ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року

м. Київ

cправа № 914/528/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранця О. М. - головуючого, Кондратової І. Д., Студенця В. І.,

за участю секретаря судового засідання Низенко В. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз"

на рішення Господарського суду Львівської області

у складі судді Манюк П. Т.

від 06 червня 2022 року

та постанову Західного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Якимець Г. Г., Бойко С. М., Бонк Т. Б.

від 06 вересня 2022 року

у справі за позовом Комунального підприємства "Дрогобичтеплоенерго" Дрогобицької міської ради

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз"

про визнання договору укладеним,

за участю представників:

позивача: не з`явилися

відповідача: Павліченко Л. М., Бандирський А. С.

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог.

У березні 2022 року Комунальне підприємство "Дрогобичтеплоенерго" Дрогобицької міської ради звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" про визнання укладеним між ним та Акціонерним товариством "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" з 28 лютого 2022 року договору про реструктуризацію заборгованості за розподіл природного газу № 1-02.22 від 14 лютого 2022 року у редакції, наведеній у позовній заяві.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач належить до теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, має перед відповідачем заборгованість за послуги з розподілу природного газу, що утворилася до 01 червня 2021 року на підставі договорів розподілу природного газу № 094205CDFNCT016 від 01 січня 2016 року та № 09420МВВRNCT016 від 01 січня 2016 року, яка підлягає реструктуризації відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" № 1730-VII шляхом укладення відповідного договору. Однак, відповідач в порушення вимог цього закону відмовляється укладати з позивачем договір про реструктуризацію заборгованості за розподіл природного газу, чим порушує права та інтереси позивача.

2. Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій.

01 січня 2016 року між Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» як оператором ГРМ та Комунальним підприємством «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради як споживачем був укладений договір розподілу природного газу № 094205CDFNCT016 шляхом підписання споживачем заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу на умовах типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2498 від 30 вересня 2015 року.

Господарський суд Львівської області рішенням від 12 жовтня 2021 року у справі № 914/2260/21 стягнув з Комунального підприємства «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» заборгованість, що виникла за договором розподілу природного газу № 094205CDFNCT016 від 01 січня 2016 року, а саме: 1 270 093,15 грн основного боргу, 71 546,98 грн пені, 15 151,36 грн три відсотки річних, 64 870,60 грн інфляційних втрат та 21 324,93 грн судового збору.

01 жовтня 2021 року між Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», як кредитором, Комунальним підприємством «Стебниктеплоенерго» Дрогобицької міської ради, як боржником, та Комунальним підприємством «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради, як новим боржником, був укладений договір № 38S790-36623-21 про переведення боргу, відповідно до пункту 1.1. якого за згодою кредитора первісний боржник переводить на нового боржника свій борг, який виник у первісного боржника перед кредитором за договором на розподіл природного газу № 09420MBBRNC016 від 01 січня 2016 року (в тексті договору зобов`язання), укладеним між первісним боржником та кредитором, а новий боржник приймає на себе борг первісного боржника у цьому зобов`язанні та замінює первісного боржника у зобов`язанні.

Згідно з пунктом 2.1. договору про переведення боргу сума боргу, яка переводиться на нового боржника, станом на момент укладення цього договору становить 1 820 170,01 грн.

У пункті 3.1. договору про переведення боргу сторони погодили, що до нового боржника переходять обов`язки первісного боржника щодо сплати суми боргу, встановленої у пункті 2.1. цього договору, а також штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням первісним боржником своїх зобов`язань за договором на розподіл природного газу № 09420MBBRNC016 від 01 січня 2016 року.

30 листопада 2021 року між Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» і Комунальним підприємством «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради був складений та підписаний акт звіряння взаємних розрахунків за період з січня по травень 2021 року, згідно з яким заборгованість Комунального підприємства «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради за договором № 094205CDFNCT016 від 01 січня 2016 року за зазначений період за даними Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» склала 1 743 925,47 грн, а за даними Комунального підприємства «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради - 1 935 579,30 грн.

30 листопада 2021 року між Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» і Комунальним підприємством «Стебниктеплоенерго» Дрогобицької міської ради також був складений та підписаний акт звіряння взаємних розрахунків за період з січня по травень 2021 року, згідно з яким заборгованість Комунального підприємства «Стебниктеплоенерго» Дрогобицької міської ради за договором № 09420MBBRNCT016 від 01 січня 2016 року за зазначений період склала 1 980 169,99 грн.

Також суди попередніх інстанцій встановили, що 16 червня 2017 року Комунальне підприємство «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради було внесене до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, під № 34.

З метою участі у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» Комунальне підприємство «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради звернулося до Міністерства розвитку громад та територій України із листом № 01/984 від 02 грудня 2021 року щодо внесення змін до зазначеного реєстру. До зазначеного листа Комунальне підприємство «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради додало, зокрема довідку про обсяги та структуру кредиторської заборгованості станом на 01 червня 2021 року та на 01 листопада 2021 року, згідно з якою залишок заборгованості Комунального підприємства «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської перед Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» за розподіл природного газу станом на 01 червня 2021 року, що підлягає врегулюванню відповідно до зазначеного закону, та станом на 01 червня 2021 не була включена до реєстру і не була погашена станом на 01 грудня 2021 року, становить 3 564 095,48 грн, а обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 914/2260/21, становить 151 568, 94 грн. Зазначена заборгованість утворилась із сумарної заборгованості за кількома договорами, а саме: за договором, укладеним з Комунальним підприємством «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради № 094205CDFNCT016 від 01 січня 2016 року та за договором, укладеним з Комунальним підприємством «Стебниктеплоенерго» Дрогобицької міської ради № 09420MBBRNCT06 від 01 січня 2016 року, зобов`язання за яким були передані на підставі договору про переведення боргу.

Згідно з листом Міністерства розвитку громад та територій України № 8/10-1406-17 від 23 грудня 2021 року заява Комунального підприємства «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради була розглянута та задоволена.

На підставі наказу Міністерства розвитку громад та територій України № 347 від 21 грудня 2021 року до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, були внесені зміни шляхом доповнення його новими пунктами та даними згідно з додатком. Згідно з додатком до зазначеного наказу обсяг кредиторської заборгованості Комунального підприємства «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради перед Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення», становить 3 564 095,48 грн.

14 січня 2022 року Комунальне підприємство «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради звернулося до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» із заявою № 15 від 13 січня 2022 року, в якій просив розтермінувати заборгованість у сумі 3 564 095,48 грн та списати штрафні санкції в сумі 188 821,51 грн, що були стягнуті за судовим рішенням у справі № 914/847/20.

10 лютого 2022 року Дрогобицька міська рада прийняла рішення № 1011 «Про погодження заходів на врегулювання заборгованості за розподіл природнього газу КП «Дрогобичтеплоенерго» ДМР», яким погодила Комунальному підприємству «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради заходи на врегулювання заборгованості за розподіл природнього газу щодо укладання договору на реструктуризацію боргу з Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз».

15 лютого 2022 року Комунальне підприємство «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради надіслало Акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» заяву № 73 від 14 лютого 2022 року про підписання типового договору про реструктуризацію заборгованості. До зазначеної заяви Комунальне підприємство «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради долучило три примірники договору про реструктуризацію заборгованості за розподіл природнього газу № 1-02.22 від 14 лютого 2022 року за формою відповідно до Типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 222 від 29 березня 2017 року, підписаних керівником Комунального підприємства «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради, підписаних (погоджених) уповноваженим представником органу місцевого самоврядування, а також акти звіряння взаєморозрахунків та графіки погашення заборгованості, рішення сесії Дрогобицької міської ради № 1011 від 10 лютого 2022 року «Про погодження заходів на врегулювання заборгованості за розподіл природнього газу КП «Дрогобичтеплоенерго» ДМР». Комунальне підприємство «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради у зазначеній заяві просив підписати зазначені примірники договору та повернути їх на адресу Комунального підприємства «Дрогобичтеплоенерго».

У проєкті договору на реструктуризацію боргу за розподіл природнього газу Комунальне підприємство «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради не зазначило строк дії договору, який у відповідності до умов договору реструктуризації (розстрочення на 72 місяці, пункт 1 договору) закінчується 14 лютого 2028 року, з огляду на що Комунальне підприємство «Дрогобичтеплоенерго» додатково звернулося до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» з листом № 106 від 18 лютого 2022 року, в якому просило у пункті 21 зазначеного договору вписати строк дії договору до 14 лютого 2028 року.

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» отримало примірники договору 16 лютого 2022 року, що підтверджується інформацією з офіційного сайту Укрпошти щодо відстеження поштового відправлення № 080, описом вкладення у цінний лист та накладною, проте, протягом 10-ти днів не підписало та не повернуло їх Комунальному підприємству «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради, що і стало підставою для звернення Комунального підприємства «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради до суду з позовом (у цій справі) до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» про визнання укладеним з 28 лютого 2022 року договору про реструктуризацію заборгованості за розподіл природного газу №1-02.22 від 14 лютого 2022 року у редакції, викладеній у позовній заяві.

3. Короткий зміст оскаржуваних рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх ухвалення .

Господарський суд Львівської області рішенням від 06 червня 2022 року, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 06 вересня 2022 року, позов задовольнив повністю: визнав укладеним з 28 лютого 2022 року договір про реструктуризацію заборгованості за розподіл природного газу № 1-02.22 від 14 лютого 2022 року у запропонованій позивачем редакції.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані наявністю підстав для укладення спірного договору про реструктуризацію заборгованості в порядку Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення», оскільки укладення спірного договору передбачене цим законом, заборгованість позивача, що є предметом спірного договору, відповідає вимогам цього закону щодо заборгованості, яка підлягає реструктуризації; запропонований позивачем проєкт договору відповідає проєкту Типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 222 від 29 березня 2017 року та позивач виконав усі необхідні дії для укладення спірного договору.

За висновком судів відповідач безпідставно відмовляє позивачу в укладанні спірного договору та порушує право позивача на реструктуризацію заборгованості, передбачене Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення». Суди також дійшли висновку про можливість укладення спірного договору з 28 лютого 2022 року, тобто з дати, коли відповідач був зобов`язаний укласти такий договір відповідно до вимог закону.

Також за висновком судів, наявність укладеного між сторонами у справі договору оплати заборгованості № 38С-790-39868-21 від 29 жовтня 2021 року не є підставою для відмови в укладенні спірного договору, оскільки зазначений договір стосується заборгованості позивача перед відповідачем за інший період і в іншій сумі та існування такого договору не позбавляє боржника права врегулювати заборгованість, що існувала станом на 01 червня 2021 року, на умовах, передбачених Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення».

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги.

У касаційній скарзі відповідач - Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 06 червня 2022 року і постанову Західного апеляційного господарського суду від 06 вересня 2022 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

5. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень скаржник послався на пункт 3 абзацу 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, та зазначив про те, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, а саме: статтю 629 Цивільного кодексу України, пункт 6.7. типового договору розподілу природного газу, пункт 8 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, частину другу статті 8, статтю 129-1 Конституції України, частини першу та другу статті 18, статтю 326, частини першу, третю та п`яту статті 331 Господарського процесуального кодексу України. При цьому скаржник зазначив про відсутність висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо застосування цих норм права з урахуванням обставин цієї справи, зокрема наявності укладеного між сторонами договору оплати заборгованості № 38С790-39868-21 від 29 жовтня 2021 року, який за своїм змістом є договором реструктуризації заборгованості.

За твердженням скаржника заборгованість, яку позивач має намір врегулювати на умовах договору про реструктуризацію заборгованості, вже була урегульована між сторонами у справі договором оплати заборгованості № 38С790-39868 від 29 жовтня 2021 року, який є чинним та обов`язковим для виконання сторонами. При цьому, на думку скаржника, чинне законодавство, зокрема норми Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення», Кодексу ГРМ та умови договору розподілу природного газу, не передбачають можливості одночасної реструктуризації заборгованості споживача (теплопостачальної організації) перед оператором ГРМ за двома різними діючими договорами, укладеними на різних умовах реструктуризації заборгованості (з різними строками / графіками погашення заборгованості).

Також скаржник посилається на існування рішення Господарського суду Полтавської області від 12 жовтня 2021 року у справі № 914/2260/21 про стягнення з Комунального підприємства «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» заборгованості за договором розподілу природного газу № 094205CDFNCT016 від 01 січня 2016 року та за період з січня по червень 2021 року, та зазначає про те, що питання реструктуризації заборгованості, що існувала станом на 31 травня 2022 року, щодо якої прийняте зазначене судове рішення у справі № 914/2260/21, може бути вирішене в порядку та спосіб, передбачений статтею 331 Господарського процесуального кодексу України шляхом розстрочення виконання судового рішення.

6. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів - без змін, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги є безпідставними та не спростовують правильні висновки судів попередніх інстанцій.

Позиція Верховного Суду.

7. Оцінка аргументів учасників справи і висновків місцевого господарського суду та суду апеляційної інстанцій.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, обговоривши доводи сторін, наведені у касаційній скарзі та у відзиві на касаційну скаргу, перевіривши матеріали справи, дослідивши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та дотримання норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається спірні правовідносини у цій справі стосуються визнання укладеним між Комунальним підприємством «Дрогобичтеплоенерго» Дроговицької міської ради та Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» договору про реструктуризацію заборгованості за розподіл природного газу, укладення якого передбачене Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» № 1730-VIII, та виникли з огляду на відмову відповідача укласти такий договір.

Відповідно до частин першої - третьої статті 179 Господарського кодексу України (тут і далі по тексту цієї постанови - у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади, державні органи та органи державної влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Загальний порядок укладання господарських договорів визначений у статті 181 Господарського кодексу України, відповідно до якої господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Примусовий порядок укладання господарських договорів за рішенням суду регулюється статтею 187 Господарського кодексу України, за змістом якої спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Отже необхідною умовою для укладення договору за рішенням суду є наявність відповідної вказівки закону на обов`язковість укладення певного договору, а застосуванню до таких спорів підлягає законодавство, яке є чинним на момент виникнення переддоговірного спору та його вирішення в судовому порядку.

Аналогічний висновок Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 179 та статті 187 Господарського кодексу України викладений у постановах від 30 вересня 2020 року у справі № 904/4442/19, від 13 січня 2021 року у справі № 922/267/20.

30 листопада 2016 року набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» № 1730-VIII (далі по тексту - Закон № 1730), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до статті 2 Закону № 1730 (тут і далі по тексту цієї постанови - у редакції, чинній з 15 січня 2022 року та станом на момент виникнення між сторонами у справі спірних правовідносин) дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та інші енергоносії та послуги з розподілу і транспортування природного газу, теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію, послуги з її розподілу/передачі, за питну воду, придбану з метою її подальшої реалізації споживачам, та/або за очищення стічних вод іншими підприємствами централізованого водопостачання і водовідведення.

За змістом статті 1 Закону України № 1730 заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, є, зокрема кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед постачальником природного газу, операторами газорозподільних систем, оператором газотранспортної системи та особою, що виконувала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії (у тому числі за договорами купівлі-продажу природного газу для власних потреб, що був використаний виключно для виробництва теплової та електричної енергії), надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (у тому числі у разі заміни сторони у зобов`язанні та/або у разі правонаступництва), а також послуги з його розподілу і транспортування. До такої кредиторської заборгованості, зокрема, включається заборгованість, щодо якої ухвалено судове рішення про стягнення або затверджено мирову угоду.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України № 1730 реструктуризації підлягають кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 червня 2021 року для виробництва теплової та електричної енергії (у тому числі за договорами купівлі-продажу природного газу для власних потреб, що був використаний виключно для виробництва теплової та електричної енергії), надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, а також заборгованість за послуги з розподілу і транспортування природного газу та кредиторська заборгованість теплопостачальних організацій перед теплогенеруючими організаціями за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг споживачам, які утворилися станом на 1 червня 2021 року (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на таку заборгованість).

Відповідно до статті 1 Закону України № 1730 учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу, оператор газотранспортної системи та особа, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, оператори газорозподільних систем, електропостачальники або оператори системи розподілу (як правонаступники в частині прав та обов`язків за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією), оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України № 1730 для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до абзацу 15 частини другої статті 3 Закону України № 1730 для внесення змін до даних, що містяться в реєстрі, учасники процедури врегулювання заборгованості подають до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, заяву з обґрунтуванням необхідності внесення змін до реєстру, до якої додаються документи, визначені абзацами другим - восьмим цієї частини, якими підтверджуються відповідні зміни.

Вимоги щодо реструктуризації заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, а також послуги з його розподілу і транспортування визначені у статті 5 Закону України № 1730.

Відповідно до частин другої, третьої, шостої - восьмої та десятої статті 5 Закону України № 1750 реструктуризація заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, здійснюється без відстрочення погашення заборгованості та з можливістю дострокового погашення шляхом розстрочення:

на 72 календарні місяці рівними частинами з першого числа місяця укладення договору - у разі відсутності забезпечення виконання зобов`язань теплопостачальної або теплогенеруючої організації за договором про реструктуризацію заборгованості будь-яким видом забезпечення, передбаченим законодавством України, якщо загальний обсяг заборгованості такої теплопостачальної або теплогенеруючої організації за спожитий природний газ, яка підлягає реструктуризації відповідно до цього Закону, не перевищує 10 мільйонів гривень;

на 84 календарні місяці рівними частинами з першого числа місяця укладення договору, за умови забезпечення виконання зобов`язань теплопостачальної або теплогенеруючої організації за договором про реструктуризацію заборгованості на суму реструктуризації згідно з частиною четвертою цієї статті.

На реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до цього Закону.

Реструктуризація кредиторської заборгованості теплопостачальних або теплогенеруючих організацій державної та комунальної форм власності здійснюється за погодженням з державним органом, до сфери управління якого належить така організація, або відповідним органом місцевого самоврядування (військово-цивільною адміністрацією).

Типовий договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування затверджується Кабінетом Міністрів України.

Кожна із сторін зобов`язана укласти договір про реструктуризацію заборгованості у строк, що не перевищує 10 календарних днів з дня його отримання, якщо сума за таким договором підтверджена актами звіряння між учасниками процедури врегулювання заборгованості.

Заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, реструктуризована станом на 1 червня 2021 року в порядку та на умовах, визначених цим Законом, повторній реструктуризації не підлягає.

Типовий договір про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, теплову енергію був затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 222 від 29 березня 2017 року.

Отже, зазначений Закон України № 1730 передбачає обов`язкове укладення, зокрема між теплопостачальними / теплогенеруючими організаціями, що належать до державної та комунальної форм власності, та оператором газорозподільних систем, договору про реструктуризацію заборгованості за послуги з розподілу природного газу, у разі якщо: (1) така заборгованість утворилася станом на 1 червня 2021 року; (2) сума заборгованості підтверджена актом звіряння між учасниками процедури врегулювання заборгованості, (3) боржник (теплопостачальна/ теплогенеруюча організація) включений до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та в реєстрі міститься інформація про обсяг кредиторської заборгованості боржника, що підлягає врегулюванню згідно із Законом України № 1730; (4) реструктуризація кредиторської заборгованості теплопостачальної / теплогенеруючої організації, що належить до державної / комунальної форм власності, погоджена з державним органом, до сфери управління якого належить така організація, або відповідним органом місцевого самоврядування.

Як встановили суди попередніх інстанцій, позивач - Комунальне підприємство "Дрогобичтеплоенерго" Дрогобицької міської ради належить до теплопостачальних / теплогенеруючих організацій комунальної форми власності, 16 червня 2017 року був включений до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, під № 34.

Відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України № 347 від 21 грудня 2022 року до зазначеного реєстру в частині відомостей про обсяг кредиторської заборгованості Комунального підприємства «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради перед Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» були внесені зміни. Згідно з додатком до зазначеного наказу, до реєстру була внесена кредиторська заборгованість позивача перед відповідачем, утворена станом на 01 червня 2021 року, що підлягає врегулюванню згідно із Законом України № 1730, у розмірі 3 564 095, 48 грн. При цьому, як встановили суди попередніх інстанцій, ця заборгованість утворилася із сумарної заборгованості за кількома договорами, а саме: за договором, укладеним з Комунальним підприємством «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради № 094205CDFNCT016 від 01 січня 2016 року, та договором укладеним з Комунальним підприємством «Стебниктеплоенерго» Дрогобицької міської ради № 09420MBBRNCT06 від 01 січня 2016 року, заборгованість за яким була передана позивачу відповідно до договору переуступки боргу. Заборгованість підтверджена також актами звіряння взаємних розрахунків за період з січня по травень 2021 року, складеними та підписаними між сторонами у цій справі 30 листопада 2021 року.

З огляду на викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що заборгованість, що є предметом спірного договору, відповідає вимогам Закону України № 1730 щодо заборгованості, яка підлягає реструктуризації, оскільки є заборгованістю за розподіл природного газу, утворилася станом на 1 червня 2021 року, підтверджена актами звіряння, складеними та підписаними між сторонами у цій справі, як учасниками процедури врегулювання заборгованості та відомості щодо розміру цієї заборгованості позивача були включені до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, як заборгованість, що підлягає врегулюванню згідно із Законом України № 1730

Разом з цим, суди правильно визначили, що стягнуті на підставі рішення суду у справі № 914/2260/21 пеня, інфляційні втрати та проценти річних у розмірі 151 568,94 грн не підлягають реструктуризації відповідно до вимог Закону України № 1730, про знайшло своє відображення у пункті 2 спірного договору.

Крім того, як встановили суди попередніх інстанцій, позивач відповідно до частини шостої статті 5 Закону України № 1730 отримав від органу місцевого самоврядування погодження на укладення з Акціонерним товариством «Оператор газорозподільчої системи «Львівгаз» договору про реструктуризацію заборгованості, що підтверджується рішенням Дрогобицької міської ради № 1011 від 10 лютого 2022 року «Про погодження заходів на врегулювання заборгованості за розподіл природнього газу КП «Дрогобичтеплоенерго» ДМР».

Відповідно до статті 184 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору на основі вільного волевиявлення сторін проект договору може бути розроблений за ініціативою будь-якої із сторін у строки, погоджені самими сторонами.

Укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу.

Укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше, як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Згідно зі статтею 181 Господарського кодексу України господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (частина перша статті 641 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першої статті 642 Цивільного кодексу України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Відповідно до статті 643 Цивільного кодексу України якщо у пропозиції укласти договір вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь про прийняття пропозиції протягом цього строку.

За змістом частини другої статті 644 Цивільного кодексу України якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу.

Відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію (стаття 646 Цивільного кодексу України).

Як встановили суди попередніх інстанцій, проєкт спірного договору, який позивач просить визнати укладеним, викладений у вигляді єдиного документа, за формою та змістом складений у відповідності до Типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 222 від 29 березня 2017 року.

Також суди попередніх інстанцій встановили, що проєкт спірного договору про реструктуризацію заборгованості був запропонований для укладення позивачем відповідачу шляхом надіслання останньому 15 лютого 2022 року трьох примірників відповідного проєкту договору разом із заявою № 73 від 14 лютого 2022 року. Зазначені заява та примірники договору відповідач отримав 16 лютого 2022 року.

Проте, відповідач протягом встановленого частиною восьмою статті 5 Закону України № 1730 десятиденного строку не надав позивачу відповіді на його заяву, не підписав надані йому примірники договору, не повернув їх позивачу, а також не надав жодних заперечень щодо змісту запропонованого позивачем проєкту договору про реструктуризацію заборгованості.

З огляду на викладене Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивач виконав усі необхідні дії для укладення договору про реструктуризацію заборгованості за розподіл природного газу, передбачені Законом України № 1730, а відповідач, не надавши у встановлений Законом України № 1730 строк відповіді на пропозицію позивача укласти спірний договір, не підписавши та не повернувши позивачу примірники договору, не зазначивши причин не підписання договору та заперечень щодо умов договору, порушив право позивача на реструктуризацію заборгованості, передбачене Законом України № 1730.

Відповідач у касаційній скарзі посилається на те, що спірний договір про реструктуризацію заборгованості не може бути укладений з огляду на те, що заборгованість за спірним договором вже була урегульована на підставі укладеного між сторонами у справі договором оплати заборгованості № 38С-790-39868-21 від 29 жовтня 2021 року.

Однак, Верховний Суд вважає ці доводи відповідача безпідставними та не бере їх до уваги.

Як вбачається із заявлених позивачем предмету та підстав позову у цій справі та зазначалося вище по тексту цієї постанови, укладення спірного договору про реструктуризацію заборгованості за послуги з розподілу природного газу ґрунтується на положеннях Закону України № 1730. Спірний договір за формою та умовами відповідає типовому договору, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 222 від 29 березня 2017 року.

Як встановили суди попередніх інстанцій укладений між сторонами у справі договір оплати заборгованості № 38С-790-39868-21 від 29 жовтня 2021 року, на який посилається відповідач, урегульовував порядок оплати заборгованості позивачем перед відповідачем за інший період та в іншій сумі. При цьому, умови зазначеного договору щодо оплати заборгованості не відповідають вимогам частини другої статті 5 Закону України № 1730 щодо розстрочення заборгованості, яка передбачає два можливих варіанти розстрочення заборгованості: на 72 або на 84 календарні місця. Проте, за змістом пункту 2 зазначеного договору оплати заборгованості № 38С-790-39868-21 від 29 жовтня 2021 року боржник зобов`язався виплатити у повному обсязі заборгованість, зазначену в пункті 1 договору, протягом трьох місяців (протягом жовтня - грудня 2021 року) шляхом сплати в кожному місяці чітко визначених у договорі сум.

Крім того, договір оплати заборгованості № 38С-790-39868-21 від 29 жовтня 2021 року був укладений до внесення до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, змін щодо відомостей про обсяг заборгованості позивача перед відповідачем, що підлягає реструктуризації за спірним договором.

З огляду на викладене Верховний Суд вважає безпідставними доводи відповідача у касаційній скарзі про те, що договір оплати заборгованості № 38С-790-39868-21 від 29 жовтня 2021 року за своєю правовою природою є договором про реструктуризацію заборгованості, передбаченим Законом України № 1730, оскільки його умови не свідчать про те, що він був укладений в порядку та на умовах, визначених Законом України № 1730, зазначений договір за своїм змістом не відповідає Типовому договору, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 222 від 29 березня 2017 року.

Враховуючи те, що договір оплати заборгованості № 38С-790-39868-21 від 29 жовтня 2021 року не є договором про реструктуризацію заборгованості, передбаченим Законом України № 1730, у спірних правовідносинах відсутні обставини повторної реструктуризації, про існування яких безпідставно зазначає відповідач. З огляду на відсутність цієї обставини у Верховного Суду відсутні підстави для формування висновку щодо застосування статті 629 Цивільного кодексу України, пункту 6.7 типового договору розподілу природного газу, пункту 8 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, частини другої статті 8, статті 129-1 Конституції України, частини першої та другої статті 18, статті 326, частини першої, третьої та п`ятої статті 331 Господарського процесуального кодексу України за умови наявності укладеного раніше між сторонами договору про реструктуризацію аналогічної заборгованості), про необхідність формування якого у спірних правовідносинах зазначає скаржник.

Крім того, відповідач у касаційній скарзі посилається на те, що питання реструктуризації заборгованості, стягнутої рішенням Господарського суду Полтавської області від 12 жовтня 2021 року у справі № 914/2260/21 та включеної до складу заборгованості за спірним договором, може бути вирішене в порядку та спосіб, передбачений статтею 331 Господарського процесуального кодексу України, шляхом розстрочення виконання судового рішення.

Верховний Суд не бере до уваги зазначені доводи скаржника, оскільки вважає, що ці доводи були обґрунтовано відхилені судами попередніх інстанцій. Як правильно зазначили суди відповідно до статті 1 Закону України № 1730 до кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до вказаного закону, включається, зокрема заборгованість, щодо якої ухвалено судове рішення про стягнення або затверджено мирову угоду.

Отже, зазначений закон передбачає можливість реструктуризації заборгованості, стягнутої за судовим рішенням, чим спростовується твердження відповідача про те, що така заборгованість підлягає розстроченню лише в порядку статті 331 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною другою статті 187 Господарського кодексу України день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Суди попередніх інстанцій правильно зазначили про те, що Закон України № 1730 прямо передбачає обов`язок відповідача укласти з позивачем договір про реструктуризацію заборгованості у строк, що не перевищує 10 календарних днів з дня його отримання. Відкладання у часі вступу в дію спірного договору змушуватиме позивача сплачувати заборгованість неустойки, інфляційних нарахувань, процентів річних, яка під час дії вказаного договору не повинна сплачуватися, а після виконання цього договору списується. Також позивач буде змушений кожного місяця сплачувати основну заборгованість у значно більшому розмірі, ніж це передбачено договором про реструктуризацію заборгованості, що буде призводити до порушення прав позивача, наданих йому Законом України № 1730 та не буде сприяти досягненню мети цього закону.

Встановивши обставину того, що пропозицію укласти спірний договір про реструктуризацію та примірники спірного договору відповідач отримав 16 лютого 2022 року, суди попередніх інстанцій, керуючись частиною восьмою статті 5 Закону України № 1730, в якій встановлений строк для укладення спірного договору, а також врахувавши правила визначення та обчислення строків, визначені у главі 18 розділу V Цивільного кодексу України, правильно визначили дату, з якої спірний договір про реструктуризацію є укладеним, а саме: з 28 лютого 2022 року (з урахуванням вихідних днів), тобто з дати, коли відповідач був зобов`язаний укласти такий договір відповідно до вимог частини восьмої статті 5 Закону України № 1730.

Зазначений висновок судів щодо дати укладення спірного договору зроблений з правильним застосуванням частини другої статті 187 Господарського кодексу України, яка передбачає можливість суду при вирішенні питання щодо переддоговірного спору визначити днем укладення відповідного господарського договору іншу дату, ніж дату набрання чинності рішенням суду.

З огляду на викладене, Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність правових підстав для визнання укладеним між сторонами у цій справі договору про реструктуризацію заборгованості за розподіл природного газу у редакції, викладеній у резолютивній частині рішення місцевого господарського суду. Оскаржувані відповідачем рішення місцевого господарського суду та постанова суду апеляційної інстанції у цій справі ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права,

8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З огляду на те, що доводи відповідача у касаційній скарзі про неправильне застосування та порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваних рішення та постанови не знайшли свого підтвердження, а наведені відповідачем доводи та визначена підстава касаційного оскарження судових рішень, передбачена пунктом 3 абзацу 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, є необґрунтованими, Верховний Суд не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваних рішення Господарського суду Львівської області від 06 червня 2022 року та постанови Західного апеляційного господарського суду від 06 вересня 2022 року у справі № 914/528/22 та залишає касаційну скаргу відповідача без задоволення.

9. Судові витрати.

Зважаючи на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, cуд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 06 червня 2022 року та постанову Західного апеляційного господарського суду від 06 вересня 2022 року у справі № 914/528/22 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді І. Кондратова

В. Студенець