ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2022 Справа № 914/2131/22

Господарський суд Львівської області у складі судді Горецької З.В., за участю секретаря судового засідання Волошина Р.Р., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУП ІНТРЕЙД», місто Запоріжжя,

до відповідача: Державного підприємства «Львівський державний авіаційно ремонтний завод», м. Львів,

про стягнення заборгованості

представники сторін:

від позивача: Карабак В.А.;

від відповідача: Кузів Ю.В.

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУП ІНТРЕЙД» до Державного підприємства «Львівський державний авіаційно ремонтний завод» про стягнення заборгованості.

Ухвалою від 12.09.2022 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 10.10.2022. Рух справи відображено у відповідних ухвалах суду.

В ході розгляду справи 11.11.2022 змінилась назва відповідача по справі на ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛЬВІВСЬКИЙ АВІАЦІЙНО-РЕМОНТНИЙ ЗАВОД". 25.11.2022 назву відповідача змінено на ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛЬВІВСЬКИЙ АВІАЦІЙНИЙ ЗАВОД "ЛДАРЗ".

В підготовче засідання 14.11.2022 учасники процесу явку уповноважених представників забезпечили.

Ухвалою від 14.11.2022 закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд по суті.

Враховуючи, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи та прийняття рішення, в судовому засіданні 05.12.2022 проголошено вступну та резолютивну частину рішення по справі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

Позивач обґрунтовує позовні вимоги неналежним виконанням умов договору поставки №16-22/15852109/ГІ від 15.02.22.

Відповідач у встановлені строки не оплатив поставлений товар у зв`язкуз чим виникла заборгованість в розмірі 567 600,00 грн.

Позиція відповідача

Відповідач проти позовних вимог заперечив з підстав викладених у відповідних поясненнях. Зокрема відповідач стверджує, що поставлений товар є несправним, а в результаті ракетного обстрілу території ДП «ЛДАРЗ» поставлений позивачем товар знищено.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Між ТОВ «Груп Інтрейд» та ДП «ЛДАРЗ» укладено Договір поставки №16-22-24/15852109/ГІ від15.02.2022, згідно з яким у порядку та на умовах, визначених цим договором, Постачальник зобов`язується поставляти Покупцю у власність Товар (код за ДК 021:2015 (CPV): 3564000-9), найменування, кількість та ціна якого визначається згідно зі Специфікацією, яка міститься в Додатку 1 до Договору і є його невід`ємною частиною (надалі Товар), а Покупець зобов`язується прийняти Товар і оплатити його в порядку та на умовах цього Договору.

На виконання умов вищезазначеного Договору, Позивач поставив Відповідачу товар, передбачений Специфікацією до Договору, а саме за видатковою накладною №127 від 07 березня 2022 року було поставлено ПГИ-2 платформу гіроскопічну інерційну у кількості 1 шт. на загальну суму 567 600,00 грн. з ПДВ.

10.03.2022 Відповідач направив Позивачу на електронну поштову скриньку Лист за вих. №17-10/1476 від 10.03.2022 підписаний електронним цифровим підписом, згідно з яким підтвердив факт отримання даного товару та просив дозволу на демонтаж пломби та передньої кришки платформи гіроскопічної ПГИ-2 для проведення робіт по заміні катушки гіроскопа.

Листом від 11.03.2022 за вих. №64/22 Позивач надав дозвіл на проведення демонтажу пломби та передньої кришки платформи. Позивач звертався до Відповідача із листом вих. №211 від 02.08.2022 з проханням повернути підписаний примірник видаткової накладної №127. Вказаний лист залишено без відповіді.

В результаті ракетних ударів 18.03.2022 по території підприємства поставлена платформа втрачена, що підтверджується Інвентаризаційним описом від 18.03.2022.

ОЦІНКА СУДУ

Згідно пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.ст. 173, 174 Господарського кодексу України та ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України укладені між сторонами договори поставки є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків.

Частиною 1 та 2 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено

Частиною 1 ст. 265 ГК України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає, або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з п.2.1. Договору загальна сума (ціна) Договору та ціна за одиницю Товару зазначаються в Специфікації та включають у себе вартість тари та упаковки Товару, всі податки, збори та інші обов`язкові платежі, що сплачуються Постачальником, вартість доставки Товару до місця поставки, вартість страхування, завантаження, розвантаження та всі інші витрати Постачальника, пов`язані з виконанням цього Договору. Ціна Товару визначається в національній валюті України.

Згідно з п.2.3 Договору розрахунок за поставлений Товар здійснюється протягом 15 календарних днів після приймання Товару Покупцем по кількості та якості.

Згідно з п.2.4 Договору Розрахунок здійснюється Покупцем у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника також відповідно до інших умов Договору.

Згідно з п.3.1. Договору поставка Товару здійснюється згідно з Правилами «Інкотермс» у редакції 2010 року на умовах поставки DDP («Зі сплатою мита») у місце поставки та у строк (строки), що визначені в Специфікації до Договору транспортом Постачальника.

Згідно з п.3.2. Договору завантаження та розвантаження поставленого Товару здійснюється силами, засобами та за рахунок Постачальника. Товар повинен мати відповідне пакування, яке забезпечує його цілісність та збереження якості під час транспортування та розвантаження.

Згідно з п.3.3. Договору датою поставки (передачі) Товару та переходу права власності на Товар с дата фактичного отримання Товару Покупцем від Постачальника у відповідності до належно оформлених видаткової накладної або акту приймання-передачі Товару (далі разом - Первинні документи). Первинні документи крім обов`язкових реквізитів, передбачених чинним законодавством, повинні містити посилання на номер і дату цього Договору.

Згідно з п.3.4. Договору постачальник зобов`язаний одночасно із поставкою товару надати покупцю оригінали або належним чином завірені копію документів, що передбачені чинним законодавством України як обов`язкові для такого виду товару, а також додаткові документи у відповідності до умов закупівлі та Специфікації, що підтверджують якість товару.

Згідно зч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено ч.1 ст.265 Господарського кодексу України, ст.655, ч.1ст.691 Цивільного кодексу України, Покупець зобов`язаний сплатити товар за ціною, встановленою в договорі купівлі-продажу. Означений обов`язок ч.1 ст.712 цього Кодексу безпосередньо закріплений і для договору поставки.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця (ст. 664 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно дост. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Нездійснення своєчасного розрахунку є порушенням відповідного грошового зобов`язання у розумінні ст.610 Цивільного кодексу України.

Факт поставки товару підтверджується сторонами, а тому не потребує доказування. Оплата за поставлений товар не проведена, що також не заперечується сторонами.

Щодо твердження відповідача про поставку товару неналежної якості та знищення предмету договору, суд зазначає наступне.

Умовами Договору не було передбачено окремих, спеціальних умов та порядку проведення вхідного контролю, отже, в даному випадку вхідний контроль мав бути проведений у відповідності до вимог Інструкції П-7.

Так, абзацом першим пункту 1 інструкції П-7 передбачено, що ця Інструкція застосовується у всіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, основними та особливими умовами поставки або іншими обов`язковими для сторін правилами не встановлено інший порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю і комплектністю, а також тари під продукцією чи товарами.

Позивач зазначає, що жодними стандартами, технічними умовами, основними та особливими умовами поставки або іншими обов`язковими для сторін правилами не врегульовано спірні правовідносини у частині приймання продукції, що свідчить про необхідність застосування Інструкції П-7 до таких правовідносин.

Саме такий висновок викладено у Постанові Верховного суду по справі №910/16436/19 від 10.11.2020 року.

Варто звернути увагу, що Інструкції П-6, П-7 застосовуються при прийманні товару навіть в разі укладення договору шляхом обміну замовленнями, рахунками, накладними через електронну пошту та месенджери (Viber, Telegram і таке інше). Вказане викладене у Постанові Верховного Суду від 27 листопада 2018 року по справі № 924/242/18 (номер в ЄДРСР 78182019). Крім того, в цій Постанові Верховного Суду Покупцю було відмовлено в розірванні договору та стягненні вартості товару неналежної якості на підставі порушення вимог Інструкції.

Норми Інструкції П-6 та П-7 підлягають застосуванню, навіть якщо про це не зазначено у Договорі (саме таких висновків дійшов Верховний суду справах № 915/78/18, № 911/1471/17, № 924/242/18).

Тобто, і в даному випадку, під час виникнення спірної ситуації між Позивачем та Відповідачем, вимоги Інструкції П-7 також підлягали застосуванню.

Отже, Відповідач повинен був керуватися вимогами Інструкції П-7 при проведенні вхідного контролю.

Так, пунктом 14 Інструкції П-7 визначено, що приймання продукції за якістю й комплектністю проводиться в точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, основними і особливими умовами постачання, іншими обов`язковими для сторін правилами, а також за супровідними документами, що засвідчують якість і комплектність продукції (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення якості, рахунок-фактура, специфікація і т. п.). Відсутність вказаних супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. В цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектність продукції, що поступила, і в акті вказується, які документи відсутні.

Крім того, вимогами Інструкції П-7 (пп.а п.6) передбачено строк не більше 20 днів на приймання товару за якістю, а також обов`язок покупця викликати представника постачальника у разі виявлення товару неналежної якості під час здійснення такого приймання продукції і складання про це відповідного акту про фактичну якість та комплектність продукції.

За змістом п.10 Інструкції П-7 приймання вважається здійсненим своєчасно, якщо перевірку якості і комплектності продукції закінчено у встановлені терміни (тобто в строк 20 днів).

Принагідно наголошуємо, що відповідно до ст. 687 ЦК України перевірка додержання продавцем умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару та інших умов здійснюється у випадках та в порядку, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 688 ЦК України покупець зобов`язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Отже, Відповідач повинен був здійснити приймання товару, в тому числі за якістю, протягом 20 календарних днів.

Крім того, приймання продукції за якістю повинно чітко відповідати всім вимогам, вказаним у цій Інструкції.

Пунктом 16 Інструкції П-7 встановлено, що при виявленні невідповідності якості, комплектності, маркування продукції, що надійшла, тари або упаковки вимогам стандартів, технічних умов, кресленням, зразкам (еталонам) договору або даним, зазначеним у маркуванні і супровідних документах, що засвідчують якість продукції (п. 14 цієї Інструкції), одержувач призупиняє подальше приймання продукціїі складає акт, в якому вказує кількість оглянутої продукції і характер виявлених при прийманні дефектів. Одержувач повинен викликати для участі в продовженні приймання продукції та складання двостороннього акту представника іногороднього виготовлювача (відправника), якщо це передбачено в Основних та Особових умовах поставки, інших обов`язкових правилах або договорі.

Відповідно до п.20 Інструкції при неявці представника виробника (відправника) на виклик одержувача (покупця) в установлений термін і у випадках, коли виклик представника іногороднього виробника (відправника) не є обов`язковим, перевірка якості продукції проводиться представником відповідної галузевої інспекції за якістю продукції, а перевірка якості товарів - експертом бюро товарних експертиз або представником відповідної інспекції за якістю.

При цьому згідно з п. 29 Інструкції за результатами прийняття продукції по якості за участю представників, вказаних в п.п. 19, 20 Інструкції складається акт про фактичну якість отриманої продукції. В такому акті мають бути зазначені, у тому числі, висновки про характер виявлених дефектів продукції та причини їх виявлення, конкретні пункти нормативно-технічних документів, яким поставлений товар не відповідає, а також вся інша інформація, вказана у п. 28-30 Інструкції П-7.

Тобто, умовами п.28-31 передбачено чіткі вимоги до акту про фактичну якість і кількість, до складу комісії, яка проводить приймання, попередження осіб, які входять до складу комісії про відповідальність та інше.

Однак, таких вимог Відповідачем не було виконано: не направлено Позивачу повідомлення про необхідність з`явитися для спільної участі в процедурі приймання товару, не запрошено компетентного представника бюро товарних експертиз чи спеціаліста галузевої інспекції з якості, іншу незаінтересовану особу, не складено акти про фактичну якість товару із зазначенням в ньому всіх даних, які викладені в у п.29-31 Інструкції П-7.

Отже, доказом щодо поставки неякісної або некомплектної продукції відповідно до вимог Інструкцій П-6 та П-7 може бути лише акт про фактичну якість та комплектність отриманої продукції (правова позиція, наведена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №915/78/18).

Також згідно з висновками, що викладені у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, від 27 листопада 2018 року, справа № 924/242/18, акти невідповідності при складанні їх одноособово покупцем, без виклику стороннього експерту не можуть слугувати доказами на підтвердження недоліків товару. А порушення покупцем порядку та строків огляду отриманого від продавця товару, які визначені Інструкцією по якості, свідчить про прийняття товару.

Зважаючи на вказане, суд приходить до висновку про відсутність документального підтвердження поставки Позивачем неякісної продукції, і, відповідно, про відсутність підстав у Відповідача не здійснювати оплату товару.

В матеріалах справи відсутні належніта допустимі докази того, що поставлений товар був неналежної якості, зокрема передбачених Інструкціями П-6 та П-7 актів про фактичну якість та комплектність продукції.

Відсутність належним чином складених актів у відповідності до вимог Інструкцій П-7 свідчить про відсутність доказів поставки неякісного товару, що неодноразово було відображено у правових позиціях Верховного суду, а саме:

- Постанова Верховного суду №920/618/18 від 17 липня 2019 року;

- Постанова Касаційного господарського суду від 16.01.2019 у справі №915/78/18;

- Постанова Верховного суду 910/12653/16 від 27 серпня 2019 року;

- Постанова Верховного суду від 17 грудня 2019 року по справі 910/16199/18.

Жодного повідомлення про існування для сторони Відповідача форс-мажорних обставин матеріали справи не містять.

Крім того суд звертає увагу, що наданий в якості доказів інвентаризацій опис, який проведений на підставі наказу №110-аг від 30.05.2022 і підписаний відповідальною матеріальною особою 15.06.2022, не є належним і допустимим доказом руйнування чи знищення поставленого Позивачем майна, так як така інформація встановлена представниками Відповідача та складена лише станом на червень 2022 року. Крім того, з даного акту вбачається, що все майно, яке зазначено в описі, перебуває на зберіганні у відповідальної особи під підпис.

Розділ II Інвентаризаційного опису стосується майна, яке було оприбутковане. Спірний товар зазначено саме у розділі II, це свідчить про те, що майно станом на той час пройшло вхідний контроль і було прийнято повністю заводом. Отже, ствердження Відповідача про те, що майно не пройшло вхідний контроль, є необґрунтованим.

Позивач жодним чином не визнавав факт поставки товару неналежної якості, а лише надав Відповідачу дозвіл на демонтажу пломби та передньої кришки, з метою точного встановлення наявності чи відсутності якихось дефектів.

Крім того, необхідно звернути увагу на той факт, що згідно з п.3.3 Договору датою переходу права власності є дата фактичного отримання товару Покупцем (Відповідачем). Отже, навіть якщо майно дійсно було знищено, то Позивач все одно не матиме підстав для стягнення компенсації за втрачене майно внаслідок збройної агресії рф, так як право власності на товар в момент його фактичного отримання Відповідачем перейшло до останнього, Позивач вже не був власником цього майна.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (bey on dreasonable doubt).

17.10.2019 набув чинності Закон України N 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.97 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyondreasonabledoubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Проаналізувавши встановлені обставини, надавши оцінку доводам учасників справи, господарський суд керуючись стандартом вірогідності доказів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Керуючисьстаттями 4, 7, 13, 14, 73, 74, 76,79, 91, 96, 120, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЬВІВСЬКИЙ АВІАЦІЙНИЙ ЗАВОД «ЛДАРЗ» (79040, Львівська область, місто Львів, вулиця Авіаційна, 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУП ІНТРЕЙД» (69035, місто Запоріжжя, вулиця Брянська, 15, офіс 25, ) 567 600,00 грн. заборгованості та судовий збір в розмірі 8 514,00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 08.12.2022.

Суддя Горецька З.В.