ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2022 р. Справа № 911/1940/22

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., розглянувши матеріали справи

Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкерман Україна»

до Приватного підприємства «АБ Плюс»

про стягнення 183297,07 грн

без виклику учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Київської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Інкерман Україна» (позивач) з позовною заявою від 06.10.2022 до Приватного підприємства «АБ Плюс» (відповідач) про стягнення 183297,07 грн, з яких: 134258,03 грн основного боргу, 24423,93 грн пені, 2173,88 грн 3% річних, 22441,23 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за договором дистрибуції № РДК/2020/03 від 17.04.2020.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.10.2022 відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи) та встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій у справі.

На адресу суду 31.10.2022 ПП «АБ Плюс» надіслало відзив від 27.10.2022 № 19 на позовну заяву, в якому відповідач вказує на те, що основний борг оплачений повністю, що підтверджується наданими платіжними документами. Стосовно заявлених до стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені, відповідач надав власний контррозрахунок, де з посиланням на п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» просить задовольнити вказані вимоги частково за період з 16.02.2022 по 23.02.2022, тобто до введення в дію в Україні воєнного стану, а не за період з 16.02.2022 по 31.08.2022, як просить позивач. Поданий відзив долучено до матеріалів справи.

Відповіді на відзив від позивача у встановлений судом строк надіслано не було.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, та об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

17 квітня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інкерман Україна» (далі постачальник) та Приватним підприємством «АБ Плюс» (далі - дистриб`ютор) було укладено Договір дистрибуції № РДК/2020/03.

Відповідно до п. 2.1. Договору дистрибуції № РДК/2020/03 від 17 квітня 2020 р, постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, передбачених цим Договором, і у відповідності із замовленнями дистриб`ютора поставити товар, а дистриб`ютор зобов`язується в порядку і на умовах, визначених цим Договором, прийняти товар і сплатити його вартість.

Відповідно до укладений Додаткових угод № 2,3 термін дії Договору продовжувався. Згідно останньої редакції, викладеній в Додатковій угоді № 3, сторони дійшли згоди викласти п. 12.4 Договору дистрибуції № РДК/2020/03 від 17.04.2020 в такій редакції: «Цей Договір вступає в силу з моменту його підписання, скріплення печатками і діє до 31.12.2022 року». Всі інші положення Договору залишаються без змін.

Відповідно до п. 4.3 Договору, поставка здійснюється на умовах DDP згідно «Інкотермс 2010». Постачальник здійснює передачу товару за адресою складу дистриб`ютора, в узгоджену дату або в узгоджений період. Доставка товару здійснюється автомобільним вантажним транспортом.

Згідно п. 4.4 Договору, пунктом поставки товару відповідно до умов цього Договору є склад (склади) дистриб`ютора, адреса якого вказана в замовленні відповідно до списку складських приміщень чи інший склад дистриб`ютора, вказаний останнім в замовленні. Поставка товару здійснюється транспортом і за рахунок постачальника, якщо інше письмово не узгоджено сторонами. Датою поставки є дата відвантаження, вказана в накладній, оформленій належним чином.

Пунктом 7.1. Договору дистрибуції № РДК/2020/03 від 17 квітня 2020 р. передбачено, що дистриб`ютор оплачує поставлений товар за цінами, встановленими в Додатку № 3 до Договору, і вказаних в накладних.

Сторони визначили, що перехід від позивача до відповідача права власності на товар від постачальника до дистриб`ютора відбувається в момент приймання-передачі товару на складі дистриб`ютора відповідно до положень DDP згідно «Інкотермс 2010» (п. 5.1).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання своїх зобов`язань у відповідності до умов договору, постачальник передав, а дистриб`ютор отримав товар (алкогольні напої) на загальну суму 134258,03 грн., про що свідчить видаткова накладна № РН-0005265 від 13.01.2022, де вказано: «Товар отримано. Претензій щодо кількості та якості немає», яка підписана повноважними особами підприємств та скріплена їх печатками.

Факт поставки товару за видатковою накладною № РН-0005265 від 13 січня 2022 р. також підтверджується товарно-транспортною накладною на переміщення алкогольних напоїв № 0005265 від 13 січня 2022 року (пункт розвантаження: м. Краматорськ, вул. Анатолія Солов`яненка, 2а, ПП «АБ Плюс»).

З огляду на положення п. 7.6. Договору, оплата за товар здійснюється в українській національній валюті в безготівковій формі шляхом перерахунку коштів на банківський рахунок постачальника протягом 33 (тридцяти трьох) днів з моменту оформлення видаткової накладної. У випадку якщо термін оплати випадає на вихідний, святковий, неробочий день оплата повинна бути здійснена в останній робочий/банківський день до настання терміну оплати.

Таким чином, відповідач зобов`язаний оплатити товар поставлений відповідно до видаткової накладної № РН-0005265 від 13 січня 2022 р. в строк до 15 лютого 2022 р. включно.

Заважаючи на те, що у визначений Договором строк від відповідача оплата не надійшла, позивачем 9 серпня 2022 року була направлена претензія № 3 на адресу ПП «АБ Плюс» з вимогою сплатити суму заборгованості за поставлений товар в розмірі 134 258,03 грн.

Разом з тим, звертаючись з позовом до суду, позивач стверджує про те, що відповідач не виконав свої зобов`язання за Договором та відповіді на претензію не надіслав, у зв`язку з чим за останнім утворилась заборгованість в сумі 134 258,03 грн, яку позивач заявив до стягнення шляхом подання відповідного позову до суду.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України).

Відповідності до приписів ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

До виконання господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ст. 193 Цивільного кодексу України).

Зі змісту ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України випливає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Спір між сторонами виник у зв`язку з неналежним виконанням умов договору дистрибуції від 17.04.2020, який за своєю правовою природою є договором поставки товару.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як установлено судом та вбачається з поданого відповідачем відзиву, факт поставки товару та її отримання з боку відповідача на суму заявленого позову не заперечується.

Разом з тим, як вказує ПП «АБ плюс» борг в сумі 134 258,03 грн ним було оплачено повністю наступним чином: 18.10.2022 року в сумі 50000,00 грн; 19.10.2022 року в сумі 35000,00 грн; 25.10.2022 року в сумі 25000,00 грн; 27.10.2022 року в сумі 25258,03 грн.

Судом було перевірено вищезазначені твердження відповідача з посиланням на відповідні докази, зокрема надані до відзиву платіжні доручення та встановлено, що згідно платіжного доручення № 34467 від 19.10.2022 року відповідачем оплачено на рахунок ТОВ «Інкерман Україна» 35000,00 грн з призначенням платежу «оплата за тов. зг.Дог.№ РДК/2020/03 від 17.04.2020 у сумі 29166,67 грн., ПДВ-20% 5833,33 грн»; згідно платіжного доручення № 34447 від 18.10.2022 року відповідачем оплачено на рахунок ТОВ «Інкерман Україна» 50000,00 грн з призначенням платежу «оплата за тов. зг.Дог.№ РДК/2020/03 від 17.04.2020 у сумі 41666,67 грн., ПДВ-20% 8333,33 грн»; згідно платіжного доручення № 34518 від 25.10.2022 року відповідачем оплачено на рахунок ТОВ «Інкерман Україна» 25000,00 грн з призначенням платежу «оплата за тов.зг.Дог.№ РДК/2020/03 від 17.04.2020 у сумі 20833,33 грн., ПДВ-20% 4166,67 грн»; згідно платіжного доручення № 34559 від 27.10.2022 року відповідачем оплачено на рахунок ТОВ «Інкерман Україна» 24258,03 грн з призначенням платежу «оплата за тов.зг.Дог.№ РДК/2020/03 від 17.04.2020 у сумі 20215,03 грн., ПДВ-20% 4043,00 грн».

Таким чином, сума боргу за отриманий товар згідно видаткової накладної № РН-0005265 від 13.01.2022 в розмірі 134 258,03 грн. повністю відповідачем погашена після відкриття провадження у даній справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Зважаючи на те, що предмет спору в частині стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 134258,03 грн, які сплачені вже після відкриття провадження у справі відсутній, провадження у справі в цій частині слід закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

У зв`язку з простроченням відповідачем зобов`язання з оплати вартості отриманого товару позивач заявив до стягнення з ПП «АБ Плюс» 24423,93 грн пені, яка розрахована за загальний період з 16.02.2022 по 31.08.2022 з посиланням на п. 9.4 Договору дистрибуції.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно положеннями Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 9.1. Договору обумовлено, що у випадку порушення строку оплати вартості поставленого Товару, встановленого в п. 7.6. цього Договору, дистриб`ютор повинен сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості заборгованості за кожен день прострочки платежу.

До позовної заяви долучено розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання ПП «АБ Плюс» за Договором, з якого вбачається, що відповідні нарахування здійснено позивачем за період з 16.02.2022 (наступного дня, коли зобов`язання мало бути виконане) по 31.08.2022 та становить до стягнення 24423, 93 грн.

Судом встановлено, що позивач, здійснюючи розрахунок пені не врахував ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України стосовно припинення нарахування штрафних санкцій через шість місяців від дня коли зобов`язання мало бути виконано.

За допомогою калькулятора штрафів системи Ліга:Закон, здійснивши перерахунок пені за період з 16.02.2022 по 16.08.2022, із застосуванням подвійної облікової ставки НБУ, суд встановив, що загальна сума пені складає 21665,20 грн, з огляду на що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Також позивачем заявлені до стягнення 2173,88 грн 3% річних (за період з 16.02.2022 по 31.08.2022 року) та 22441,23 грн інфляційних втрат (лютий 2022 серпень 2022)

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3 % річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочення виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними від неустойки способами захисту, цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань, а не штрафною санкцією.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом,) так само як інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (аналогічна правова позиція викладена у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Перевіривши за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга:Закон» здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що заявлені позивачем до стягнення 2173,88 грн 3% річних підлягають задоволенню в повному обсязі; інфляційні частково в розмірі 21 670,28 грн.

Суд також зазначає, що посилання відповідача на пункт 18 розділу IX Прикінцеві положення Цивільного кодексу України, як на підставу для часткової відмови позивачу в задоволенні вимог про стягнення пені, штрафу та 3% річних, відхиляється з огляду на те, що відповідач не є позичальником, а позивач не є банком, а отже на правовідносини сторін, які виникли за договором дистрибуції та його неналежного виконання відповідачем не розповсюджуються положення, які передбачають, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Таким чином, з урахуванням вищезазначених обставин, суд зазначає, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 21665,20 грн пені, 21670, 28 грн інфляційних втрат, 2173,88 грн 3% річних. В частині стягнення 134 258,03 грн основного боргу суд закриває провадження. В іншій частині заявлених позовних вимог відмовляє.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, суд керується п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, відповідно до якого судовий збір покладається, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому судом враховано, що відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи те, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та саме з його вини спір між сторонами доведено до суду, а також з огляду на те, що оплата основного боргу здійснена відповідачем після відкриття провадження у справі, та зважаючи на часткове задоволення позову стосовно решти заявлених вимог, на відповідача покладається судовий збір у 2696,51 грн.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 129, 237, 238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Провадження в частині стягнення 134258,03 грн основного боргу закрити.

3. Стягнути з Приватного підприємства «АБ Плюс» (08132, Київська обл., м. Вишневе, вулиця Київська, 8В, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкерман Україна» (04050, м. Київ, вул. Мельникова, 12-А, офіс 7, ) 21665 (двадцять одну тисячу шістсот шістдесят п`ять) грн 20 коп пені, 21670 (двадцять одну тисячу шістсот сімдесят) грн 28 коп інфляційних втрат, 2173 (дві тисячі сто сімдесят три) грн. 88 коп 3% річних та 2696 (дві тисячі шістсот дев`яносто шість) грн 51 коп. судового збору.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Щоткін