ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
29 листопада 2022 рокуСправа № 921/252/22
Господарський суд Тернопільської області у складі судді Сидорук А.М.
про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність
За участю представників сторін:
Кредиторів: Деркач О.Р. - представник АТ Комерційний банк "ПриватБанк";
Боржника: Півторак В.М. - адвокат;
Арбітражний керуючий: Шимечко А.Я.
Суть справи: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 звернулась до Господарського суду Тернопільської області із заявою про відкриття провадження у справі про його неплатоспроможність, відповідно до положень Кодексу України з процедур банкрутства.
Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 05.10.2022 року прийнято заяву Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" про визнання грошових вимог до ОСОБА_1 в сумі 450 867,79 грн - до розгляду; розгляд заяви Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" в попередньому засіданні призначено на 21 жовтня 2022 року; зобов`язано кредитора Акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк" надати суду докази надсилання копії заяви з вимогами до боржника та доданих до неї документів листом з описом вкладення боржнику ОСОБА_1 та арбітражному керуючому Шимечко А.Я. відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України.
21.10.2022 судове засідання не відбулось в зв`язку з перебуванням судді Сидорук А.М. у відпустці.
Ухвалою господарського суду від 27.10.2022 відкладено розгляд заяви Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" про визнання грошових вимог в сумі 450 867,79 грн відносно фізичної особи ОСОБА_1 в попередньому засіданні на 11 листопада 2022 року о 12 год. 00 хв.
11.11.2022 представник кредитора Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" була присутня в судовому засіданні в режимі відеоконференції; представник боржника та керуючий реструктуризацією в судове засідання не прибули.
У судовому засіданні 11.11.2022 було оголошено перерву до 29 листопада 2022 року до 15 год. 00 хв.
14.11.2022 року на електронну адресу суду від арбітражного керуючого Шимечка А.Я. надійшов Звіт про результати розгляду вимог кредиторі № 25 від 03.10.2022 (вх.№ 7556 від 14.11.2022), згідно якого керуючим реструктуризацією боржника ОСОБА_1 прийнято рішення про визнання вимог АТ КБ "ПриватБанк" на загальну суму 450 867,79грн.
16.11.2022 року на адресу суду від АТ КБ "ПриватБанк" надійшла заява №б/н від 14.11.2022 (вх.№ 7681 від 16.11.2022) про долучення до матеріалів справи доказів направлення заяви з грошовими вимогами боржнику та арбітражному керуючому, листами з описом вкладення.
Представник АТ КБ "ПриватБанк" в судовому засіданні 29.11.2022 в режимі відеоконференції підтримала заяву про визнання грошових вимогам відносно боржника в повному обсязі.
Представник боржника та арбітражний керуючий не заперечили щодо визнання грошових вимог кредитора.
Розглянувши заяву № б/н від 30.09.2022 (вх.№ 6447 від 03.10.2022) Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" про визнання грошових вимог відносно боржника ОСОБА_1 в сумі 450 867,79 грн, судом встановлено наступні обставини.
Відповідно до ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Абзацом 11 частини 3 статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що господарський суд зобов`язаний прийняти заяву кредитора, подану з дотриманням вимог цього Кодексу та Господарського процесуального кодексу України, про що постановляється ухвала, в якій зазначається дата попереднього засідання суду.
Згідно з ч. 1 ст. 122 Кодексу України з процедур банкрутства подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.
- зобов`язання Банку надати позичальнику кредит у розмірі 19 948,72 дол. США на придбання нерухомості ;
- обов`язок позичальника сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 1,17% на місяць від суми залишку заборгованості за кредитом;
- обов`язок позичальника сплачувати винагороду за резервування ресурсів у розмірі 3% річних від суми залишку заборгованості за кредитом;
Кредитор зазначає, що АТ КБ "ПриватБанк" свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит в розмірі, передбаченому умовами договору.
Станом на 27.06.2022 року (день відкриття провадження у справі про неплатоспроможність) заборгованість ОСОБА_1 перед Банком становила: 11 875,26 дол. США - заборгованість за кредитом; 366,06дол США - заборгованість за процентами; 88.05дол. США - заборгованість за винагородою (комісією).
Відповідно до частини 2 статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства, склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов`язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника.
Виходячи із вимог Кодексу України з процедур банкрутства, грошові вимоги АТ КБ "ПриватБанк" у національній валюті складають (курс НБУ станом на 30.09.2022 - 36,5686): 434 261,63грн - заборгованість за кредитом; 13 386,30грн. - заборгованість за процентами; 3 219,86грн - заборгованість за винагородою (комісією).
Відповідно до частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Загальним правилом визначено, що у разі пред`явлення вимоги в порядку ст.1048 ЦК України банком боржнику чи у разі закінчення кредитного договору на суму заборгованості не нараховуються проценти за користування кредитними коштами, а застосовується інший порядок, передбачений ст 625 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином(ст.599 ЦК України).
Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 Цивільного кодексу України.
Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України є спеціальним видом відповідальності за порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу на трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
За змістом ст.1 Кодексу України з процедур банкрутства забезпечені кредитори -кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника.
Згідно зі ст.572 та ч.1 ст.576 Цивільного Кодексу України у силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.
Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст.575 ЦК).
За визначеннями, наведеними у ст.1 Закону «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, установленому цим законом.
Згідно із ч.1 ст.589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
Аналогічні положення також передбачено чч.5, 6 ст.3 закону «Про іпотеку», в яких зазначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною, зокрема, до припинення основного зобов`язання. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до договору іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами.
За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави (ч.2 ст.589 ЦК, ст.19 Закону «Про заставу»).
Відповідно до ч.1 ст.7 Закону «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов`язання чи умов іпотечного договору.
Натомість абз.2,3 ч.2 ст.45 Кодексом України з процедур банкрутства визначено, що забезпечені кредитори зобов`язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення. Забезпечені кредитори можуть повністю або частково відмовитися від забезпечення. Якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимоги, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави. Залишок вимог вважається незабезпеченим.
Відповідно до ч.8 ст.45 Кодексу України з процедур банкрутства, розпорядник майна зобов`язаний окремо повідомити господарський суд про вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, згідно з їхніми заявами, а за відсутності таких заяв - згідно з даними обліку боржника, а також внести окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з відповідним державним реєстром. Лише у процедурі ліквідації до повноважень ліквідатора належить: визначення початкової вартості майна банкрута (ч.1 ст.61 Кодексу України з процедур банкрутства); визначення початкової вартості продажу майна банкрута (ч.1 ст.63 Кодексу України з процедур банкрутства); визначення початкової ціни як однієї з умов продажу за погодженням з комітетом кредиторів та забезпеченим кредитором (щодо майна, яке є предметом забезпечення) (ч.1, 2 ст.75 Кодексу України з процедур банкрутства).
Із урахуванням наведеного погоджена сторонами вартість предмета застави (іпотеки) у договорі іпотеки не може обмежувати розмір зобов`язань боржника (майнового поручителя, який не є боржником в основному зобов`язанні), забезпечених заставою (іпотекою), позаяк з огляду на викладене вище сума задоволення вимог заставодержателя (іпотекодержателя) пов`язується саме з вартістю фактичної реалізації предмета застави (майнової поруки), якщо інше не встановлено договором застави (іпотеки).
У справі про банкрутство кінцева вартість заставного (іпотечного) майна для проведення розрахунків із забезпеченим кредитором формується в момент його реалізації за наслідком якої з дотриманням вимог Кодексу з процедур банкрутства застава (іпотека) припиняється, а вимоги забезпеченого кредитора вважаються погашеними.
Відповідно до норм визначених Кодексом України з процедур банкрутства за результатами попереднього засідання господарський суд визнає розмір вимог кредиторів, які підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів, порядок погашення (задоволення) яких відбувається відповідно до черговості, яка встановлена статтею 133 даного Кодексу.
Згідно з нормами статті 133 Кодексу України з процедур банкрутства, для задоволення вимог кредиторів кошти від продажу майна боржника вносяться на окремий банківський рахунок, відкритий керуючим реалізацією.
Вимоги кредиторів, включені до реєстру вимог кредиторів, задовольняються у такій черговості:
1) у першу чергу задовольняються вимоги до боржника щодо сплати аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування;
2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) та проводяться розрахунки з іншими кредиторами;
3) у третю чергу сплачуються неустойки (штраф, пеня), внесені до реєстру вимог кредиторів.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що вимоги є обґрунтованими та підлягають внесенню до реєстру вимог кредиторів у 450 867,79 грн - як забезпечені заставою (іпотекою) майна боржника.
Згідно з нормами частини 2 статті 133 Кодексу України з процедур банкрутства, витрати, пов`язані з провадженням у справі про неплатоспроможність (витрати на оплату судового збору, сплату винагороди і відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов`язаних з виконанням ним своїх повноважень, оплату послуг спеціалістів для проведення оцінки майнових об`єктів, що підлягають продажу, а також витрати на проведення аукціону), відшкодовуються у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 234,235 Господарського процесуального кодексу України, Кодексом України з процедур банкрутства, господарський суд, -
- 450 867,79 грн. - вимоги кредитора за зобов`язаннями боржника, забезпеченими заставою майна фізичної особи, задовольняються за рахунок такого майна.
- 4 962,00грн - судовий збір за подання заяви про визнання грошових вимог (відшкодовується у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів).
Суддя А.М. Сидорук