ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08 грудня 2022 року Справа № 903/743/22

за позовом: Львівського міського центру зайнятості, м. Львів

до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 , м. Володимир

про стягнення 53 383 грн. 80 коп.

Суддя Кравчук А.М.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

встановив: на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява від 26.09.2022 Львівського міського центру зайнятості до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 53 383 грн. 80 коп.

Ухвалою суду від 03.10.2022 позовну заяву Львівського міського центру зайнятості до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 53 383 грн. 80 коп. залишено без руху. Зобов`язано позивача не пізніше 5-ти календарних днів з дня вручення ухвали усунути недоліки позовної заяви та подати суду докази сплати судового збору в сумі 2 481 грн. 00 коп.

Позивач ухвалу суду отримав 03.10.2022, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції від 03.10.22.

Строк для усунення недоліків - по 10.10.2022.

10.10.22 на адресу суду надійшла заява Львівського міського центру зайнятості про усунення недоліків позовної заяви та долучення доказів сплати судового збору до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 11.10.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти календарних днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду. У відзиві зазначити електронну адресу, іншу контакту інформацію для надіслання процесуальних документів у справі. У разі наявності заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідачу подати суду заяву із обґрунтуванням заперечень протягом 15 календарних днів з дня вручення даної ухвали, позивачу - протягом 5 календарних днів з дня отримання відзиву. Попереджено сторін, що у разі не подання у встановлений строк обґрунтованих заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, вони мають право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведуть, що пропустили строк з поважних причин. Запропоновано позивачу подати суду відповідь на відзив не пізніше 3-х календарних днів з дня отримання відзиву з доказами надіслання відповідачу; відповідачу - заперечення на відповідь позивача протягом 3-х днів з дня отримання відповіді з доказами надіслання позивачу.

Відповідач ухвалу суду отримав 17.10.2022 (а.с. 47).

Строк для подання відзиву - по 01.11.2022.

24.10.2022 на адресу суду надійшов відзив відповідача від 19.10.2022, згідно якого позовні вимоги заперечує. Зазначає, що ОСОБА_1 з 01.01.2022 був офіційно безробітним та мав право на отримання відповідної допомоги по безробіттю. Оскільки ОСОБА_1 був військовослужбовцем, який виконував військовий обов`язок та проходив військову службу у військовій частині як підрозділі ЗСУ, він не був найманим працівником, а військова частина по відношенню до нього не була роботодавцем. ОСОБА_1 поновлено на військовій службі і він вчасно не повідомив Львівський міський центр зайнятості про поновлення його на військовій службі, тому саме він не виконав вимоги ст. 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Розгляд справи просить здійснювати у судовому засіданні з повідомленням військової частини.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. (пункт 2 частина 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Частиною 7 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Відповідно до ч. 6 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Предметом розгляду даної справи є стягнення грошової суми (53 383 грн. 80 коп.), яка не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, на користь одного позивача. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, які сторони не позбавлені можливості подати через відділ діловодства суду у письмовій формі.

Клопотання відповідача про розгляд справи з повідомлення учасників справи не обґрунтоване, посилання на докази відсутнє.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи з повідомлення (викликом) учасників справи відмовити.

Позивач відзив відповідача отримав 02.11.2022.

Строк для подання відповіді на відзив - по 07.11.2022.

07.11.2022 на адресу суду надійшла відповідь на відзив позивача, згідно якої позовні вимоги підтримує. Зазначає, що військовою частиною не надано інформації стосовно дати ознайомлення ОСОБА_1 з наказом про призначення на посаду у військовій частині з 28.10.2021, у зв`язку з чим він не повідомив центр зайнятості про призначення його на посаду у військовій частині, а тому підстави для зняття його з обліку не було. Факт відвідування ОСОБА_1 в призначені дати центру зайнятості та відсутність інформації у військовому квитку військовослужбовця про поновлення на військовій службі (на момент реєстрації в центрі зайнятості) не дають підстави для звернення щодо стягнення коштів (допомоги по безробіттю) з ОСОБА_1 відповідно до ст. 36 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Відповідач відповідь на відзив отримав 22.11.2022.

Строк для подання заперечень - по 25.11.2022.

Заперечення відповідача на відповідь на відзив на адресу суду не надходили.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи вищевикладене, відсутність заперечень на відповідь на відзив, закінчення строку для їх подання, ст. 248 ГПК України щодо розгляду справи у спрощеному провадженні у розумні строки, призначення справи без повідомлення сторін, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів, не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

Відповідно до статті 43 Закону України "Про зайнятість населення" статус безробітного може набути, зокрема, особа працездатного віку, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Статус безробітного надається особам за їх особистою заявою.

Порядок реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.2018 року за №792 (далі за текстом - Порядок).

За змістом пункту 22 Порядку рішення про надання статусу безробітного чи відмову у наданні такого статусу приймається центром зайнятості не пізніше сьомого календарного дня з дня подання особою, яка шукає роботу, заяви про надання статусу безробітного.

При цьому згідно зі статтею 44 Закону України "Про зайнятість населення" зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону.

Пунктом 8 частини першої статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" встановлено, що страховим випадком є, зокрема, подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" видом забезпечення є, зокрема, допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності.

Згідно з частиною третьою статті 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" допомога по безробіттю виплачується з 8 дня після реєстрації застрахованої особи в установленому порядку в державній службі зайнятості.

Таким чином, наведеними положеннями чинного законодавства передбачено що особи, які втратили роботу з незалежних від них обставин (безробітні) та зареєструвалися у встановленому порядку, набувають право на матеріальне забезпечення у вигляді допомоги по безробіттю.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №104 від 22.05.2020 прапорщика ОСОБА_1 з 22.05.2020 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення, визначено вважати таким, що з 22.05.2020 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с 15).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №151 від 26.07.2021 прапорщика ОСОБА_1 з 26.07.2021 виключено із списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення у зв`язку із звільненням за станом здоров`я (а.с 16).

ОСОБА_1 звернувся до Львівського міського центру зайнятості з заявами від 06.09.2021 про надання (поновлення) статусу безробітного, призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю (а.с. 9-10).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №224 від 28.10.2021 з метою виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.10.2021 №1232, пункт 4 наказу від 26.07.2021 №151 стосовно прапорщика ОСОБА_1 відмінено, з 28.10.2021 його поновлено на військовій службі за контрактом, зараховано на всі види забезпечення (а.с. 17).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №275 від 31.12.2021 прапорщика ОСОБА_1 з 31.12.2021 виключено із списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення у зв`язку із звільненням за станом здоров`я (а.с 18).

Військовою частиною НОМЕР_1 видано довідки від 26.08.2021, 24.03.2022 ОСОБА_1 про те, що він проходив службу в в/ч НОМЕР_1 в період з 22.05.2020 по 26.07.2021, 22.05.2020 по 31.12.2021 які включаються (прирівнюються) до страхового стажу. Внески з нарахованих сум грошового забезпечення до фондів соціального страхування та єдиний соціальний внесок у вказаний період утримані та перераховані в повному обсязі (а.с. 12-13).

Оплата внесків підтверджується довідкою про заробітну плату ОСОБА_1 (а.с. 14).

Наказом Львівського міського центру зайнятості від 25.08.2022 ОСОБА_1 надано статус безробітного з 02.09.2021, призначено та розпочато виплату допомоги по безробіттю (а.с.19).

Згідно додатку 1 до персональної картки «Відвідування центру зайнятості» ОСОБА_1 здійснював відвідування центру зайнятості 11.10.2021, 08.11.2021, 06.12.2021, 04.01.2022, 01.02.2022, 07.02.2022, 01.03.2022, 28.03.2022, тобто у період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 20).

За період з 02.09.2021 по 01.03.2022 ОСОБА_2 виплачено 53 383 грн. 80 коп. допомоги по безробіттю (а.с .21-24).

Володимир-Волинською міськрайонною філією Волинського обласного центру зайнятості складено акт №26 від 24.03.2022 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», яким встановлено, що у період перебування на обліку у Львівському міському центрі зайнятості (02.09.2021 по 28.10.2021) ОСОБА_1 продовжував працювати у в/ч НОМЕР_1 згідно наказу про поновлення на військову службу за контрактом. В ході перевірки ОСОБА_1 надана довідка про грошове забезпечення №94 від 24.03.2022. Єдиний соціальний внесок за вказаний період нарахований та сплачений в повному обсязі. Заборгованість по сплаті внесків відсутня (а.с. 11).

Позивачем на адресу відповідача направлено повідомлення від 04.05.2022 про повернення коштів у сумі 53 383 грн. 80 коп. (а.с .25).

Відповідач у листі від 06.06.2022 зазначив, що направлене повідомлення буде розглядатись військовою частиною впродовж місяця у відповідності до ст. 222 ГК України (а.с. 26).

Позивач листом від 27.06.2022 направив відповідачу детальний розрахунок допомоги по безробіттю, яка виплачувалась ОСОБА_1 (а.с .27-28).

Відповідач у листі від 01.08.2022 зазначає, що вимога про повернення виплаченої допомоги по безробіттю ОСОБА_2 є безпідставною не підлягають задоволенню, оскільки останнього було поновлено не на роботі, а на військовій службі. Повернення коштів повинне бути здійснене ОСОБА_1 (а.с. 29).

Згідно з положеннями п. 3. ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Способом захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Підставами для стягнення майнової шкоди з військової частини НОМЕР_1 є:

- протиправна поведінка, яка не відповідає вимогам законодавства, що полягає у протиправному (помилковому) звільнені з військової служби ОСОБА_1 26.07.2021 та поновлені його на військовій службі з 28.10.2021 на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 №1232 від 23.10.2021 (витяг з наказу командира в/ч НОМЕР_1 №224 від 28.10.2021)

- наявність шкоди у сумі витрат Львівського міського центру зайнятості на виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1 з 02.09.2021 по 01.03.2022 в сумі 53 383,80 грн., оскільки наказ, відповідно до якого ОСОБА_1 набув статус безробітного у Львівському міському центрі зайнятості, ВЧ НОМЕР_1 від 26.07.2021 №192-РС від 26.07.2021 (витяг з наказу №151 від 26.07.2021р.) про звільнення ОСОБА_1 відмінено.

- причинно-наслідковий зв`язок, який полягає у тому, що статус безробітного надано

на підставі відміненого наказу про звільнення з 26.07.2021. Статусу незайнятої особи ОСОБА_1 набув унаслідок протиправного звільнення з військової служби з в/ч НОМЕР_1 з 26.07.2021. Статус зайнятої особи і статус безробітного є взаємовиключними згідно з положеннями ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення».

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, сума матеріального забезпечення, виплачена Львівським міським центром зайнятості ОСОБА_1 в сумі 53 383 грн. 80 коп. в період його перебування на обліку в центрі зайнятості з 02.09.2021 по 01.03.2022 як безробітного, підлягає поверненню військовою частиною, оскільки матеріалами справи встановлено скасування саме військовою частиною НОМЕР_1 наказу №151 від 26.07.2021 в частині звільнення прапорщика ОСОБА_1 .

Судом враховано ч. 4 ст. 35 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», що зазначені суми стягуються з роботодавця, а не з застрахованої особи.

Посилання відповідача, що оскільки ОСОБА_1 був військовослужбовцем, який виконував військовий обов`язок відповідно до Конституції України, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та проходив військову службу у військовій частині як підрозділі Збройних Сил України, то не був найманим працівником, а військова частина по відношенню до нього в даному випадку не була роботодавцем, в розумінні законодавства про працю, суд вважає безпідставним, оскільки згідно пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", роботодавцем є підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту).

Частинами 1, 4 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Абзацом 4 частини 6 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено, що одним із видів військової служби є військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу.

Статтями 19, 20 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено загальні умови укладання контракту, та прийняття на військову службу.

До таких нормативно-правових актів відносяться: Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі за текстом - Положення) та Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170 (далі - Інструкція).

Згідно абзацу 1 пункту 15 Положення встановлено, що з громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладаються: контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - контракт про проходження військової служби) - письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби;

Підпунктом 2 пункту 1 пункту 16 Положення право на укладення від імені Міністерства оборони України контракту про проходження військової служби надається: військовим посадовим особам з іншими категоріями осіб у порядку, визначеному Міністерством оборони України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Північно-західного апеляційного господарського суду №903/313/21 від 20.09.2021.

Суб`єктами Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" є застраховані особи (ч. 2 ст. 1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»).

У довідці військової частини про заробітну плату, виплачену ОСОБА_1 , зокрема йдеться про сплату страхових внесків (а.с.14).

Згідно ч. 1 п. 8 ст. 1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страховий випадок - це подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення).

Втрата роботи з незалежних від застрахованих осіб обставин для військовослужбовців - звільнення зі служби з поважних причин без права на пенсію (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, за станом здоров`я, у зв`язку із закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, через сімейні обставини або з інших поважних причин відповідно до законодавства про військовий обов`язок і військову службу) (п. 8 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»).

Посилання відповідача щодо подвійного стягнення суми не заслуговує на увагу, оскільки сума соціальної допомоги по безробіттю, виплачена позивачем ОСОБА_1 та стягнення якої є предметом даного позову, підлягає відшкодуванню в порядку, встановленому статтями 34, 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", а виплати грошового забезпечення в порядку Кодексу законів про працю.

Таким чином, допомога по безробіттю та виплата грошового забезпечення є різними видами відповідальності відповідача, оскільки мають різні правові підстави застосування.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (постанова Конституційного суду України №3-рп/2003 від 30.01.2003 року).

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 2 481 грн. 00 коп. слід віднести на нього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 232, 237, 238, 241, 247- 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь Львівського міського центру зайнятості (вул. Княгині Ольги, буд. 122, м. Львів, )

- 53 383 грн. 80 коп. повернення допомоги по безробіттю та 2 481 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору, а всього: 55 864 грн. 80 коп. (п`ятдесят п`ять тисяч вісімсот шістдесят чотири грн. 80 коп.).

3. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя А. М. Кравчук