ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2022 р. Справа№ 911/4610/15 (911/3054/21)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Остапенка О.М.

Полякова Б.М.

Секретар судового засідання: Гудько А.В.

За участю учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (особисто).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» на рішення Господарського суду Київської області від 25.07.2022 у справі № 911/4610/15 (911/3054/21) (суддя Янюк О.С., повний текст рішення складено та підписано 11.08.2022)

за позовом ОСОБА_1

до Державного підприємства «Регіональні електричні мережі»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - розпорядник майна Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» арбітражний керуючий Сольський Володимир Степанович

про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

у межах справи № 911/4610/15

про банкрутство Державного підприємства «Регіональні електричні мережі»

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

15.10.2021 ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 / позивач) звернулась засобами поштового зв`язку до Господарського суду Київської області із позовною заявою до Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» (надалі - ДП «РЕМ»/відповідач/скаржник), в якій просить суд: визнати незаконним та скасувати наказ ДП «РЕМ» за №134-к від 16.09.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника генерального директора - виконавчого директора ДП «РЕМ»; поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника генерального директора - виконавчого директора ДП «РЕМ» з 17.09.2021; стягнути з ДП «РЕМ» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.09.2021 по дату поновлення на роботі.

ОСОБА_1 посилаючись на приписи ст.ст. 40, 42, 492 Кодексу законів про працю України обґрунтовує позовну заяву тим, що:

- позивача звільнено із займаної посади 16.09.2021 на підставі відповідного наказу, який не передбачав скорочення штату та змін в організації виробництва;

- затверджені у новій редакції відповідні організаційна структура ДП «РЕМ» та штатний розпис лише трансформували посаду першого заступника генерального директора - виконавчого директора ДП «РЕМ» на посаду першого заступника генерального директора ДП «РЕМ»;

- на момент призначення нового виконуючого обов`язки генерального директора ДП «РЕМ» позивач перебувала у відпустці, а із наказами про введення в дію організаційної структури та штатного розпису ОСОБА_1 ознайомлена не була;

- позивачу не пропонувалась посада першого заступника генерального директора ДП «РЕМ»;

- при звільненні ОСОБА_1 із посади не враховано вимоги щодо переважного права на залишення на роботі, а саме: висока кваліфікація та продуктивність праці, наявність у позивача дві вищі освіти, нагородження почесними грамотами, досвід роботи на керівних в державних органах та підприємствах більше 10 років, відсутність зауважень з приводу роботи з боку керівництва, відсутність дисциплінарних стягнень.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 25.07.2022 у справі № 911/4610/15 (911/3054/21) (суддя Янюк О.С., повний текст рішення складено та підписано 11.08.2022) позов задоволено; визнано незаконним та скасовано наказ в.о. генерального директора Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» №134-к від 16.09.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника генерального директора - виконавчого директора Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» з 17.09.2021; поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника генерального директора - виконавчого директора Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» з 17.09.2021; стягнуто з Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.09.2021 по 25.07.2022 (217 робочі дні) у розмірі 566 929,86 грн за час вимушеного прогулу з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів.

Судове рішення прийнято з посиланням на ст.ст. 21, 40, 42, 492, 235, 2401 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП), ст. 27 Закону України «Про оплату праці», ст. 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», а також на Порядок обчислення середньої заробітної плати та мотивоване тим, що зміна в організації виробництва і праці не можуть бути підставою зловживань та незаконного звільнення працівників.

Поміж іншого, місцевий господарський суд зазначив про те, що відповідач не сприяв можливості реалізувати позивачу права бути переведеним на іншу рівнозначну вакантну посаду.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення її доводів

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ДП «РЕМ» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження; скасувати рішення Господарського суду Київської області від 25.07.2022 у справі № 911/4610/15 (911/3054/21) та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того:

- що станом на 25.03.2021 на ДП «РЕМ» склалася критична фінансова ситуація, яка була зумовлена діями колишнього керівництва, у тому числі позивача;

- позивачем в межах повноважень не проводилось жодної оптимізації витрат фінансових ресурсів, скорочення змін у структурі підприємства, а навпаки, колишнім керівництвом умисно вчинялися дії на збільшення кредиторської/дебіторської заборгованості;

- позивачу були запропоновані посади, які були вільні для переведення, однак, ОСОБА_1 станом на 16.09.2021 не надала згоди на зайняття іншої посади;

- твердження позивача про те, що відповідні посади є тотожними спростовується відповідною організаційною структурою, оскільки до змін у підпорядкуванні першого заступника генерального директора - виконавчого директора було 6 департаментів, а після - 4 департаменти;

- позивачем при здійсненні розрахунку своєї середньоденної плати неправомірно включено надбавки за високі досягнення, щомісячну премію, вислугу, компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату, відпускні, компенсацію за невикористану відпустку, вихідну допомогу.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

22.11.2022 через управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно з яким позивач просить суд, залишити рішення Господарського суду Київської області від 25.07.2022 у справі № 911/4610/15 (911/3054/21) без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розпорядник майна ДП «РЕМ» арбітражний керуючий Сольський Володимир Степанович відзиву на апеляційну скаргу не надав, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) не перешкоджає перегляду судового рішення першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.09.2022 апеляційну скаргу ДП «РЕМ» передано для розгляду колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Сотніков С.В., Поляков Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.09.2022 у справі № 911/4610/15 (911/3054/21) витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/4610/15 (911/3054/21) за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Регіональні електричні мережі»; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - розпорядник майна Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» арбітражний керуючий Сольський Володимир Степанович про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» на рішення Господарського суду Київської області від 25.07.2022 у справі № 911/4610/15 (911/3054/21) до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 911/4610/15 (911/3054/21).

22.09.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 911/4610/15 (911/3054/21).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2022 у справі № 911/4610/15 (911/3054/21) апеляційну скаргу Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» на рішення Господарського суду Київської області від 25.07.2022 у справі № 911/4610/15 (911/3054/21) залишено без руху.

05.10.2022 через управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від ДП «РЕМ» надійшла заява про усунення недоліків з додатками.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/3189/22 від 06.10.2022 у зв`язку з відпусткою судді Сотнікова С.В., призначено повторний автоматизований розподіл справи № 911/4610/15 (911/3054/21).

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2022 апеляційну скаргу ДП «РЕМ» передано для розгляду колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Поляков Б.М., Остапенко О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2022 у справі № 911/4610/15 (911/3054/21) клопотання Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» задоволено та поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 25.07.2022 у справі № 911/4610/15 (911/3054/21); відкрито апеляційне провадження у даній справі; розгляд апеляційної скарги Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» на рішення Господарського суду Київської області від 25.07.2022 у справі № 911/4610/15 (911/3054/21) призначено на 23.11.2022.

Явка представників сторін

У судове засідання 23.11.2022 з`явилась ОСОБА_1 (позивач).

23.11.2022 у судове засідання не з`явилися представники скаржника та третьої особи, які повідомлялися про час, місце та дату судового засідання завчасно та належним чином, про причини нез`явлення суд не повідомили.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Нормами ст. 120 ГПК України передбачено можливість повідомлення сторін про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії шляхом направлення повідомлень на адресу електронної пошти та з використанням засобів мобільного зв`язку.

Слід зазначити, що копія ухвали Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2022 у справі № 911/4610/15 (911/3054/21) була надіслана судом апеляційної інстанції на електрону адресу учасників справи, що підтверджується роздруківкою електронного листування.

При цьому колегія суддів робить акцент на тому, що відповідно до приписів частин 6 та 7 статті 6 ГПК України: «Адвокати, реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку».

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків, має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Розумність строків розгляду справи повинна визначатися з огляду на конкретні обставини справи з урахуванням критеріїв, сформованих у практиці Суду, зокрема складності справи, поведінки сторін та відповідних державних органів (рішення Європейського суду з прав людини від 29.05.2008 р. «Якименко проти України»; рішення Європейського суду з прав людини від 21.12.2006 р. «Мороз та інші проти України» та інші).

Таким чином, враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про час, місце та дату судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за участю позивача.

Клопотання заявлені учасниками справи

22.11.2022 через управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про поновлення пропущеного строку для подання відзиву.

На обгрунтування вищевказаного клопотання позивач зазначає, що останній стало відомо про розгляд даної справи з Єдиного державного реєстру судових рішень, оскільки не отримувала копії апеляційної скарги та копії ухвали Північного апеляційного господарського суду.

Так, 18.11.2022 о 14 год. 50 хв. ОСОБА_1 ознайомилась із матеріалами справи № 911/4610/15 (911/3054/21), про що свідчить відповідне клопотання та підпис на ньому.

У пункті 5 резолютивної частини ухвали Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2022 у справі № 911/4610/15 (911/3054/21) встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження по справі.

Як зазначає ОСОБА_1 , остання ознайомилась з ухвалами Північного апеляційного господарського суду у справі № 911/4610/15 (911/3054/21) лише 18.11.2022 та отримала їх на електронну пошту 21.11.2022.

За таких обставин, у клопотанні про поновлення пропущеного строку для подання відзиву позивач просить суд, визнати поважними притичини пропуску строку та поновити пропущений строк для подання відзиву на апеляційну скаргу Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» на рішення Господарського суду Київської області від 25.07.2022 у справі №911/4610/15 (911/3054/21).

У судовому засіданні 23.11.2022 колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про задоволення вищевказаного клопотання ОСОБА_1 та поновила строк позивачу для подання відзиву на апеляційну скаргу Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» на рішення Господарського суду Київської області від 25.07.2022 у справі №911/4610/15 (911/3054/21).

Позиції учасників справи

23.11.2022 у судовому засіданні ОСОБА_1 заперечувала проти доводів апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу та просила суд, залишити апеляційну скаргу Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 25.07.2022 у справі №911/4610/15 (911/3054/21) - без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, 22.06.2017 ОСОБА_1 призначено першим заступником генерального директора - виконавчим директором ДП «РЕМ», про що міститься відповідний запис у трудові книжці позивача НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 21-29).

В подальшому, 30.11.2020 наказом ДП «РЕМ» №132 з 01.12.2020 введено в дію нові штатні розписи, зокрема, по апарату управління згідно із затвердженими новими схемами посадових окладів та тарифних ставок (т. 1 а.с. 33).

Згідно з штатним розписом, станом на 01.12.2020 у складі керівництва ДП «РЕМ» були: генеральний директор; перший заступник генерального директора - виконавчий директор; заступник генерального директора - заступник виконавчого директора з комерційних питань; заступник генерального директора - заступник виконавчого директора з технічних питань. При цьому, усього по керівникам, професіоналам, фахівцям та технічним службовцям апарату управління ДП «РЕМ» кількість посад складала 149 (т. 1 а.с. 34-38).

13.03.2021 ДП «РЕМ» затверджено розподіл обов`язків між генеральним директором, першим заступником генерального директора - виконавчим директором, заступником генерального директора - заступником виконавчого директора з технічних питань, заступником генерального директора - заступником виконавчого директора з комерційних питань та головним бухгалтером, про що видано відповідний наказ за № 26 (т. 1 а.с. 55-62).

26.03.2021 ДП «РЕМ» згідно з наказом від 26.03.2021 №31 «Про введення в дію структури» затверджено штатний розпис керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців та штатний розпис робітників апарату управління ДП «РЕМ» (наказ № 32; т. 1 а.с. 39).

Відповідно до штатного розпису, станом на 26.03.2021 у складі керівництва відповідача наявні: генеральний директор, перший заступник генерального директора, директор технічний, директор з матеріального-технічного забезпечення, директор фінансовий, директор із сервісу та розвитку. При цьому, усього по керівникам, професіоналам, фахівцям та технічним службовцям апарату управління ДП «РЕМ» кількість посад складала 151 (т. 1 а.с. 40-44).

У зв`язку із зазначеними обставинами, 01.04.2021 з метою ефективного управління ДП «РЕМ», відповідно до його статуту та у зв`язку з веденням у дію нового штатного розпису (наказ №32 від 26.03.2021) затверджено розподіл обов`язків між генеральним директором, першим заступником генерального директора, головним бухгалтером, директором з матеріально-технічного постачання, директором технічним, директором фінансовим, директором із сервісу та розвитку про що видано відповідний наказ за № 43 (т. 1 а.с. 49-54).

15.04.2021 на підставі наказів підприємства від 26.03.2021 №31 «Про введення в дію структури» та №32 «Про затвердження штатних розписів апарату управління ДП «РЕМ» у зв`язку із скороченням штату працівників, пов`язаним із змінами в організації виробництва та праці, ДП «РЕМ» видано наказ № 51 (т. 1 а.с. 32), на підставі якого заступник директора департаменту документального забезпечення та кадрової роботи - начальник відділу кадрів Петренко Т.О. повинен здійснити дії щодо упорядкування організаційної структури відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема:

- здійснити переведення (згідно поданих заяв) та переміщення в межах посади, кваліфікації та оплати праці обумовлених трудовим договором) працівників апарату управління до нових структурних підрозділів, відповідно до нового штатного розпису (п.п. 1.1);

- працівників апарату управління, що підпадають під скорочення або зміну істотних умов праці персонально попередити, не пізніше ніж за 2 місяці, але не раніше 02.05.2021, про можливе їх вивільнення та запропонувати переведення за їх згодою на інші вакантні посади. У разі відмови від переведення підготувати документи для скорочення відповідних працівників та звільнення їх за п. 1 ст. 40 КЗпП (п.п. 1.2).

Так, 16.07.2021 ДП «РЕМ» попереджено ОСОБА_1 про те, що відповідно до структури підприємства, затвердженої 26.03.2021 та введеної в дію наказом від 26.03.2021 № 31 та необхідністю проведення змін в організації виробництва та праці, внесенням змін до штатного розпису з 26.03.2021, посада першого заступника генерального директора - виконавчого директора скорочується, а ОСОБА_1 підлягає вивільненню з 16.09.2021 за п. 1 ст. 40 КЗпП (т. 1 а.с. 31).

При цьому, запропоновано переведення на посади: радника апарату радників генерального; начальника відділу претензійно-позовної роботи Департаменту правового забезпечення; заступника начальника відділу з питань претензійно-правової роботи Департаменту правового забезпечення; заступника начальника відділу матеріально-технічного постачання Департаменту з матеріально-технічного постачання.

Із вказаним попередженням позивач ознайомилась 16.07.2022, про що свідчить підпис останньої на вказаному документі.

В подальшому, 16.09.2021 ДП «РЕМ» видано наказ (розпорядження) №134-к про припинення трудового договору (контракту), яким звільнено 16.09.2021 ОСОБА_1 із займаної посади, у зв`язку зі скороченням штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП, з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку, на підставі наказу від 15.04.2021 №51 «Про упорядкування організаційної структури та можливе вивільнення у зв`язку із скороченням штату працівників» попередження про вивільнення, листа первинної профспілкової організації апарату управління ДП «РЕМ» від 31.08.2021 №2 «Про надання згоди на звільнення» (т. 1 а.с. 20).

У зв`язку із введенням воєнного стану, на ДП «РЕМ», зокрема, запроваджено дистанційну роботу з 01.03.2022 до закінчення воєнного стану для працівників апарату управління, зазначених у додатку 1 до цього наказу та оголошено початок простою на підприємстві не з вини працівників із 01.03.2022 до можливості відновити роботу (наказ від 28.02.2022 № 48, т. 1 а.с. 214).

07.04.2022 ДП «РЕМ» видано наказ № 62, яким, зокрема, припинено простій з 07.04.2022 (т. 2 а.с. 12).

У відповідності до листа Державної при кордної служби України №91-17980/0/15-22Вих від 18.07.2022 відомостей про перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях та тимчасово окупованою територією АР Крим, ОСОБА_1 у період з 24.02.2022 по 16.05.2022 - не виявлено (т. 2 а.с. 51).

Вважаючи, що звільнення позивача є незаконним, ОСОБА_1 звернулась із відповідним позовом до Господарського суду Київської області.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , обговоривши доводи апеляційної скарги, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини даної господарської справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ДП «РЕМ» не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За змістом ч. 1 ст. 21 КЗпП України (станом на 16.09.2021) трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у п.п. 1, 2, 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28.03.2022 у справі №729/252/21, від 29.06.2022 у справі №522/12874/20-ц, від 19.05.2022 у справі № 205/6352/18.

Так, з матеріалів справи вбачається, що наказом ДП «РЕМ» №32 від 26.03.2021, затверджено новий штатний розпис, яким збільшено чисельність посад з 149 до 151, скорочено, зокрема, посаду першого заступника генерального директора - виконавчого директора, та введено, зокрема, посаду - першого заступника генерального директора.

Разом з тим, необхідно зазначити, що штат працівників - це сукупність посад, установлених штатним розписом підприємства, а тому скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами. Чисельність працівників - це економічний показник, який визначає кількість працівників певних категорій та професій, і скорочення чисельності працівників передбачає зменшення їх кількості.

Факторами, якими може бути зумовлена потреба скорочення чисельності або штату працівників є, зокрема: наміри роботодавця матеріально стимулювати працівників для здійснення потрібного обсягу робіт меншою кількістю персоналу через суміщення професій (посад), розширення зони обслуговування або збільшення обсягу виконуваної роботи, для чого працівникам встановлюються відповідні доплати за рахунок утвореної економії фонду заробітної плати; вдосконалення виробництва за допомогою автоматизації виробничих процесів, упровадження яких зумовлює зменшення кількості працівників певних професій і спеціальностей, потрібних для виконання роботи; перепрофілювання підприємства; зменшення обсягу виробництва продукції; інші несприятливі фактори та кризові явища у соціально-економічному розвитку суспільства.

Враховуючи вищевикладене, скорочення чисельності працівників і скорочення штату підприємства - поняття не тотожні, оскільки зі скороченням чисельності майже завжди відбувається скорочення штату і зміна чисельності працівників відповідно відображається у штатному розписі. А при скороченні штату чисельність може не тільки не зменшитися, а інколи навіть збільшитися.

Водночас, зміни в організації виробництва і праці не можуть бути підставою зловживань та незаконного звільнення працівників, а незначні розширення в діяльності відповідача не є змінами в організації виробництва та праці. Тобто, скорочення чисельності або штату працівників, безумовно, є правом роботодавця, однак це не має бути підставою для зловживань та незаконного звільнення працівника.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №761/25605/17.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 492 КЗпП, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Отже, при скороченні чисельності або штату вказаною нормою встановлено обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 492 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 у справі № 6-40цс15, підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.09.2018 у справі № 800/538/17, а також неодноразово застосована Верховним Судом при розгляді цієї категорії справ.

При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

За змістом ст. 42 КЗпП, зокрема, скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Судом береться правова позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, яка викладена у постанові від 29.07.2022 у справі № 519/1218/20, відповідно до якої правила ст.42 КЗпП щодо врахування переважного права залишення на роботі, підлягають застосуванню, якщо відбувається часткове (не повне) скорочення рівнозначних (однотипних) посад, тобто частина посад скорочується, частина - ні, що дає можливість порівняти кваліфікацію та продуктивність праці працівників на рівнозначних (однотипних) посадах, які підлягають скороченню. У такому випадку переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам із урахування інших підстав, перелічених у ч.2 ст.42 КЗпП.

Так, проаналізувавши зміст відповідних штатних розписів станом на 01.12.2020 та 26.03.2021, а також розподіл обов`язків станом на 13.03.2019 та 01.04.2021, суд дійшов висновку, що новостворена посада «перший заступник генерального директора» передбачає переважну більшість функціональних обов`язків скороченої посади «перший заступник генерального директора - виконавчий директор», а тому безумовно стверджувати, що відповідна посада була саме скорочена, а не перейменована, у суду підстав не має.

Поміж іншого, відповідачем не надано доказів надання позивачу переліку вакантних посад, які з`явилися на підприємстві протягом відповідного періоду і які існували на день звільнення, а наведені посади у попередженні про вивільнення станом на 16.07.2021, не може вважатися належним виконанням обов`язку з працевлаштування працівника; зокрема, що посаду першого заступника генерального директора обіймає інша особа, у тому числі під час ознайомлення позивача про скорочення її посади; здійснення порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишені (призначені) на відповідну посаду, і ОСОБА_1 , які б у своїй сукупності вказували на дотримання ДП «РЕМ» ч. 3 ст. 492 КЗпП.

Отже, відповідач в супереч ст. 492 КЗпП України не сприяв можливості реалізувати позивачу права бути переведеною на іншу (рівнозначну) вакантну посаду, а тому відсутні підстави вважати, що спірний наказ прийнято із дотриманням норм КЗпП.

Посилання відповідача на те, що дії, у тому числі, позивача призвели до критичної фінансової ситуації ДП «РЕМ», оскільки ОСОБА_1 не проводилась оптимізація витрат фінансових ресурсів вказаного підприємства, не приймаються судом до уваги, так як підставою для звільнення позивача є саме п. 1 ст. 40 КЗпП, а не інші підстави, пов`язанні із неналежним виконання обов`язків.

В силу ч. 1 ст. 235 КЗпП (у редакції чинній на час вирішення даного спору) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, аналіз правових норм у їх системному зв`язку з положеннями ст.43 Конституції України та ст.2401 КЗпП дає підстави для висновку про те, що за змістом ч. 1 ст. 235 КЗпП працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звільнено із порушенням встановленого трудовим законодавством порядку, у зв`язку із скороченням займаної нею посадою.

З огляду на вищевикладені обставини, у разі скорочення посади на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу - ввести скорочену посаду, а якщо підприємство, установа реорганізовано - рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником

Близька за змістом правова позиція викладена, зокрема, у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.04.2020 у справі №808/2741/16.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що позовна вимога в частині поновлення ОСОБА_1 на відповідній посаді є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

За змістом ч. 2 ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Приписами ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» передбачено порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (надалі - Порядок) визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

У відповідності до абз. 1, 2 п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

При цьому, час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. З розрахункового періоду також виключається час, за який відсутні дані про нараховану заробітну плату працівника внаслідок проведення бойових дій під час дії воєнного стану (абз. 6 п. 2 Порядку).

Премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані (абз. 3 п. 3 Порядку).

Разом з тим, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, судом беруться до уваги положення ч. 6 ст. 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що у період дії воєнного стану не застосовуються норми ст. 53 (тривалість роботи напередодні святкових, неробочих і вихідних днів), ч. 1 ст. 65 (граничні норми застосування надурочних робіт), ч.ч. 3-5 ст. 67 (перенесення святкових/неробочих днів), ст. 71 (заборона роботи у вихідні дні. Винятковий порядок застосування такої роботи), ст. 73 (святкові і неробочі дні), 781 (неврахування святкових і неробочих днів при визначенні тривалості щорічних відпусток) КЗпП та ч. 2 ст. 5 Закону України «Про відпустки» (визначення тривалості відпусток). Інших положень, які б змінювали правило нарахування розміру середньої заробітної плати в частині кількості робочих днів (які мають бути оплачені незаконно звільненому працівнику), у зв`язку із введенням воєнного стану та зміною режиму роботи підприємства чинним законодавством не передбачено.

На переконання відповідача/скаржника, позивачем неправомірно включено до розрахунку своєї середньоденної плати надбавки за високі досягнення, щомісячну премію, вислугу, компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату, відпускні, компенсацію за невикористану відпустку, вихідну допомогу, проте зазначене не може братися до уваги, оскільки із змісту наданого позивачем остаточного розрахунку вбачається, що останньою відповідні складові не враховані під час здійснення відповідного розрахунку.

При цьому, включено до розрахунку надбавку за високі досягнення в праці та премію. У свою чергу, відповідачем не було надано суду відповідних доказів, які б свідчили по скасування відповідних виплат, а відтак, вказане твердження ДП «РЕМ», зважаючи на абз. 3 п. 3 Порядку, не береться судом до уваги.

Відповідно до довідки про середньоденну заробітну плату, виданої відповідачем, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на посаді першого заступника генерального директора - виконавчого директора ДП «РЕМ» становить 2 612,58грн (т. 1 а.с. 211-212).

Водночас, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язку роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримай цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає резолютивній частині рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 06.08.2020 у справі №813/851/16.

Така позиція відповідає усталеній практиці Верховного Суду, відповідно до якої суд, що приймає рішення про стягнення на користь особи суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, має вказати не лише період, а і конкретну суму, яка підлягає стягненню.

Таким чином, розрахунковою величиною відповідно до Порядку № 100, є нарахована позивачу середньоденна заробітна плата у розмірі 2 612,58 грн, а час вимушеного прогулу ОСОБА_1 з 17.09.2021 по 25.07.2022 становить 217 робочих днів, то з урахуванням абз. 2 п. 8 Порядку № 100 до виплати належить сума середньої заробітної плати у розмірі 566 929,86грн з утриманням із цієї суми установлених законодавством порядку податків та зборів (2 612,58 грн Х 217 робочих днів).

За таких обставин, місцевий господарський суд належним чином оцінивши матеріали справи, дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

При цьому, твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду Київської області від 25.07.2022 у справі № 911/4610/15 (911/3054/21) та у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1, 3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з частиною 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду, вважає апеляційну скаргу ДП «РЕМ» необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Київської області від 25.07.2022 у справі № 911/4610/15 (911/3054/21) підлягає залишенню без змін.

Розподіл судових витрат

Судові витрати за подання даної апеляційної скарги, у відповідності до статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 25.07.2022 у справі № 911/4610/15 (911/3054/21) залишити без змін.

3. Справу № 911/4610/15 (911/3054/21) повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений статтями 288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано - 12.12.2022.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді О.М. Остапенко

Б.М. Поляков