РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.12.2022Справа № 910/19882/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В., за участі секретаря судового засідання Коваленко М.О. розглянувши матеріали справи

За позовом Державної іпотечної установи

до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

треті особи Міністерство фінансів України, Національний банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про припинення зобов`язання

за участі представників:

від позивача - Тодосієнко В.М. (уповноважений представник);

від відповідача - Петренко Г.В. (уповноважений представник);

від третьої особи 1 - Гуцева Л.О. (уповноважений представник);

від третьої особи 2 - Гузієнко Я.М. (уповноважений представник);

від третьої особи 3 - Кузьмік Д.В. (уповноважений представник).

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 Державна іпотечна установа звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа Міністерство фінансів України про припинення зобов`язання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до реєстру власників іменних цінних паперів №168405зв від 12.12.2018, відповідач є власником іменних відсоткових облігацій емітованих позивачем серії «А3» в кількості 4565 шт. Так, в результаті прийняття Правлінням Національного банку України постанови від 02.03.2015 №150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних та від 02.10.2015 №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», зазначене призвело до неможливості виконання відповідачем зобов`язань перед позивачем за Договором банківського рахунку від 27.02.2013 №26/995-070 і позбавило позивача права на розпорядження грошовими коштами, які обліковувались на банківському рахунку, в результаті чого позивач не може виконати свої зобов`язання за облігаціями серії «А3» перед відповідачем. У зв`язку з чим, позивач просить суд визнати припиненими з 12.12.2018 зобов`язання позивача перед відповідачем щодо сплати суми номінальної вартості іменних відсоткових облігацій серії «А3» у кількості 4565 штук з додатковим забезпеченням в бездокументарній формі ISIN UA, реєстраційний номер випуску 293/2/2013, дата реєстрації - 27.12.2013.

Відповідач заперечив проти позову, посилаючись на те, що позивачем не доведено наявності обставин, які б свідчили про неможливість виконання позивачем своїх зобов`язань щодо сплати суми номінальної вартості облігацій серії «А3», в зв`язку з чим відсутні підстави для визнання припиненими цих зобов`язань відповідно до ст.607 Цивільного кодексу України. Окрім того, відповідач заявив про необхідність застосування наслідків спливу позовної давності.

Третя особа 1 у свої поясненнях зазначила, що вимоги ДІУ включено до сьомої черги, а відповідно до оголошення від 30.11.2016 на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато задоволення вимог кредиторів другої черги. Разом з тим, станом на 1 грудня 2021 інформації про початок задоволення вимог кредиторів наступних черг відсутня. Так, третя особа 1 зазначає, що ДІУ не відповідає за вказані обставини, у зв`язку з чим, позовна заява підлягає задоволенню.

Третя особа 2 заперечила проти позову, вказавши, що позивачем не доведено відсутність у позивача необхідних коштів, а також вказав, що дані обставини не можуть бути підставою для невиконання обов`язків за облігаціями.

Третя особа 3 заперечила проти позову, вказавши, що позивачем не надано та не доведено належних та допустимих доказів щодо підтвердження обстави, на які він посилається.

В ході розгляду справи, третьою особою 2 було заявлено клопотання про закриття провадження у справі №910/19882/21 на підставі п.3 ч.1 ст. 231 ГПК України, яке обґрунтоване наявністю рішення суду у справі №910/11885/20, що набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.213 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 у справі №910/11885/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2021, відмовлено у задоволенні позову Державної іпотечної установи до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про припинення з 25.01.2016 зобов`язання позивача перед відповідачем за облігаціями серії «А3», «В3», «С3» щодо виплати відсоткового доходу та погашення.

Як на підставу позову в межах справи №910/11885/20 позивач посилався на те, що в день закриття рахунку за договором банківського рахунку відбулось фактичне погашення облігацій, емітованих позивачем, грошовими коштами, що належали позивачу і обліковувались на рахунку № НОМЕР_1 , але в іншому порядку, ніж встановлено проспектом емісії.

Разом з тим, у справі, що розглядається, позивач обґрунтовує позовні вимоги про визнання припиненим зобов`язання позивача щодо сплати суми номінальної вартості облігацій серії «А3» неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає (ст. 607 ЦК України).

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що правові підстави позову у справах №910/11885/20 та №910/19882/21 відрізняються, а відтак відсутні підстави для закриття провадження у справі №910/19882/21 відповідно до п. 3 ч.1 ст. 231 ГПК України.

В судовому засіданні представники позивача та третьої особи 1 підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд задовольнити позов.

Представники відповідача, третьої особи 2, 3 в судовому засіданні проти позову заперечували, просили суд відмовити.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у 2013 році Державною іпотечною установою було прийняте рішення про закрите (приватне) розміщення облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3», відповідно до Проспекту емісії.

Відповідно до п. 4.2 проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 (далі - Проспект емісії) наведено параметри випуску облігацій, а саме: характеристика облігацій - іменні, відсоткові, з додатковим забезпеченням; кількість облігацій: 50000 штук відсоткових іменних облігацій, у тому числі: серія «Z2» - 10000 штук; серія «A3» - 10000 штук; серія «B3» - 10000 штук; серія «C3» - 10000 штук; серія «D3» - 10000 штук; номінальна вартість облігацій (серій «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3»): 100 000,00 грн; загальна номінальна вартість випуску облігацій: ,00 грн, в тому числі: серія «Z2» - ,00 грн; серія «A3» - ,00 грн; серія «B3» - ,00 грн; серія «C3» - ,00 грн; серія «D3» - ,00 грн.

24.03.2014 між Державною іпотечною установою і ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу цінних паперів №ДД-205/2014 від 24.03.2014, за яким банком було придбано облігації серії "A3" у кількості 2 000 шт загальною вартістю 204 142 460,00 грн.

27.03.2014 між Державною іпотечною установою і ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу цінних паперів №ДД-230/2014 від 27.03.2014, за умовами якого банком було придбано облігації серії «A3» у кількості 2998 шт загальною вартістю 306 231 339,58 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання п.2.4 вказаних договорів відповідачем було перераховано на рахунок позивача № НОМЕР_1 , відкритий в ПАТ "Дельта Банк", вартість облігацій серії "A3" у сумі 204 142 460,00 грн за договором №ДД-205/2014 від 24.03.2014 та в сумі 306 231 339,58 грн за договором №ДД-230/2014 від 27.03.2014.

На підставі постанови Правління НБУ №150 від 02.03.2015 "Про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк", строком на 3 місяці з 03.03.2015 до 02.06.2015, з призначенням уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації - Кадирова В.В . У подальшому згідно з рішеннями виконавчої дирекції Фонду №71 від 08.04.2015, №147 від 03.08.2015 строки проведення тимчасової адміністрації у банку продовжувались.

Відповідно до постанови Правління НБУ №664 від 02.10.2015 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №181 від 02.10.2015 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку", розпочато процедуру ліквідації банку, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора банку Кадирову В.В. на два роки; у подальшому цей строк подовжувався до 04.10.2020.

11.01.2016 виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення про затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів банку та з метою обліку кредиторської заборгованості 25.01.2016 банком проведено операцію з обліку кредиторських вимог, а саме - перенесення коштів з рахунку клієнта - Державної іпотечної установи НОМЕР_1 на спеціальний рахунок "інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку", який призначений для обліку заборгованості банку перед третіми особами та є пасивним рахунком, тобто на ньому обліковується сума, яку банк виплатить кредитору у порядку черговості, визначеної законом.

17.02.2016 рахунки позивача, відкриті в ПАТ «Дельта Банк» (зокрема НОМЕР_1/980 за договором банківського рахунку № 26/995-070 від 27.02.2013), були закриті, про що банк повідомив Державну іпотечну установу довідкою № 5370 від 21.06.2016.

Відповідно до витягу із реєстру № 2495 від 18.03.2016, затвердженого протоколом №005/16, та з урахуванням змін №1, затверджених рішенням виконавчої дирекції №291 від 03.03.2016, вимоги позивача акцептовані на загальну суму 3 332 921 190,01 грн і включені до сьомої черги як вимоги юридичної особи, про що відповідач 03.10.2016 видав позивачу довідку №05-3323787.

Згідно з реєстром власників іменних цінних паперів станом на 11.12.2018 ПАТ «Дельта Банк» було власником 4 565 шт. іменних відсоткових облігацій серії «A3», код ISIN UA, емітент - Державна іпотечна установа.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було пред`явлено позивачу вимогу №186 від 14.01.2019 про негайне виконання зобов`язань із погашення номінальної вартості облігацій серії «А3» в кількості 4565 штук у сумі 456500000 грн.

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно ст.526 ЦК України та ч.1 ст.193 ГК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) передбачено, що облігація - цінний папір, що посвідчує внесення його першим власником коштів, визначає відносини позики між власником облігації та емітентом, підтверджує зобов`язання емітента повернути власникові облігації її номінальну вартість у передбачений проспектом або рішенням про емісію цінних паперів (для державних облігацій України - умовами їх розміщення) строк та виплатити доход за облігацією, якщо інше не передбачено проспектом або рішенням про емісію цінних паперів (для державних облігацій України - умовами їх розміщення).

Як встановлено судом, на підставі п. 4.9 Проспекту емісії у позивача виникло зобов`язання зі сплати суми номінальної вартості облігацій серії «А3», дата погашення облігацій - 12.12.2018.

За приписами ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Однією з підстав припинення зобов`язання є неможливість його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає (ст. 607 ЦК України).

Позивач зазначає, що неможливість виконання ним зобов`язань перед ПАТ «Дельта Банк» щодо сплати суми номінальної вартості облігацій серії «А3» зумовлена тим, що в зв`язку з перебуванням відповідача в процедурі ліквідації позивач був позбавлений права розпоряджатися грошовими коштами, які обліковувались на банківському рахунку, відкритому в ПАТ «Дельта Банк», а у відповідача відсутні необхідні активи для виконання зобов`язань перед позивачем як кредитором сьомої черги.

Однак суд не погоджується з доводами позивача, оскільки зазначені вище обставини не свідчать про неможливість виконання позивачем зобов`язань щодо сплати суми номінальної вартості облігацій серії «А3».

При цьому, суд не бере до уваги посилання позивача на неможливість виконання його зобов`язань у зв`язку з втратою можливості розпоряджатися грошовими коштами, які знаходилися на рахунку, відкритому в ПАТ «Дельта Банк», з огляду на те, що зобов`язання є грошовим і може бути виконане за рахунок інших коштів позивача.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання припиненим зобов`язання Державної іпотечної установи перед ПАТ «Дельта Банк» щодо сплати суми номінальної вартості облігацій серії «А3», а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Суд не бере до уваги решту доводів та заперечень сторін, оскільки вони не впливають на вирішення даного спору по суті.

Щодо застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Таким чином, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача, позовна давність не може бути застосована при розгляді даної справи.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 08.12.2022

Суддя Я.В. Маринченко