ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2022 р. Справа№ 910/1568/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Євсікова О.О.

Владимиренко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Заборовської А.О.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 21.11.2022,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс веста» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2022

у справі №910/1568/22 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган кепітал»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс веста»

про стягнення 771081,68 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган кепітал» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс веста» про стягнення 771081,68 грн, в тому числі 650000,00 грн бору, 93192,56 грн інфляційних втрат, 27889,12 грн 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитними договорами та договорами забезпечення № 07/23/03/2020/1 від 23.03.2020 (далі - Основний договір), право вимоги за яким набуло відповідачем згідно договору про відступлення права вимоги № 45-Ф від 19.11.2021 (далі - Договір).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.06.2022 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс веста» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган кепітал» 650 000,00 грн боргу, 93192,56 грн інфляційних втрат, 27889,12 грн 3% річних, 11566,23 грн судового збору.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, встановивши наявність обставин прострочення сплати ТОВ «Українська факторингова компанія» платежів за Основним договором, а також з урахуванням положень п. 5.2 цього правочину, дійшов висновку про наявність у відповідача зобов`язань з повернення сплачених кредитором коштів, що перевищують суму забезпечувального платежу. При цьому, зважаючи на те, що ТОВ «Українська факторингова компанія» відступило позивачу право вимоги за Основним договором, господарський суд першої інстанції визнав обґрунтованими позовні вимоги про стягнення 771081,68 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс веста» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2022 у справі №910/1568/22 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Одночасно скаржником заявлено клопотання про поновлення пропущених процесуальних строків на апеляційне оскарження судового рішення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального закону, а також викладені в ньому висновки не відповідають встановленим обставинам.

Так, апелянт стверджує, що місцевим господарським судом невірно визначено дату припинення правочину згідно п. 5.2 Основного договору. При цьому, станом на час припинення договору (01.06.2020) кредитором було сплачено лише 660 000,00 грн, а тому підлягала поверненню сума в розмірі 260 000,00 грн (660 000,00 грн - 400 000,00 грн - забезпечувальний платіж).

За доводами апелянта, місцевим господарським судом було порушено норми процесуального права щодо незалучення до участі у справу ТОВ «Українська факторингова компанія», яке відступило своє право вимоги позивачу, та, відповідно, не з`ясовано обставини сплати товариством інших частин платежу після припинення правочину згідно п. 5.2 Основного договору.

На думку відповідача, кошти, що були сплачені після припинення Основного договору є безпідставно отриманими коштами та не відносяться до прав вимоги за Основним договором, укладеним між ТОВ «Українська факторингова компанія» та відповідачем.

Оскільки станом на час припинення Основного договору сума надлишково сплачених грошових коштів становила 260 000,00 грн, а тому, відповідач вважає, що вимоги за вказаним правочином на суму 650 000,00 грн не було та не могла бути передана позивачеві. Доказів набуття права вимоги на суму 650 000,00 грн, за твердженнями апелянта, позивачем не надано.

Невірне визначення суми основного боргу, дати припинення правовідносин за Основним договором та, відповідно, і дати настання прострочення виконання грошового зобов`язання, за ствердженням відповідача, зумовило безпідставне задоволення судом першої інстанції в повному обсязі позовних вимог в частині стягнення інфляційних та 3% річних.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

В межах встановлених судом процесуальних строків від позивача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс веста» в повному обсязі, а оскаржуване рішення - залишити без змін.

Заперечуючи проти доводів апелянта, позивач вказує на хибність доводі апелянта в частині набуття позивачем права вимоги на всю суму сплачених за Основним договором коштів, оскільки зміст п. п. 1.1, 1.2 Договору це спростовує.

Також позивач зазначає, що оскільки ТОВ «Українська факторингова компанія» здійснила оплату коштів в розмірі 100 000,00 грн 02.04.2020, тобто допустивши порушення строків графіку, наведеного в п. 4.2 Основного договору, то правочин є припиненим з 01.04.2020 згідно п. 5.2 Основного договору.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2022 апеляційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді - Євсіков О.О., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.07.2022 постановлено витребувати у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/1568/22 та невідкладено надіслати їх до Північного апеляційного господарського суду. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи №910/1568/22. Копію ухвали надіслано суду першої інстанції.

Після надходження матеріалів справи, Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 1.08.2022 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс веста» пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2022 у справі №910/1568/22. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс веста» на вказане судове рішення. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 03.10.2022 о 14:00 год. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 26.09.2022. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 26.09.2022.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2022 та від 28.10.2022 повідомлялось сторін про перенесення судових засідань на інші дати у зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Євсікова О.О. та відпусткою судді Владимиренко С.В.

Явка представників сторін.

В судове засідання 21.11.2022 з`явились представники сторін.

Представник відповідача в судовому засіданні 21.11.2022 підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні 21.11.2022 заперечив проти доводів апелянта з підстав, викладених у відзиві та просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

23 березня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс веста» (первісний кредитор, відповідач у справі) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» (новий кредитор) уклали договір № 07/23/03/2020/1 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитними договорами та договорами забезпечення (далі - Основний договір), відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору своє право вимоги, за договорами, зазначеними у додатку 1 до договору, а новий кредитор набуває право вимоги та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги ціну договору у порядку та строки встановленні договором.

Згідно з пунктом 3.1.3 Основного договору право вимоги переходить до нового кредитора з моменту зарахування коштів у розмірі ціни договору, зазначеної в пункті 4.1 договору, на рахунок первісного кредитора, після чого новий кредитор стає новим кредитором по відношенню до боржника стосовно його заборгованості за кредитним договором та зобов`язань майнових поручителів стосовно їх зобов`язань за договорами забезпечення, про що між первісним та новим кредитором складається акт приймання права вимоги за формою, зазначеною у додатку до договору.

Відповідно до пункту 4.1 Основного договору ціна договору складає 2000000,00 грн.

Згідно з пунктом 4.2 Основного договору новий кредитор зобов`язаний сплатити первісному кредитору ціну договору в розмірі визначеному пунктом 4.1 договору, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок первісного кредитора, вказаний в розділі 13 договору, у такому порядку:

400000,00 грн - в день укладення Договору (п. 4.2.1);

100000,00 грн - не пізніше 31.03.2020 (п. 4.2.2);

750000,00 грн - не пізніше 30.04.2020 (п. 4.2.3);

750000,00 грн - не пізніше 14:00 год за київським часом 31.05.2020 (п. 4.2.4).

Пунктом 5.1 Основного договору визначено, що належне виконання новим кредитором своїх зобов`язань зі сплати у повному обсязі ціни договору забезпечується грошовою сумою у розмірі 400000,00 грн, що за домовленістю сторін є забезпечувальним платежем.

Відповідно до пункту 5.2 Основного договору у випадку невиконання новим кредитором своїх зобов`язань зі сплати у повному обсязі ціни договору сума забезпечувального платежу поверненню новому кредитору не підлягає, а цей договір вважається припиненим з дня наступного за днем настання строку виконання зобов`язання, що передбачений пунктом 4.2.4 цього договору. Таке припинення не потребує будь-яких додаткових дій зі сторони первісного кредитора та/або нового кредитора. При цьому суми, сплачені новим кредитором за цим договором, які перевищують суму забезпечувального платежу, підлягають поверненню первісним кредитором новому кредитору на його рахунок, зазначений в розділі 13 договору, протягом 10 робочих днів з дня припинення договору, за виключенням суми забезпечувального платежу передбаченої пунктом 4.2.1 договору, яка залишається у первісного кредитора.

19 листопада 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» (первісний кредитор) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган кепітал» (новий кредитор) уклали договір про відступлення права вимоги № 45-Ф (далі - Договір), відповідно до умов якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає права вимоги грошової заборгованості, які існують на момент укладення договору та можуть виникнути у майбутньому, що виникли на підставі договору № 07/23/03/2020/1 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитними договорами та договорами забезпечення від 23.03.2020 (Основний договір), укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс веста» щодо повернення первісному кредитору коштів, які перевищують суму забезпечувального платежу у сумі 650000,00 грн.

Права вимоги за Договором перейшли до нового кредитора з моменту його укладення (пункт 1.4. Договору).

Згідно платіжного доручення № 4090 від 19.11.2021 позивачем сплачено ТОВ «Українська факторингова компанія» 5000,00 грн.

19 листопада 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Морган капітал» склали акт прийому-передачі документації до Договору, відповідно до якого первісний кредитор передав новому, а новий прийняв копію договору № 07/23/03/2020/1 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитними договорами та договорами забезпечення від 23.08.2020, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс веста».

19 листопада 2021 року позивач надіслав відповідачеві повідомлення за вих. № 19112021/1 про відступлення прав вимоги за договором № 07/23/03/2020/1 від 23.08.2020 з вимогою виконати грошове зобов`язання на користь нового кредитора.

Оскільки вимога нового кредитора виконана не була, ТОВ «Факторингова компанія «Морган капітал» пред`явлено позов про стягнення з ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс веста» сум, що перевищують забезпечувальний платіж, у зв`язку з припиненням Основного договору згідно п. 5.2 цього правочину в розмірі 650 000,00 грн. Крім того, на суму боргу позивачем в порядку приписів ст. 625 ЦК України нараховано інфляційні та 3% річних за період з 17.04.2020 по 21.01.2022.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України унормовано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

За змістом ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

У відповідності до ст. 173 ГК України, яка кореспондується з приписами ст. 509 ЦК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Як вже зазначалось у цій постанові, сторонами в п. 5.2 Основного договору за взаємною згодою на підставі вільного волевиявлення визначено, що у випадку невиконання новим кредитором своїх зобов`язань зі сплати у повному обсязі ціни договору сума забезпечувального платежу поверненню новому кредитору не підлягає, а цей договір вважається припиненим з дня наступного за днем настання строку виконання зобов`язання, що передбачений пунктом 4.2.4 цього договору. Таке припинення не потребує будь-яких додаткових дій зі сторони первісного кредитора та/або нового кредитора. При цьому суми, сплачені новим кредитором за цим договором, які перевищують суму забезпечувального платежу, підлягають поверненню первісним кредитором новому кредитору на його рахунок, зазначений в розділі 13 договору, протягом 10 робочих днів з дня припинення договору, за виключенням суми забезпечувального платежу передбаченої пунктом 4.2.1 договору, яка залишається у первісного кредитора.

При цьому, в п. 4.2.4 Основного договору зазначено, що останній черговий платіж в сумі 750000,00 грн повинен бути здійснений - не пізніше 14:00 год за київським часом 31.05.2020.

Отже, виходячи із аналізу наведених вище умов правочину, колегія суддів вважає, що незалежно від того яке порушення строків виконання зобов`язання було допущено ТОВ «Українська факторингова компанія» під час дії цього договору, він може бути припинений в порядку п. 5.2 Основного договору лише у випадку якщо в останній день строку сплати коштів новим кредитором не буде перераховано усю ціну договору. Відповідно, датою припинення правовідносин, за встановлення обставин несплати ціни договору, може бути 01.06.2020.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов Основного договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» здійснило перерахунок Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс веста» наступні платежі: 400000,00 грн - 23.03.2020; 100000,00 грн - 02.04.2020; 50000,00 грн - 29.05.2020; 150000,00 грн - 17.06.2020; 30000,00 грн - 20.07.2020; 270000,00 грн - 02.10.2020; 50000,00 грн - 25.11.2020. Всього 1 050 000,00 грн.

За змістом пункту 4.1 Основного договору ціна договору складає 2000000,00 грн.

Отже, беручи до уваги те, що ТОВ «Українська факторингова компанія» не було виконано зобов`язання в повному обсязі, то названий правочин є таким, що припинився за домовленістю сторін, 01.06.2020, а у відповідача згідно п. 5.2 Основного договору виникло зобов`язання здійснити повернення усіх сум, що перевищують розмір забезпечувального платежу (400 000,00 грн).

Відповідно до частин другої, третьої та четвертої статті 604 ЦК України (у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).

Новація не допускається щодо зобов`язань про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, про сплату аліментів та в інших випадках, встановлених законом.

Новація припиняє додаткові зобов`язання, пов`язані з первісним зобов`язанням, якщо інше не встановлено договором, крім випадків, коли первісне зобов`язання змінене планом санації або реструктуризації згідно з Кодексом України з процедур банкрутства і заставодержатель проголосував проти такого плану.

Отже, виходячи зі змісту вищенаведених норм, новація - це угода про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж самими сторонами. Юридичною підставою для зобов`язання, що виникає при новації, є домовленість сторін попередньої угоди про припинення первісного зобов`язання та про виникнення нового, яке за своїм змістом відрізняється від попереднього.

Застосування новації як способу припинення зобов`язань допускається виключно за наявності таких ознак: взаємна згода сторін про припинення дії попереднього зобов`язання та щодо умов нового зобов`язання; наявності умов про припинення попереднього зобов`язання; припинення всіх додаткових зобов`язань; виникнення між тими ж особами нового зобов`язання, яке, як правило, містить умову про інший предмет чи спосіб виконання. Характерною ознакою новації є не зміна частини первісного зобов`язання, а укладення між тими ж сторонами нового зобов`язання. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 916/2889/13, від 25.11.2020 у справі № 921/301/17-г/11).

Зі змісту статті 604 ЦК України вбачається, що ознаками новації є: спосіб припинення зобов`язання; вона можлива лише між тими самими сторонами (сторонами попереднього зобов`язання); є двостороннім правочином (договором); нове зобов`язання пов`язане з попереднім і спрямоване саме на заміну первісного зобов`язання новим, а не на зміну цього зобов`язання. Деякі з вищезазначених ознак новації одночасно є умовами її вчинення. Угода про заміну первинного зобов`язання має договірну природу. Новація є консенсуальним, двостороннім та оплатним договором, який має правоприпиняючу природу. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.03.2019 зі справи № 609/67/18.

Крім того, Верховним Судом України у постанові від 09.09.2014 зі справи № 5011-1/1043-2012-42/528-2012 (3-105гс14) висловлено правову позицію про те, що характерним для новації є саме укладення нового зобов`язання, а не зміна його частини, що є підставою для припинення попереднього зобов`язання, при цьому, нове зобов`язання укладається між тими ж сторонами.

Таким чином, враховуючи вищенаведені правові висновки та умови Основного договору, які, серед іншого, визначають відсутність необхідності укладення окремого правочину для нового зобов`язання, судова колегія приходить до висновку, що викладені в п. 5.2 цього договору положення за своєю правовою природою є новацією в розумінні ст. 604 ЦК України.

Твердження апелянта про те, що сплачені ТОВ «Українська факторингова компанія» кошти після припинення Основного договору є безпідставно набутими, відхиляються апеляційною інстанцією, оскільки застосування правового механізму, унормованого ст. 1212 ЦК України, можливо у випадку відсутності договірних зобов`язань між сторонами. Тоді як, згідно платіжних доручень № 143 від 17.06.2020, №159 від 20.07.2020, №203 від 02.10.2020, № 224 від 25.11.2020 призначенням платежу наведено саме як оплата за договором № 07/23/03/2020/1 про відступлення права вимоги від 23.03.2020, який, як вже зазначалось вище, містить зобов`язання відповідача повернути усі кошти, що перевищують забезпечувальний платіж.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Оскільки п. 5.2 Основного договору передбачає зобов`язання відповідача здійснити повернення коштів зі спливом 10 робочих днів після його припинення, то колегія суддів приходить до висновку, що строк виконання настав 15.06.2020, а відтак, з огляду на відсутність належних і допустимих доказів повернення відповідачем коштів, висновок місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог про стягнення 650 000,00 грн (1 050 000,00 грн - 400 000,00) є правомірним.

При цьому, апеляційна інстанція вважає хибними твердження апелянта про те, що позивач не набув права вимоги на всю суму в розмірі 650 000,00 грн, оскільки, як підставно зазначено позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, в п. 1.2 Договору сторонами узгоджено, що первісний кредитор передає, а новий кредитор (позивач у справі) приймає права вимоги грошової заборгованості, які існують на момент укладення договору та можуть виникнути у майбутньому, що виникли на підставі договору № 07/23/03/2020/1 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитними договорами та договорами забезпечення від 23.03.2020 (Основний договір), укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс веста» щодо повернення первісному кредитору коштів, які перевищують суму забезпечувального платежу у сумі 650000,00 грн.

Аргументація апеляційної скарги про порушення місцевим господарським судом норм процесуального закону не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки з`ясування обставини сплати ТОВ «Українська факторингова компанія» інших частин платежу після припинення правочину не може спростовує обов`язку відповідача повернути кошти.

Статтею 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається зі змісту позовної заяви ТОВ «Фінансова компанія «Морган кепітал» пред`явлено вимогу про стягнення 93192,56 грн інфляційних втрат та 27889,12 грн 3% річних, нарахованих за період з 17.04.2020 по 21.01.2022. При цьому, зазначено, що нарахування здійснено на суму 100 000, 00 грн з 17.04.2020; 50 000,00 грн з 15.06.2020; 150 000,00 грн з 02.07.2020; 30 000,00 грн з 04.08.2020; 270 000,00 грн з 20.10.2020; 50 000,00 грн з 10.12.2020.

Проте, колегія суддів вважає, що позивачем невірно визначено початок перебігу строку прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки останнім днем строку є 15.06.2020, тому з 16.06.2020 слід обраховувати прострочення, а для платежів, сплачених після цієї дати, - з дати їх сплати.

Північний апеляційний господарський суд, здійснивши власний перерахунок даної частини позовних вимог з урахуванням вірних періодів, встановив, що їх розмір перевищує заявлені в позові суми. Відтак, з огляду на унормовані приписи чинного процесуального законодавства щодо розгляду справи в межах заявлених позовних вимог, підстави для скасування оскаржуваного рішення в частині задоволення вимог про стягнення 93192,56 грн інфляційних втрат та 27889,12 грн 3% річних - відсутні.

Підсумовуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального закону, а також викладені в ньому висновки не відповідають встановленим обставинам - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За встановленого, передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс веста» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2022 підлягає залишенню без задоволення.

Судові витрати.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на відповідача (скаржника).

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270,273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2022 у справі №910/1568/22 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/1568/22 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано, з урахуванням відключення електропостачання, - 09.12.2022.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді О.О. Євсіков

С.В. Владимиренко