ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" серпня 2022 р. Справа № 911/262/20

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., за участю секретаря судового засідання Харченко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом за позовом Акціонерного товариства Українська залізниця в особі філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд Акціонерного товариства Укрзалізниця

до Фізичної особи-підприємця Жукова Олександра Юрійовича

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях

про зобов`язання повернути майно та стягнення 149 663,28 гривень

за участю представників:

від позивача: Семенова О.П. (довіреність б/н від 15.12.2021)

від відповідача: Жуков О.Ю. (особисто)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство Українська залізниця в особі філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд Акціонерного товариства Укрзалізниця (далі АТ Укрзалізниця/позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Жукова Олександра Юрійовича (далі ФОП Жуков О.Ю./відповідач) про:

- зобов`язання ФОП Жукова О. Ю. повернути АТ Укрзалізниця протягом 3-х календарних днів після набрання судовим рішенням законної сили окреме нерухоме майно частину перону станції Бобрик, що знаходиться за адресою: Київська область, с. Шевченкове, вул. Вокзальна, 52, загальною площею 25,0 кв. м шляхом складення акта приймання-передачі;

- стягнення з ФОП Жукова О. Ю. на користь АТ Укрзалізниця неустойки у розмірі подвійної орендної плати в розмірі 149 663,28 грн за прострочення повернення майна.

Ухвалою Господарського суду Київської області у складі судді Конюх О.В. від 26.02.2020 прийнято вказану вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №911/262/20 в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Господарського суду Київської області у складі судді Конюх О.В. від 02.06.2020 у справі №911/262/20 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (далі РВ ФДМ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях/третя особа).

Рішенням Господарського суду Київської області від 07.09.2020 у справі №911/262/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2021, у позові відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 06.10.2021 постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2021 і рішення Господарського суду Київської області від 07.09.2020 у справі №911/262/20 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Київської області.

29.10.2021 згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями, оформленого протоколом б/н від 29.10.2021, справу №911/262/20 передано до розгляду судді Господарського суду Київської області Яремі В.А.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.11.2021 у справі №911/2032/21 прийнято справу до розгляду та призначено підготовче засідання на 07.12.2021, а також встановлено учасникам справи строк для подання додаткових доказів у справі (за наявності), заяв та клопотань, що мають бути вирішені у підготовчому засіданні 07.12.2021.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.12.2021 у справі №911/262/20 відкладено підготовче засідання на 28.12.2021.

13.12.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області надійшли:

- від позивача - пояснення по суті спору;

- від відповідача відзив на позовну заяву разом з доданими до нього документами.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.12.2021 у справі №911/262/20 відкладено підготовче засідання на 18.01.2022.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.01.2022 у справі №911/262/20 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.02.2022.

Ухвалами Господарського суду Київської області від 01.02.2022, 22.02.2022 у справі №911/262/20 оголошувалась перерва у судовому засіданні до 22.02.2022 та 15.03.2022 відповідно.

Водночас розгляд зазначеної справи по суті 15.03.2022 не відбувся, оскільки указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 Про введення воєнного стану в Україні постановлено ввести в Україні воєнний стан із 24.02.2022 року строком на 30 діб, який надалі продовжено з 26.03.2022 та з 25.04.2022 на 30 діб згідно з Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022 та №259/2022 від 18.04.2022 відповідно.

05.04.2022 на електронну адресу Господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.04.2022 у справі №911/262/20 клопотання позивача про відкладення розгляду справи залишено без розгляду, а також призначено справу до судового розгляду по суті на 07.06.2022.

19.05.2022 на електронну адресу Господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.05.2022 у справі №911/262/20 клопотання позивача про проведення судового засідання у режимі відеоконференції залишено без розгляду.

23.05.2022 через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання б/н від 19.05.2022 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проведення якої позивач просить доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Водночас 23.05.2022 через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання б/н від 20.05.2022, відповідно до якого останній просить суд:

- провести судове засідання 07.06.2022 у справі №911/262/20 в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів та сервісу для проведення відеоконференцій EasyCon;

- відкликати клопотання щодо проведення судового засідання в режимі відеоконференції б/н від 19.05.2022.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.05.2022 у справі №911/262/20 в задоволенні клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції б/н від 20.05.2022 відмовлено; клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції б/н від 19.05.2022 залишено без розгляду.

25.05.2022 через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання, відповідно до якого ФОП Жуков О.Ю., посилаючись на ст. 182 ГПК України, з метою встановлення фактичних даних належності позивачу нерухомого майна, яке використовується відповідачем, просив суд зобов`язати позивача надати підтверджуючі документи на підтвердження того, що павільйон є частиною перону та належить на праві власності позивачу.

Водночас разом із вказаним вище клопотанням відповідачем надано викопіювання з генплану с. Шевченкове М 1:2000.

Приписами ч.ч. 3, 4, 8 ст. 80, ч. 1 ст. 81, ст. 207 ГПК України унормовано, що відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу.

Головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Як слідує зі змісту протоколу судового засідання від 22.02.2022, судом за участю представника позивача та особисто відповідача, після з`ясування наявності заяв чи клопотань, які не були заявлені в поважних причин у підготовчому засіданні, розпочато розгляд справи по суті.

Однак відповідачем не наведено та не обґрунтовано поважність причин пропуску відповідного процесуального строку для подання як клопотання про витребування доказів, так і доданого до такого клопотання викопіювання з генплану с. Шевченкове М 1:2000.

За таких обставин у судовому засіданні 07.06.2022 суд дійшов висновку про залишення без розгляду поданого відповідачем клопотання про витребування доказів та доданої до такого клопотання викопіювання з генплану с. Шевченкове М 1:2000.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.06.2022 у справі №911/262/20 оголошено перерву у судовому засіданні до 28.06.2022.

15.06.2022 через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проведення якої позивач просить доручити Господарському суду Дніпропетровської області (вулиця Володимира Винниченка, будинок 1А, місто Дніпро, Дніпропетровська область, 49000).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.06.2022 у справі №911/262/20 клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено, судове засідання у справі №911/262/20, що відбудеться 28.06.2022 постановлено провести в режимі відеоконференції, забезпечення проведення якої доручити Господарському суду Дніпропетровської області (вулиця Володимира Винниченка, будинок 1А, місто Дніпро, Дніпропетровська область, 49000) в приміщенні відповідного суду.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.06.2022 у справі №911/262/20 оголошено перерву у судовому засіданні до 12.07.2022.

04.07.2022 через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проведення якої позивач просить доручити Господарському суду Дніпропетровської області (вулиця Володимира Винниченка, будинок 1А, місто Дніпро, Дніпропетровська область, 49000).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.07.2022 у справі №911/262/20 клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено, судове засідання у справі №911/262/20, що відбудеться 12.07.2022 постановлено провести в режимі відеоконференції, забезпечення проведення якої доручити Господарському суду Дніпропетровської області (вулиця Володимира Винниченка, будинок 1А, місто Дніпро, Дніпропетровська область, 49000) в приміщенні відповідного суду.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.07.2022, занесеною до протоколу судового засідання від 12.07.2022, у справі №911/262/20 оголошено перерву у судовому засіданні до 26.07.2022.

13.07.2022 через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проведення якої позивач просить доручити Господарському суду Дніпропетровської області (вулиця Володимира Винниченка, будинок 1А, місто Дніпро, Дніпропетровська область, 49000).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.07.2022 у справі №911/262/20 клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено, судове засідання у справі №911/262/20, що відбудеться 26.07.2022 постановлено провести в режимі відеоконференції, забезпечення проведення якої доручити Господарському суду Дніпропетровської області (вулиця Володимира Винниченка, будинок 1А, місто Дніпро, Дніпропетровська область, 49000) в приміщенні відповідного суду.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.07.2022, занесеною до протоколу судового засідання від 12.07.2022, у справі №911/262/20 оголошено перерву у судовому засіданні до 26.07.2022.

25.07.2022 через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшли пояснення щодо розрахунку орендної плати разом із відповідним розрахунком, які судом прийнято з огляду на приписи ч. 5 ст. 161 ГПК України, згідно якої суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним, та власні, надані у судовому засіданні 12.07.2022 позивачу вказівки щодо необхідності подання таких пояснення та розрахунку.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 26.07.2022 у справі №911/262/20 оголошено перерву у судовому засіданні до 23.08.2022.

29.07.2022 через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проведення якої позивач просить доручити Господарському суду Дніпропетровської області (вулиця Володимира Винниченка, будинок 1А, місто Дніпро, Дніпропетровська область, 49000).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.08.2022 у справі №911/262/20 клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено, судове засідання у справі №911/262/20, що відбудеться 23.08.2022 постановлено провести в режимі відеоконференції, забезпечення проведення якої доручити Господарському суду Дніпропетровської області (вулиця Володимира Винниченка, будинок 1А, місто Дніпро, Дніпропетровська область, 49000) в приміщенні відповідного суду.

У судове засідання 23.08.2022 представник третьої особи не з`явився, а сама ж третя особа у встановлений судом строк, під час нового розгляду даної справи пояснень та доказів по суті спору не подала.

У судовому засіданні 23.08.2022, закінчишви з`ясування обставин та перевірку їх доказами, суд вийшов до нарадчої кімнати, після виходу з якої

ВСТАНОВИВ:

27.05.2009 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області як орендодавцем та Приватним підприємцем Жуковим Олександром Юрійовичем як орендарем укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності №833 (далі договір оренди №833), відповідно до п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне індивідуально визначене майно нежитлове приміщення частину перону залізничної станції площею 25,0 кв.м., розміщене за адресою: Київська область, Броварський район, с. Шевченкове, залізнична станція Бобрик, що перебуває на балансі Київського БМЕУ (далі орендоване майно).

Згідно пунктів 3.1., 3.3., 3.6., 3.11., 10.1., 10.4., 10.10., 10.11. та 10.12. договору оренди №833 погоджено відповідно такі умови:

- орендна плата за базовий місяць розрахунку (листопад 2008 року) становить 472,75 грн, визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786;

- орендна плата визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції на наступний місяць;

- орендна плата перераховується щомісячно не пізніше 15 числа наступного місяця з урахуванням індексу інфляції у співвідношенні: 70% - до державного бюджету та 30% - балансоутримувачу;

- у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою в повному обсязі, враховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу;

- договір укладено строком на 364 дні, з 27.05.2009 по 25.05.2010 включно;

- у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Зазначені дії оформлюються додатковим договором, який є невід`ємною частиною договору при обов`язковій наявності дозволу органу, уповноваженого управляти майном;

- у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу;

- майно вважається поверненим з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі. Обов`язок щодо складення акта про повернення майна покладається на орендаря;

- якщо орендар не виконує обов`язок щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення.

27.05.2009 між РВ ФДМ по Київській області та ПП Жуковим О.Ю. підписано акт №1 приймання-передачі державного майна, згідно якого перший здав, а другий прийняв в оренду державне майно частину нежитлового приміщення площею 25,00 кв.м., яке знаходиться за адресою: залізнична станція «Бобрик».

Копії вказаних вище договору оренди №833 та акта наявні в матеріалах справи.

Так, за доводами позивача, право власності на переданий відповідачу у користування об`єкт нерухомості зареєстровано за державою в особі Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця», в підтвердження чого до позовної заяви додано копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.11.2008.

Поряд з тим, згідно викладених у позові обставин, АТ Укрзалізниця є правонаступником всіх прав та обов`язків Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця», оскільки:

- 100 відсотків акцій утвореного Постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.2014 №200 ПАТ Укрзалізниця закріплено в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту (код згідно з ) (далі - Укрзалізниця), підприємств та установ залізничного транспорту загального користування (далі - підприємства), які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1;

- згідно статуту ПАТ Укрзалізниця вказане товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту;

- відповідно до зведеного переліку майна Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця», що вноситься до статуного капіталу майна ПАТ Укрзалізниця, затвердженого 18.08.2015 Міністром інфраструктури України, перон залізничної станції, розташований за адресою: с. Шевченкове Броварського району, вул. Вокзальна, 52, увійшов до статутного капіталу ПАТ Укрзалізниця. Копія витягу зведеного переліку майна наявна в матеріалах справи.

Також до позовної заяви додано: довідку відокремленого підрозділу Київського будівельно-монтажного експлуатаційного управління №1 Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» від 12.06.2012 про балансову належність вказаному підрозділу орендованого майна, а також довідку виробничого структурного підрозділу філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд АТ Укрзалізниця від 08.11.2019 про балансову належність вказаному підрозділу орендованого майна.

Як зауважив позивач, 22.04.2016 між ПАТ Українська залізниця як орендодавцем та ФОП Жуковим О. Ю. як орендарем:

1) у зв`язку з утворенням ПАТ Українська залізниця відповідно до Закону України Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, постанови Кабінету Міністрів України Про утворення Публічного акціонерного товариства Українська залізниця від 25.06.2014 №200, керуючись статтею 15 Закону України Про оренду державного та комунального майна, укладено додатковий договір до договору оренди №833, відповідно до якого, зокрема:

- встановлено, що орендодавцем майна, визначеного договором оренди від 27.05.2009 №833, є ПАТ Укрзалізниця;

- у тексті договору змінено найменування підрозділу Київського будівельно-монтажного експлуатаційного управління №1 Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» на виробничий підрозділ Київське будівельно-монтажне експлуатаційне управління регіональної філії Південно-Західна заліхниця ПАТ Укрзалізниця;

- пункт 3.6. договору викладено у такій редакції: «орендна плата 100% перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця. Одержувач коштів - виробничий підрозділ Київське будівельно-монтажне експлуатаційне управління регіональної філії Південно-Західна заліхниця ПАТ Укрзалізниця»;

- пункт 10.1. договору викладено у такій редакції: цей договір діє з 01.12.2015 по 31.05.2016;

2) підписано акт приймання-передачі в оренду нерухомого (або іншого) майна щодо передачі орендодавцем в строкове платне користування орендарю частини перону станції Бобрик за адресою: с. Шевченкове Броварського району, вул. Вокзальна, 52, площею 25,0 кв. м, який обліковується на балансі виробничого підрозділу Київське будівельно-монтажне експлуатаційне управління регіональної філії Південно-Західна залізниця ПАТ Укрзалізниця.

Копії вказаних вище додаткового договору до договору оренди №833 та акта наявні в матеріалах справи.

Надалі, згідно викладених у позові обставин, додатковими договорами від 26.10.2016, 15.12.2016, 13.02.2017, 25.05.2017 сторонами погоджено, що договір діє відповідно: з 01.06.2016 по 30.09.2016, з 01.10.2016 по 31.12.2016, з 01.01.2017 по 31.03.2017, 01.04.2017 по 31.12.2017.

До того ж, згідно додаткового договору від 13.02.2017 сторонами внесено зміни щодо орендної плати та встановлено, що з 01.10.2016 орендна плата становить 3101,00 грн без ПДВ.

В матерілах справи наявні копії вказаних вище додаткових договорів.

В обґрунтування поданого позову АТ Укрзалізниця зазначено, що 04.05.2018 відповідачу направлено лист від 04.05.2018 №ФБМЕС-01/339, яким: запропоновано укласти додатковий договір до договору оренди майна від 27.05.2009 №833 та визначити закінчення дії такого договору 30.06.2018 включно; повідомлено, що дія договору оренди надалі не продовжуватиметься, а у разі несвоєчасного повернення майна буде застосовано санкцію неустойку у розмірі подвійної орендної плати.

Надалі, за доводами позивача, 22.06.2018 між сторонами спору укладено додатковий договір до договору оренди №833, відповідно до якого сторони дійшли згоди про таке:

- пункт 10.1 викласти у такій редакції: Цей договір діє з 01 січня 2018 року по 30 червня 2018 року.;

- керуючись статтею 631 Цивільного кодексу України та статтею 180 Господарського кодексу України, умови даного додаткового договору застосовуються до правовідносин, що склалися між сторонами з 01.01.2018.

До позовної заяви додано копії вказаних вище листа від 04.05.2018 №ФБМЕС-01/339 та додаткового договору від 22.06.2018, як і додано до позову копію адресованого відповідачу листа 25.07.2018 №7/1997 щодо необхідності повернення орендованого майна з огляду на закінчення дії договору 30.06.2018.

Отже, мотивуючи звернення до суду з відповідним позовом та посилаючись на ч. 1 ст. 785 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», позивачем вказано, що відповідач не повернув орендоване майно та продовжує здійснювати на орендованій площі господарську діяльність, а тому, з урахуванням поданої заяви про зміну предмету, заявлено, зокрема, вимогу про зобов`язання ФОП Жукова О.Ю. повернути АТ Українська залізниця в особі філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд АТ Укрзалізниця окреме нерухоме майно частину перону станції Бобрик, що знаходиться за адресою: Київська область, с. Шевченкове, вул. Вокзальна, 52, загальною площею 25,0 кв. м.

Згідно наявного в матеріаліах справи відзиву відповідач підтвердив наведені позивачем обставини стосовно укладення додаткових договорів до договору оренди, у тому числі і щодо зміни орендодавця та встановлення строку дії договору, попри те зауважив на пролонгації договору оренди згідно ст. 764 ЦК України та п. 10.4. договору оренди, зокрема, з 31.12.2017 по 31.03.2018, з 31.03.2018 по 30.06.2018, з 30.06.2018 по 30.09.2018, з 30.09.2018 по 31.12.2019, з 31.12.2019 по 31.03.2020, з 31.03.2020 по 30.06.2020.

В розрізі вказаного вище відповідач зазначив, що:

- про свої заперечення щодо користування майном позивач не повідомляв відповідача протягом одного місяця після закінчення строку дії договору оренди, у тому числі і з 31.03.2018 по 30.08.2018;

- жодних доказів направлення відповідачу та отримання ним повідомлень/заяв про повернення майна з оренди, заперечень стосовно користування майном позивачем не надано;

- для продовження строку дії договору не вимагається обов`язкового укладення нового договору або внесення змін до такого договору, а відсутність підписаних договорів про внесення змін до договору в частині строку його дії не свідчить про те, що такий договір не продовжив свою дію згідно ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Також, посилаючись на ст. 777 ЦК України та передбачені нею приписи про переважне право на укладення договору на новий строк у орендаря, який належно виконує умови договору, відповідач зазначив, що він повідомив позивача про намір реалізувати своє переважне право та пролонгувати договір або прийняти участь у електронних аукціонах для подальшого укладення нового договору, відтак у травні 2018 року особисто вручав філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд АТ Укрзалізниця звернення про пролонгацію договору, відповіді на яке не отримав.

За доводами відповідача вказане вище звернення долучено до позовної заяви та наявне в матеріалах даної справи.

Водночас до відзиву на позов відповідачем додано копію листа (без дати та номеру), адресованого Філії Центр будівльно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд.

Вказані вище обставини, на думку відповідача, свідчать про наявність достатніх підстав для подальшого користування орендованим майном, а тому ФОП Жуков О.Ю. просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно наявних в матеріалах справи пояснень РВ ФДМ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях договір оренди неоднарзово прологувався, зокрема наказом РВ ФДМ по Київській області №04-6/43 від 19.08.2017 дію договору продовжено з 23.06.2017 по 01.12.2017, а листом від 05.01.2018 №53-09-0079 Регіональне відділення повідомило орандаря про припинення терміну дії договору. Копії вказаних наказу та листа наявні в матеріалах справи.

Стосовно ж зміни орендодавця за договором, то третя особа зауважила, що у відповідь на лист відповідача від 25.03.2016 про повернення коштів за оренду з огляду на перехід до ПАТ «Укрзалізниця» права власності на об`єкт оренди, листом від 27.04.2016 №14-09-1742 Регіональне відділення повідомило про незмінність умов договору оренди. Копії вказаних листів додано до пояснень третьої особи.

Однак, як зауважило РВ ФДМ по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, 22.04.2016, без повідомлення та погодження з Регіональним відділенням, між ПАТ Українська залізниця та ФОП Жуковим О. Ю. укладено додатковий договір, а вказаний правочин суперечить ч. 4 ст. 10 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», згідно якої будь-яке розпорядження внесеним до статутного капіталу майном здійснюється згідно визначеного Кабінетом Міністрів України порядком, який на момент укладення додаткової угоди був відсутній.

До того ж, за доводами третьої особи, згідно внутрішнього наказу ПАТ «Укрзалізниця» №071 від 10.02.2016 керівникам регіональних філій заборонено здійснювати будь-які дії щодо передачі в оренду майна, набутого товариством під час господарської діяльності до визначення відповідного порядку Кабінетом Міністрів України. До пояснень третьої особи додано копію наказу №071 від 10.02.2016.

З огляду на вказане третя особа вважає, що додаткова угода суперечить законодавству, оскільки позивач не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності на укладення такого правочину, що у розумінні ст. 203 ЦК України не відповідає вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а вказана позиція кореспондує з викладеною у постанові Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №910/10903/17 правовою позицією.

Крім того, на переконання третьої особи, виникнення, перехід та припинення права власності на нерухомі речі чинне законодавство пов`язує з державною реєстрацією відповідних прав, як наслідок право розпорядження майном товариства, яке полягає також у правоздатності останнього виступати орендодавцем цього майна, невід`ємно пов`язане з наявністю державної реєстрації права власності на таке майно.

На спростування зазначених вище доводів третьої особи позивач зазначив, що передбачена ч. 4 ст. 10 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та наказом №071 від 10.02.2016 заборона стосується надання основних засобів товариства в оренду за новоукладеними договорами, тоді як додаткова угода від 22.04.2016, предметом якої є зміна орендодавця, не є новим правочином про відчуження нерухомого майна, що також співпадає з висновком Верховного Суду у постонові від 25.04.2018 у справі №917/1946/16.

В розрізі доводів третьої особи про незаконність додаткової угоди від 22.04.2016 з огляду на відсутність державної реєстрації права власності на майно, позивач зауважив на законності набуття права власності на передане до статутного капіталу товарствам майна в силу ст.ст. 4, 5 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» без попередньої державної реєстрації такого права.

З огляду на вказане позивач зазначив, що невчинення ним дій з переоформлення правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, внесені при створенні товариства до його статутного капіталу, не свідчить про відсутність переходу відповідних речових прав до ПАТ «Українська залізниця» від підприємств залізничного транспорту, а відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №918/792/18.

До того ж, посилаючись на постанову Верховного Суду у справі №910/10987/18, позивач зазначив, що державна реєстрація не є підставою для набуття права власності, а є лише засвідченням державою уже набутого права.

Крім того, посилаючись на п. 4 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про Фонд державного майна України», позивач вважає, що третя особа позбавлена статусу орендодавця за майном, що увійшло до статутного капіталу АТ «Укрзалізниця».

Під час нового розгляду вказаної справи, з огляду на викладені Верховним Судом вказівки, позивач додатково зауважив, що відповідач був ознайомлений з листом позивача від 04.05.2018 №ФБМЕС-01/339, разом з яким відповідачу також було направлено два примірники додаткового договору від 22.06.2018, а також повідомлено про відсутність наміру у позивача на продовження дії договору, а на вказаний лист відповідач надав відповідь.

Тобто, на переконання позивача, відповідач був проінформований про закінчення строку дії договору та те, що такий правочин продовжуватись на наступний строк не буде, а тому договір оренди №833 припинився 30.06.2018.

Стосовно ж отримання від відповідача орендної плати за період з 01.07.2018 по жовтень 2019 року, то позивач визнав відповідні обставини, попри те зазначив, що:

- отримання ним відповідних коштів не свідчить про його суперечливу поведінку щодо припинення орендних правовідносин, оскільки умовами договору оренди погоджено сплату орендних платежів до моменту повернення майна з оренди, тобто навіть після закінчення строку дії договору;

- зобов`язання зі сплати орендної плати за весь час користування майном не припиняється, оскільки його припинення згідно ст. 795 ЦК України пов`язано з моментом підписання сторонами документа про повернення орендарем предмета оренди.

Своєю чергою, під час нового розгляду вказаної справи, відповідач не визнав вимоги позивача та виклав у відзиві обставини і доводи, тотожні аргументам, зазначеним у запереченнях під час первинного розгляду даної справи, а також додатково вказав, що після набрання чинності підписаною між сторонами додатковою угодою від 22.06.2018 всі попередні переговори та листування чи будь-які, у тому числі усні домовленості сторін з питань договору, втратили юридичну силу.

В розрізі вказаного вище відповідач зазначив, що зміст додаткового договору від 22.06.2018 свідчить про те, що строк дії та умови договору формувалися на підставі вимоги позивача, а тому відповідач погодився з умовами про строк дії договору, у тому числі залишення пункту 10.4. договору оренди про пролонгацію такого договору шляхом мовчазної згоди.

До того ж, за доводами відповідача, він сплачував позивачу орендну плату протягом липня-листопада 2018 року, а позивач не висловив жодних заперечень стосовно вказаних обставин та сплачені кошти не повернув, а тому прийняттям коштів позивач забезпечив своє мовчазне волевиявлення при здійсненні правочину, як і визнання пролонгації договору підтвердив шляхом надіслання відповідачу листа №7/2602 від 19.09.2018 щодо нових реквізитів для здійснення розрахунків та листа №2732 від 08.11.2021 з метою розірвання договору оренди.

В підтвердження вказаних обставин відповідач надав копії банківських квитанцій та відповідних листів.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши подані докази, заслухавши заключне слово представника позивача та особисто відповідача, суд дійшов таких висновків.

Приписами статей 175, 173, 283, 291 Господарського кодексу України (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Об`єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання.

Одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Поряд з тим, відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 №2269-XII, що був чинним станом на момент виникнення спірних правовідносин, (тут і надалі Закон України «Про оренду державного та комунального майна») у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Приписами ст. 316 ГПК України унормовано, що вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Так, скасовуючи постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2021 і рішення Господарського суду Київської області від 07.09.2020 у справі №911/262/20 та направляючи її на новий розгляд, згідно постанови Верховного Суду від 06.10.2021 колегія суддів Касаційного господарського суду вказала, що:

- ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» не встановлює форму заяви про припинення договору оренди. Така вимога може бути викладена однією із сторін у листі, телеграмі, факсограмі тощо. Істотне значення у цьому випадку має зміст такої заяви, оскільки вимога обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, та її направлення у межах строку, встановленого законом;

- сторони не обмежені в праві заявити про припинення або зміну договору як протягом одного місяця після закінчення договору, так і в будь-який час протягом всього строку дії такого договору.

Водночас згідно постанови Верховного Суду від 06.10.2021 у справі №911/262/20 судом касаційної інстанції зауважено, що суди не надали оцінки тому, що ФОП Жуков О. Ю. був ознайомлений з листом позивача від 04.05.2018 №ФБМЕС-01/339, разом з яким відповідачу були направлені для підпису два примірники додаткового договору оренди майна від 27.05.2009 №833, відповідно до якого термін дії договору закінчується 30.06.2018, а також повідомлено, що після закінчення строку дії зазначеного договору на наступний період договір продовжуватися не буде, у зв`язку з чим після закінчення строку дії договору майно необхідно передати балансоутримувачу, про що свідчить відповідна відмітка на вказаному листі, копія якого міститься у матеріалах справи.

Приписами статтей 73, 79 ГПК України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В розрізі зазначених норм процесуального права суд вважає за необхідне вказати що:

- обов`язок доказування в силу вимог процесуального закону покладено безпосередньо на сторони, тоді як передбачений ст. 79 ГПК України стандарт доказування вірогідність доказів підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач, та презюмує, що ним покладено на суд обов`язок оцінювати докази та обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були;

- надання оцінки доказам є виключною компетенцією суду, а принцип оцінки доказів поза розумним сумнівом полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

З урахуванням вказаного вище, під час нового розгляду даної справи судом досліджено зміст листування сторін та встановлено, що адресованим відповідачу листом від 04.05.2018 №ФБМЕС-01/339 позивач повідомив таке:

- направляється для підпису двох примірниках додатковий договір оренди майна від 27.05.2009 №833, згідно якого термін дії основного договору оренди закінчується 30.06.2018;

- постановою Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 №1054 встановлено Порядок розпорядження майном ПАТ Укрзалізниця, яким передбачено умови передачі в оренду майна товариства, в тому числі передачу майна в оренду на конкурентних засадах шляхом проведення електронних аукціонів;

- після закінчення строку дії зазначеного договору на наступний період договір продовжуватися не буде, у зв`язку з чим після закінчення строку дії договору майно необхідно передати балансоутримувачу.

Водночас, як слідує з копії адресованого позивачу листа, доданої до метеріалів справи відповідачем, останній на заяву позивача №339 від 04.05.2018 повідомив, що оренда майна ПАТ «Укрзалізниці» має здійснюватись на конкуретних засадах шляхом проведення електронних аукціонів, а при зверненні до оператора електронних торгів з`ясувалося, що електронні торги підрозділами АТ Укрзалізниця не проводяться, оскільки пілотний проект перебуває у стані розробки та підготовка електронних торгів може затягнутись на невизначений термін, відтак відповідач повідомив, що він як добросовісний орендар зацікавлений у пролонгації договору та згідно Порядку має намір взяти участь в електронних аукціонах для подальшого укладення нового договору.

Сторонами даної справи не заперечено та не спростовано того, що матеріали справи не містять доказів надіслання вказаних вище листів кожною зі сторін на адресу один одного, попри те сторонами також і не спростовано обставин обізнаності зі змістом листів один одного, зокрема обізнаності відповідача з листом позивача від 04.05.2018 №ФБМЕС-01/339 та викладених у ньому заперечень щодо пролонгації договору після 30.06.2018.

В розрізі вказаного вище та викладених у відзиві доводів відповідача про неотримання від позивача жодних заперечень стосовно користування майном, судом враховано, що відповідач не спростував більш вірогідними доказами у розмінні ст. 79 ГПК України як обставин стосовно того, що відповідь була наданим саме на лист позивача від 04.05.2018 №ФБМЕС-01/339, так і обставин обізнаності зі змістом листа позивача та наявністю у нього заперечень щодо пролонгації договору.

З огляду вказаного вище слідує, що під час дії договору оренди №833 позивачем повідомлено відповідача про наявність заперечень стосовно пролонгації такого договору на новий строк, що, з урахуванням укладеного надалі 22.06.2018 додаткого договору та встановлення строку його дії з 01.01.2018 по 30.06.2018, свідчить про обізнаність відповідача із вказаними обставинами закінчення строку дії договору 30.06.2018 та непродовження його на новий строк.

Отже, з урахуванням викладених у постанові Верховного Суду від від 06.10.2021 у даній справі вказівок, оскільки під час дії договору оренди №833 мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення такого договору на новий строк та про вказані заперечення орендар був обізнаний, суд дійшов висновку про те, що зазначений договір оренди припинився 30.06.2018.

Доводи відповідача про автоматичну періодичну пролонгацію договору на кожні три місяці, зокрема: з 31.12.2017 по 31.03.2018, 31.03.2018 по 30.06.2018 та з 30.06.2018 по 30.09.2018, а також відсутність у вказаний період, протягом місяця після закінчення такого строку 31.03.2018 та 30.08.2018, заперечень позивача проти пролонгації договору визнаються судом такими, що не відповідають обставинам справи та змісту спірних правовідносин, оскільки:

- судом вище встановлено, а сторонами не заперечено, що додатковим договором від 25.05.2017 строк дії договору оренди №833 встановлено з 01.04.2017 по 31.12.2017, а додатковим договором від 22.06.2018 строк дії договору встановлено з 01.01.2018 по 30.06.2018;

- позивач реалізував своє право на подання заперечень проти продовження договору саме під час його дії 04.05.2018, оскільки закон не обмежує сторону договору заявити про його припинення як протягом одного місяця після закінчення договору, так і в будь-який час протягом всього строку дії такого договору.

До того ж, з урахуванням зазначеного вище, судом оцінюються критично посилання відповідача на те, що укладенням 22.06.2018 додаткового договору сторони не змінили інших пунктів договору, зокрема п. 10.4. стосовно відсутності заперечень проти продовження договору саме протягом місяця після закінчення строку договору як мовчазної згоди для його пролонгації, оскільки після 30.06.2018 орендодавець не зобов`язаний був додатково повідомляти про наявність заперечень щодо прологанції договору з огляду на висловлення під час дії договору відповідної чіткої волі щодо того, що після 30.06.2018 договір продовжуватись не буде.

Аргументи відповідача стосовно втрати юридичної сили усіх попередніх домовленостей після підписання 22.06.2018 додаткового договору визнаються неспроможними, позаяк вказане не ґрунтується на приписах матеріального права та договірній домовленості сторін, які відповідних обставин між собою не погоджували та не встановлювали, як наслідок зроблена позивачем 04.05.2018 заява про заперечення проти прологації договору мала юридичну силу і на момент закінчення такого договору 30.06.2018.

Надані ж відповідачем листи №7/2602 від 19.09.2018, №2732 від 08.11.2021, як і посилання відповідача на них, судом не приймаються як докази погодження позивача з пролонгацією договору оренди, оскільки адресований невизначеному колу контрагентів лист №7/2602 від 19.09.2018 місить виключно повідомлення про нові реквізити рахунків для здійснення платежів, тоді як адресованим відповідачу листом №2732 від 08.11.2021 позивач повідомив відповідача, з огляду на закінчення строку дії договору 30.06.2018, про необхідність повернення майна та підписання відповідних актів, а саме ж лише зазначення мети підписання актів «для розірвання договору оренди №833 від 27.05.2009» не має самостійного юридичного значення в розрізі встановлених вище обставин припинення договору оренди 30.06.2018.

Судом також відхиляються посилання відповідача на проведення ним орендних платежів за договором протягом липня-листопада 2018 року, прийняття таких коштів позивачем, оскільки обов`язковою передумовою для пролонгації договору оренди відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" є відсутність відповідних заперечень орендодавця, тоді як сплата відповідачем коштів у вигляді орендної плати та прийняття її позивачем після припинення договору оренди не створює підстав вважати договір оренди пролонгованим.

До того ж вчинення відповідачем дій щодо проведення орендних платежів та використання об`єкта оренди не є безумовними підставами для автоматичної пролонгації договору.

Решта посилань відповідача на ст. 777 ЦК України та, відповідно, наявність у нього переважного права на укладення договору оренди на новий строк судом відхиляються з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 777 ЦК України наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк.

Водночас частиною 3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Зі змісту вказаних вище норм слідує, що реалізація орендарем переважного права перед іншими претендентами на оренду цього ж майна після закінчення строку дії договору оренди, можлива лише у разі наявності у орендодавця наміру подальшого передання цього майна в оренду і виключно шляхом укладення нового договору оренди у порядку, передбаченому законодавством.

Тобто, реалізацією переважного права є укладення договору оренди на новий строк зі встановленням умов за домовленістю сторін, а не його автоматичне продовження (поновлення), а тому обставини переважного права відповідача на укладення договору оренди не входять до предмета доказування і дослідження в межах предмету та підстав позову у вказаній справі.

В розрізі зазначеного вище суд звертає увагу відповідача на те, що у разі виникнення обставин, з якими закон пов`язує набуття переважного права на укладення договору оренди на новий термін (рівність умов, запропонованих претендентами; укладення договору оренди з іншою особою, відсутність у власника наміру використовувати майно для власних потреб), позивач не позбавлений можливості звернутися за судовим захистом свого переважного права.

Відповідно до приписів ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Аналогічні положення урегульовано приписами ч. 1 ст. 785 ЦК України, яка закріплює обов`язок наймача у разі припинення договору найму негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу або у стані, який було обумовлено в договорі.

Так, під час розгляду даної справи сторонами, у тому числі відповідачем, не заперечено, що передане за договором оренди №833 нерухоме майно, яке згідно довідки від 08.01.2019 обліковується на балансі виробничого структурного підрозділу Київське територіальне управління філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд, позивачу не повернуто.

За таких обставин, беручи до уваги припинення 30.06.2018 договору оренди №833 та відсутність доказів його пролонгації, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позивачем наявності підстав для зобов`язання відповідача повернути позивачу окреме нерухоме майно частину перону станції Бобрик, що знаходиться за адресою: Київська область, с. Шевченкове, вул. Вокзальна, 52, загальною площею 25,0 кв. м.

Судом відхиляються покладені в основу заперечень на позов доводи третьої особи, у тому числі і щодо: укладення 22.04.2016 додаткового договору до договору оренди без необхідного обсягу цивільної дієздатності у позивача та з порушенням Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», а також щодо відсутності обставин державної реєстрації права власності за позивачем на нерухоме майно, що було передано у користування, оскільки:

- третьою особою доказово не підтверджено обставин визнання додаткового договору від 22.04.2016 недійсним у судовому порядку, як і не доведено нікчемність такого договору, а обставини ж невідповідності додаткового договору від 22.04.2016 вимогам закону та посилання на відсутність цивільної дієздатності у позивача, як підстави для визнання договору недійсним у судовому порядку, не можуть бути дослідженні судом в межах предмету та підстав позову у даній справі;

- встановлені у справі №910/10903/17 обставини та предмет позову визнання недійсним договору, не є релевантними до обставин у даній справі, а тому посилання третьої особи на постанову Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №910/10903/17 відхиляються;

- спірні у даній справі правовідносини склалися на підставі дійсних правочинів та відповідних прав і обов`язків, що спричинили такі правочини, тоді як обставини державної реєстрації майна на нерухоме майно не впливають на такі відносини, оскільки згідно наявних в матеріалах справи доказів та викладених обставин право власності на майно позивачем набуто шляхом правонаступництва в процесі реорганізації (злиття) підприємств залізничного транспорту відповідно до закону, а державна реєстрація права у даній ситуації є лише засвідченням такого права, а не правовою підставою його виникнення.

За таких обставин, враховуючи обставини припинення договору оренди та неповернення відповідачем отриманого за таким договором майна, суд дійшов висновку про задоволення відповідної вимоги позивача та зобов`язання ФОП Жукова О.Ю. повернути АТ Українська залізниця в особі філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд АТ Укрзалізниця окреме нерухоме майно частину перону станції Бобрик, що знаходиться за адресою: Київська область, с. Шевченкове, вул. Вокзальна, 52, загальною площею 25,0 кв. м.

Крім того, посилаючись на ст. 785 ЦК України та обставини користування відповідачем переданим за договором майном після припинення договору, позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку у розмірі подвійної орендної плати в розмірі 149663,28 грн за прострочення повернення майна.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку та наданих позивачем, у тому числі його представником у судових засіданнях, пояснень до такого розрахунку, вказану вище суму неустойки нараховано з липня 2018 року по жовтень 2019 року, щомісячний платіж орендної плати проіндексовано, починаючи зі встановленого додатковим договором від 13.02.2017 базового орендного платежу 3 101,00 грн, а загальна сума нарахованої неустойки включає 20% податку на додану вартість.

Так, за доводами позивача, базу орендного платежу - 3 101,00 грн (без ПДВ), ним помножено на 1,2 та отримано 3 721,20 грн як базу з ПДВ, яку надалі помножено на індекс інфляції за листопад 2016 року 1,018, як наслідок сума орендної плати склала 3 788,18 грн, яку надалі було послідовно проіндексовано у кожному наступному місяці, включаючи період нарахування неустойки.

З урахуванням проведення вказаної вище індексації позивачем обраховано:

- за липень 2018 року 4 383,72 грн орендної плати та, відповідно, 8 767,44 грн подвійної орендної плати;

- за серпень 2018 року 4 383,72 грн орендної плати та, відповідно, 8 767,44 грн подвійної орендної плати;

- за вересень 2018 року 4 467,01 грн орендної плати та, відповідно, 8 934,02 грн подвійної орендної плати;

- за жовтень 2018 року 4 542,95 грн орендної плати та, відповідно, 9 085,89 грн подвійної орендної плати;

- за листопад 2018 року 4 606,55 грн орендної плати та, відповідно, 9 213,10 грн подвійної орендної плати;

- за грудень 2018 року 4 643,40 грн орендної плати та, відповідно, 9 286,80грн подвійної орендної плати;

- за січень 2019 року 4 689,84 грн орендної плати та, відповідно, 9 379,67 грн подвійної орендної плати;

- за лютий 2019 року 4 713,28 грн орендної плати та, відповідно, 9 426,57 грн подвійної орендної плати;

- за березень 2019 року 4 755,70 грн орендної плати та, відповідно, 9 511,41 грн подвійної орендної плати;

- за квітень 2019 року 4 803,26 грн орендної плати та, відповідно, 9 606,52 грн подвійної орендної плати;

- за травень 2019 року 4 836,88 грн орендної плати та, відповідно, 9 673,77 грн подвійної орендної плати;

- за червень 2019 року 4 812,70 грн орендної плати та, відповідно, 9 625,40 грн подвійної орендної плати;

- за липень 2019 року 4 783,82 грн орендної плати та, відповідно, 9 567,65 грн подвійної орендної плати;

- за серпень 2019 року 4 769,47 грн орендної плати та, відповідно, 9 538,94 грн подвійної орендної плати;

- за вересень 2019 року 4 802,86 грн орендної плати та, відповідно, 9 605,72 грн подвійної орендної плати;

- за жовтень 2019 року 4 836,48 грн орендної плати та, відповідно, 9 672,96 грн подвійної орендної плати, що загалом склало 149 663,28 грн подвійної орендної плати, з яких 24 943,88 грн ПДВ.

До того ж, мотивуючи відповідну вимогу, в розрізі обставин проведення відповідачем після припинення договору платежів за користування майном, позивач вказав, що договором передбачено обов`язок сплачувати орендну плату аж до моменту повернення майна, тоді як одночасне стягнення орендної плати та неустойки в порядку ст. 785 ЦК України відповідає правовій позиції у постанові Вищого господарського суду України від 13.06.2016 у справі №911/1403/15.

Водночас, в розрізі зазначеного вище, позивач зауважив, що у постанові Верховного Суду від 19.04.2021 у справі №910/11131/19 сформовано позицію про неможливість одночасного стягнення орендної плати та неустойки згідно ч. 2 ст. 785 ЦК України без врахування спеціальної норми ст. 795 ЦК України та позиції Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №127/14633/16-ц щодо припинення договору найму з моменту повернення наймачем предмета оренди.

Приписами ст. 610, п. 3 ч. 1 ст. 611, ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Частиною 2 ст. 785 ЦК України (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) унормовано, що якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Так, виходячи з аналізу наведених вище норм, у тому числі зазначених раніше приписів ч. 1 ст. 785 ЦК України, статей 175, 173, 283, 291 ГК України, слідує, що:

- договір є підставою виникнення права наймача (орендаря) користуватися орендованим майном упродовж строку дії договору зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору;

- правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, а із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором оренди у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ;

- після спливу строку дії договору оренди невиконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду), як наслідок права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних договірних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням частини другої статті 785 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

- для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 цього Кодексу, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, як наслідок підлягають встановленню обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав;

- неустойка згідно із частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України розглядається як законна неустойка і застосовується незалежно від погодження сторонами цієї форми відповідальності в договорі найму (оренди), тобто така неустойка має спеціальний правовий режим, який обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди є майновим і виникає після закінчення дії договору, відтак орендодавець у цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші ефективні засоби впливу задля виконання відповідного зобов`язання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.07.2021 у справі №904/577/20.

Поряд з тим, виходячи з аналізу частини другої статті 785 ЦК України, неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення її повернення, враховуючи природу її виникнення, не генерує додану вартість, оскільки не є товаром або послугою, її виникнення не пов`язане з впливом дій виробника/надавача послуг, розмір такої неустойки не залежить від вартості використаних продавцем/надавачем послуг сировини, інших товарів та додаткових послуг. Тобто, така неустойка не може бути об`єктом оподаткування податком на додану вартість в силу своєї правової природи як міри відповідальності, як наслідок при її розрахунку до її складу не включається податок на додану вартість, який мав би сплачуватися орендарем орендодавцю у випадку правомірного користування майном.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №916/1319/19 та у постанові Верховного Суду від 27.07.2021 у справі №904/4472/20.

Сторонами спору у даній справі не заперечено, що отримане за договором оренди №833 майно після припинення вказаного правочину з 01.07.2018, та до моменту звернення позивача до суду із відповідним позовом відповідач з користування не повернув, мотивуючи такі дії власним переконанням у продовженні дії договору та наявності правових підстав для користування майном.

Водночас відповідачем не спростовано наявності у нього умислу в неповерненні з користування майна, як і не доводено наявності незалежних від нього обставин, які б перешкоджали повренути позивачу майно з користування, тоді як власне, суб`єктивне бачення та оцінка відповідачем з липня 2018 року по жовтень 2019 року спірних правовідносин щодо строку дії договору, без вчинення юридично значимих дій стосовно врегулювання з позивачем даного питання, не є тими обставинами, що свідчать про відсутність у відповідача умислу на протиправне користування майном та, відповідно, вини у порушенні зобов`язання з повернення позивачу майна.

За таких обставин, оскільки після припинення договору оренди №833 та протягом, зокрема, заявленого позивачем періоду липень 2018 року - жовтень 2019 року відповідач з користування майно не повернув, відсутність вини у вказаному порушенні не спростував, суд дійшов висновку про наявність підстав для нарахування відповідачу з липня 2018 року по жовтень 2019 року передбаченої ч. 2 ст. 785 ЦК України неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Водночас, враховуючи наведені вище висновки про неможливість включення до вказаної неустойки податку на додану вартість, судом здійснено обрахунок такої санкції без включення ПДВ до кожного місячного орендного платежу, починаючи з базового платежу, послідовно його проіндексувавши за усі наступні місяці, як наслідок арифметично правильними сумами місячного орендного платежу є:

- за липень 2018 року 3 881,71 грн;

- за серпень 2018 року 3 881,71 грн;

- за вересень 2018 року 3 955,46 грн;

- за жовтень 2018 року 4 022,70 грн;

- за листопад 2018 року 4 079,02 грн;

- за грудень 2018 року 4 111,65 грн;

- за січень 2019 року 4 152,77 грн;

- за лютий 2019 року 4 173,53 грн;

- за березень 2019 року 4 211,09 грн;

- за квітень 2019 року 4 253,21 грн;

- за травень 2019 року 4 282,98 грн;

- за червень 2019 року 4 261,56 грн;

- за липень 2019 року 4 235,99 грн;

- за серпень 2019 року 4 223,29 грн;

- за вересень 2019 року 4 252,85 грн;

- за жовтень 2019 року 4 282,62 грн, що загалом склало 66 262,14 грн та, відповідно, 132 524,28 грн неустойки у розмірі подвійної орендної плати.

Поряд з тим, направляючи на новий розгляд дану справу, згідно постанови Верховного Суду від 06.10.2021 колегією суддів:

- з посиланням на викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі №910/11131/19 правовий висновок, зазначено, що яким би способом в договорі не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку щодо повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення договору, проте ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України (зокрема, з установленням для наймача (орендаря) будь-якого іншого (додаткового) зобов`язання, окрім того, що передбачений частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України);

- зауважено, що суди залишили поза увагою обставини сплати відповідачем орендної плати за використання спірного майна у період з 01.07.2018 по жовтень 2019 року та підстави такої сплати.

З урахуванням вказаного вище, під час нового розгляду даної справи судом встановлено таке.

З наявних в матеріалах справи квитанцій слідує, що після припининення договору оренди з липня 2018 року по грудень 2019 року відповідачем на рахунок позивача сплачувались кошти з призначенням платежів «орендна плата приміщення по дог. №833» та «комунальна плата/експлуатаційні витрати», а вказані обставини сторонами справи визнано, як і визнано, що такі платежі є звичайною орендною платою за договором.

Водночас нормами закону не передбачено правових підстав як для зарахування орендних платежів в рахунок погашення передбаченої ч. 2 ст. 785 ЦК України неустойки, так і для зміни отримувачем коштів на власний розсуд призначення платежів, які здійснює платник, а тому, враховуючи неможливість виходу як за межі предмету та підстав відповідного позову, так і за межі повноважень під час розгляду даної справи, судом не приймаються проведені відповідачем орендні платежі з липня 2018 року по грудень 2019 року як докази оплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати в межах даної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.09.2021 у справі №914/3275/20.

З огляду на вказане вище, а також предмет та підстави вказаного позову, судом не приймаються до уваги посилання позивача на постанову Вищого господарського суду України від 13.06.2016 у справі №911/1403/15, а також те, що у постанові Верховного Суду від 19.04.2021 у справі №910/11131/19 сформовано позицію про неможливість одночасного стягнення орендної плати та неустойки згідно ч. 2 ст. 785 ЦК України без врахування спеціальної норми ст. 795 ЦК України та позиції Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №127/14633/16-ц щодо припинення договору найму з моменту повернення наймачем предмета оренди.

Водночас, суд звертає увагу на те, що згідно ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені саме у постановах Верховного Суду, а не постановах Вищого господарського суду України, тоді як саме по собі зауваження позивача на процесуальні недоліки постанови Верховного Суду від 19.04.2021 у справі №910/11131/19 та неврахування судом певних правових позицій є неспроможними, оскільки рішення суду касаційної інстанції у відповідній справі набрало законної сили з моменту його прийняття, є остаточним і оскарженню не підлягає.

Отже, з урахуванням вказаного вище, оскільки арифметично правильна сума неустойки у розмірі подвійної орендної плати складає 132 524,28 грн, доказів сплати якої відповідачем не надано, суд дійшов висновку, що арифметично правильна сума боргу складає 132 524,28 грн.

Беручи до уваги наведене вище, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 149 663,28 грн неустойки у розмірі подвійної орендної плати підлягає задоволенню частково у розмірі 132 524,28 грн.

Стосовно ж розподілу судових витрат позивача, у тому числі понесених у зв`язку з розглядом справи у суді касаційної інстанції, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Поряд з тим згідно ч. 2 ст. 123, п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До позовної заяви додаються документи, які підтверджують, зокрема, сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Приписами ст. ст. 4, 6, 9 Закону України Про судовий збір встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Так, судовий збір з позовних заяв, що подаються до Господарського суду Київської області, сплачується за наступними реквізитами:

- отримувач коштів - ГУК у Київ. обл./м.Київ/22030101

- код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37955989;

- банк отримувача - Казначейство України (ЕАП);

- код банку отримувача (МФО) - 899998

- рахунок отримувача - UA3010001

- код класифікації доходів бюджету - 22030101

- призначення платежу *;101;_____(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Господарський суд Київської області (назва суду, де розглядається справа).

Як слідує з матеріалів даної справи, під час звернення позивача до суду із відповідним позовом, у якості доказів сплати судового збору, до позовної заяви додано платіжне доручення №2486100 від 20.01.2020 на суму 4 346,95 грн, сплачену на рахунок UA3010001.

Надалі, під час первинного розгляду даної справи позивач звернувся до суду із клопотанням про повернення судового збору у розмірі 4 346,95 грн, надміру сплаченого та зарахованого до державного бюджету на р/р UA6083082 згідно платіжних доручень №2401503 (№11) від 18.12.2019 та №2473397 (№11) від 13.01.2020, які додано до вказаного клопотання.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.09.2020 у справі №911/262/20 повернуто Акціонерному товариству "Українська залізниця" (код 40075815) в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" акціонерного товариства "Українська залізниця" (код ВП 41149437) з державного бюджету України судовий збір в сумі 4 346,95 грн, надміру сплачений згідно з платіжним дорученням від 20.01.2020 №2486100 на суму 4346,95 грн.

Водночас, як слідує з наявних в автоматизованій системі Діловодство спеціалізованого суду (ДСС) відомостей щодо платіжних доручень №2401503 (№11) від 18.12.2019 та №2473397 (№11) від 13.01.2020, останні не містять підтвердження зарахування належної до сплати за подання відповідної позовної заяви суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

До того ж, відповідні платіжні документи містять неактуальні на дату подання позову реквізити, що є відмінні від встановлених реквізитів для сплати судового збору за подання позовної заяви до Господарського суду Київської області, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для прийняття платіжних доручень №2401503 (№11) від 18.12.2019 та №2473397 (№11) від 13.01.2020 у якості доказів сплати судового збору за подання позову у даній справі.

В розрізі вказаного вище суд звертає увагу позивача на те, що він не позбавлений права повернути такі суми судового збору, як помилково сплачені, згідно Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787.

З огляду на викладене, оскільки за подання відповідного позову необхідний до сплати розмір судового збору загалом складає: 2 102,00 грн за вимогу про зобов`язання повернути майно та 2 244,95 грн за вимогу про стягнення 149 663,28 грн, суд дійшов висновку про:

- покладення на відповідача та стягнення в дохід бюджету 2 102,00 грн судового збору за вимогу про повернення майна та 1 987,86 грн судового збору пропорційно до задоволеної вимоги про стягнення коштів;

- покладення на позивача та стягнення в дохід бюджету 257,09 грн судового збору пропорційно до задоволеної вимоги про стягнення коштів.

Водночас понесений позивачем за розгляд справи у касаційному порядку судовий збір в частині вимоги про зобов`язання повернути майно покладається на відповідача у повному обсязі, а в частині вимоги про стягнення коштів на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Зобов`язати Фізичну особу-підприємця Жукова Олександра Юрійовича ( АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) повернути Акціонерному товариству Українська залізниця (03150, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЄЖИ ҐЕДРОЙЦЯ, будинок 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд Акціонерного товариства Укрзалізниця (03035, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЛЬВА ТОЛСТОГО, будинок 61, ідентифікаційний код 41149437) окреме нерухоме майно частину перону станції Бобрик, що знаходиться за адресою: Київська область, с. Шевченкове, вул. Вокзальна, 52, загальною площею 25,0 кв. м.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Жукова Олександра Юрійовича ( АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Українська залізниця (03150, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЄЖИ ҐЕДРОЙЦЯ, будинок 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд Акціонерного товариства Укрзалізниця (03035, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЛЬВА ТОЛСТОГО, будинок 61, ідентифікаційний код 41149437) 132 524 (сто тридцять дві тисячі п`ятсот двадцять чотири) грн 28 коп. неустойки у розмірі подвійної орендної плати.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Жукова Олександра Юрійовича ( АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) в доход Державного бюджету України 4 089 (чотири тисячі вісімдесят дев`ять) грн. 86 коп. судового збору за подання позовної заяви.

6. Стягнути з Акціонерного товариства Українська залізниця (03150, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЄЖИ ҐЕДРОЙЦЯ, будинок 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд Акціонерного товариства Укрзалізниця (03035, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЛЬВА ТОЛСТОГО, будинок 61, ідентифікаційний код 41149437) в доход Державного бюджету України 257 (двісті п`ятдесят сім) грн. 09 коп. судового збору за подання позовної заяви.

7. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Жукова Олександра Юрійовича ( АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Українська залізниця (03150, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЄЖИ ҐЕДРОЙЦЯ, будинок 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд Акціонерного товариства Укрзалізниця (03035, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЛЬВА ТОЛСТОГО, будинок 61, ідентифікаційний код 41149437) 8 179 (вісім тисяч сто сімдесят дев`ять) грн. 73 коп. судового збору за подання касаційної скарги.

8. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку та може бути оскаржене у апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 07.12.2022.

Суддя В.А. Ярема