ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2022 р. Справа№ 905/2159/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Скрипки І.М.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання: Колосовська А.Р.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 06.12.2022,

розглянувши апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства «Кондратюк»

на рішення Господарського суду Київської області від 13.07.2022 (повний текст складено 03.10.2022)

у справі №905/2159/21 (суддя Бацуца В.М.)

за позовом Селянського фермерського господарства «Кондратюк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас»

про визнання недійсними окремих положень договору поставки,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Селянське фермерське господарство «Кондратюк» (далі, позивач або Фермерське господарство) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас» (далі, відповідач або Товариство) про визнання недійсними положень пунктів 7.7., 7.8., 7.9. розділу 7 «Відповідальність сторін» договору поставки №163 від 01.02.2018, укладеного між СФГ «Кондратюк» та ТОВ «Агрозахист Донбас».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказаний Договір, а саме пункти 7.7., 7.8., 7.9. останнього, було укладено позивачем під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, що є підставою для визнання його недійсним у відповідності до статті 233 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст оскарженого рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 13.07.2022 у справі №905/2159/21 відмовлено у задоволенні позову повністю. Судові витрати покладено на позивача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що у процесі розгляду справи позивачем у відповідності до частини 3 статті 13 та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України не було надано суду жодних належних, допустимих та достатніх доказів, що підтверджували б наявність станом на момент укладення спірного договору будь-яких тяжких обставин, під впливом яких позивач уклав із відповідачем договір поставки №163 від 01.02.2018, і на вкрай невигідних умовах.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 11.10.2022 (про що свідчить відмітка Укрпошти Експрес на конверті) Селянське фермерське господарство «Кондратюк» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 13.07.2022 у справі №905/2159/21 про відмову у задоволенні позову Селянського фермерського господарства «Кондратюк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрозахист Донбас» та ухвалити нове рішення.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до наступного:

- суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення позбавив позивача можливості участі у справі та можливості доводити свою позицію особисто чи через представника, що є порушенням норм процесуального права;

- суд без детального аналізу не взяв до уваги той факт, що Договір містить положення (пункти), які в розумінні статті 203 Цивільного кодексу України є очевидно несправедливими відносно позивача та ставлять його у вкрай невигідне становище. За таких умов договір укладений із дефектом волі, що у відповідності до приписів статті 233 Цивільного кодексу України є підставою для визнання даного договору (його частини, пунктів) недійсними.

Позивач надав суду докази на підтвердження своєї позиції, а відповідач, у свою чергу, не спростував їх вірогідними доказами, якими це належало б спростувати, що мало б бути належно оцінено судом і позов мав би бути задоволений.

У тексті апеляційної скарги апелянтом викладено також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивоване тим, що повний текст оскаржуваного рішення було отримано представником скаржника 06.10.2022 засобами електронного зв`язку, про що надано відповідні докази (скріншот електронного листування).

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

28.11.2022 представник відповідача подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив залишити оскаржене рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач наголосив на тому, що господарським судом розглядалася справа №905/452/21 за позовом Товариства про стягнення з Фермерського господарства пені, штрафу, 48% річних та інфляційних втрат згідно пунктів 7.7., 7.8. та 7.9. Договору, який є предметом оскарження в даній справі та саме в межах цієї справи Фермерське господарство повинне було захищати свої інтереси, у тому числі шляхом заявлення вимог про визнання недійсними пунктів договору.

По суті позовних вимог відповідач зазначив, що позивачем не надано доказів щодо наявності реальної тяжкої обставини (тяжкий фінансовий стан, загроза банкрутства тощо), а також доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину і не зазначено, яким чином внаслідок вчинення спірного правочину він отримав можливість усунути тяжку обставину. Позивачем не доведено, що умови правочину були вкрай невигідними для нього та те, що договір був вчинений саме для усунення/зменшення відповідної тяжкої обставини, а встановлення збільшеного розміру неустойки та відсотків річних за порушення Фермерським господарством своїх грошових зобов`язань за договором поставки не є обтяжливим обов`язком, а є стимулюючим засобом для недопущення учасником договору порушень в частині виконання своїх зобов`язань, оскільки позивачу було надано значну відстрочку в оплаті товарів.

В якості додатків до відзиву на апеляційну скаргу відповідачем долучена заява щодо відшкодування позивачем витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн.

30.11.2022 від позивача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення, у яких позивач наголосив на тому, що нездійснення посівної кампанії у березні 2018 року неминуче призвело б до непоправних наслідків у вигляді банкрутства підприємства через невиконання фінансових та договірних зобов`язань за період 2017-2018 років через посуху 2017 року, яка мала місце й в 2018 році. Також позивачем було заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи нових доказів, а саме копії договору застави техніки №ФК160118Г від 16.01.2018 під забезпечення договору фінансового кредиту №ФК160118Г від 16.01.2018, договору застави майбутнього урожаю кукурудзи 2018 року на суму 5 400 000,00 грн від 16.01.2018 №1/ФК160118, договору застави №Б241117 від 24.11.2017 під забезпечення договору поставки №Б241117 від 24.11.2017, договору застави майбутнього врожаю кукурудзи та соняшника 2018 року на суму 24 000 000,00 грн від 24.11.2017 №1/Б241117.

В обґрунтування заявленого клопотання позивач, посилаючись на норми статті 269 Господарського процесуального кодексу України, просив вважати поважними причини неподання доказів до суду першої інстанції та поновити строк на їх подання. При цьому позивач посилався на те, що достеменно володів даними щодо тяжкості свого фінансового становища та перебування на межі банкрутства у кінці 2017 року та на початку 2018 року, водночас, віднайти документи в офісах, які підтверджували тяжкість положення позивача, представники не могли. Лише у листопаді 2022 року рідна сестра колишнього власника та голови позивача повідомила про існування додаткових документів, які були передані їй головою Фермерського господарства, та надала їх для огляду. Позивач наголошує, що вищеперелічені договори не створюють нових обставин справи, а лише підтверджують доводи позивача в даній справі. Позивач звертає увагу, що він просить визнати недійсними пункти Договору, згідно якого було поставлено насіння кукурудзи, соняшника, засоби захисту рослин та інше для посівної кампанії 2018 року та вирощування майбутнього врожаю 2018 року, під який було отримано кредитування за вищевказаними договорами. Саме через невиконання цих договорів Фермерське господарство перебувало під тяжким тягарем банкрутства у 2018 році і саме через цей тягар позивач підписав Договір №163 на тих умовах, які були йому нав`язані.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2022 апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства «Кондратюк» на рішення Господарського суду Київської області від 13.07.2022 у справі №905/2159/21 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Тищенко А.І.

Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2022 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №905/2159/21. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Селянського фермерського господарства «Кондратюк» на рішення Господарського суду Київської області від 13.07.2022 у справі №905/2159/21 до надходження матеріалів справи з Господарського суду Черкаської області.

10.11.2022 матеріали справи №905/2159/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Селянського фермерського господарства «Кондратюк» на рішення Господарського суду Київської області від 13.07.2022 у справі №905/2159/22, справу №905/2159/22 призначено до розгляду на 06.12.2022, встановлено учасникам справи строк на подання відзивів, заяв, клопотань, пояснень.

У судовому засіданні 06.12.2022 суд перейшов до розгляду клопотання позивача від 30.11.2022 про долучення до матеріалів справи нових доказів та, дослідивши наявні матеріали справи, дійшов висновку, що ненадання позивачем вказаних документів зумовлено винятковістю такого випадку, а тому, з метою дотримання загальних принципів судочинства, закріплених у статті 124, 129 Конституції України та статті 2 Господарського процесуального кодексу України, а також у статтях 76-79 Господарського процесуального кодексу України, прийняв надані позивачем до справи на стадії апеляційного розгляду документи, проте, їх оцінка буде здійснена судом апеляційної інстанції в сукупності з усіма наявними у справі доказами та перевіркою обставин справи.

У судовому засіданні 06.12.2022 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання, призначене на 06.12.2022, з`явилися представник позивача та представник відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

01.02.2018 між позивачем (покупцем) та відповідачем (продавцем) було укладено Договір поставки №163 (далі, Договір), згідно з умовами пункту 1.1. якого в терміни, визначені договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену договором.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пункт 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України).

Також частино 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частин 4, 6 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)

Статтею 259 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Так, у розділі 7 Договору сторони передбачили відповідальність за порушення його умов.

Пунктом 7.7. Договору сторони погодили, що в разі невиконання покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару та невиконання зобов`язань, передбачених розділом 3 цього Договору, покупець відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України сплачує на користь постачальника крім суми заборгованості сорок вісім відсотків річних, якщо інший розмір річних відсотків не встановлено відповідним Додатком до Договору. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати.

У разі прострочення покупцем конкретного платежу, визначеного окремим додатком більше ніж на 10 днів, покупець сплачує додатково штраф у розмірі 20 % від суми несвоєчасно сплаченого товару (пункт 7.8. Договору).

У пункті 7.9. Договору сторони домовились про те, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за даним Договором відповідно до пункту 6 статті 232 Господарського кодексу України не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов`язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій у відповідності до статті 259 Цивільного кодексу України продовжується до 3 (трьох) років.

Пунктом 11.2. Договору визначено строк його дії, згідно з яким договір набуває чинності з дня його підписання представниками обох сторін і діє до повних розрахунків.

Звертаючись до суду з позовом у даній справі, позивач просив суд визнати недійсними положення пунктів 7.7., 7.8., 7.9. розділу 7 «Відповідальність сторін» договору поставки №163 від 01.02.2018, укладеного між СФГ «Кондратюк» та ТОВ «Агрозахист Донбас», посилаючись на те, що такі умови Договору було погоджено позивачем під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, що є підставою для визнання названих пунктів Договору недійсними у відповідності до статті 233 Цивільного кодексу України.

Позивач наголошував, що підписання такого Договору було обумовлене тим, що сільськогосподарський 2017 рік для Фермерського господарства закінчився з вкрай негативними фінансовими результатами. Таке було зумовлено несприятливими погодними умовами та посухою у 2017 році, що призвело до втрати частини врожаю та відповідно значної частини прибутків. Вказана обставина змушувала позивача шукати можливостей забезпечення посівної кампанії 2018 року на будь-яких, навіть самих невигідних умовах для позивача. Керівник позивача, який був його одноосібним власником, під тиском обставини втратити господарство у випадку нездійснення посівної кампанії 2018 року погодився на умови відповідача при укладенні Договору, в тому числі підписав його з положеннями щодо надвисоких штрафних санкцій за невчасне виконання зобов`язань щодо оплати за товар. Ці положення про штрафи є вкрай несправедливими, однобокими стосовно позивача, з критично високими показниками в цифровому виразі за кожне із порушень.

Крім того, за твердженнями позивача, він перебував під тиском зобов`язань перед іншими кредиторами, які надавали кошти під майбутній урожай, який залежав від того, чи буде отримано посівні матеріали та добрива за вищевказаним договором.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач долучив до матеріалів справи копії наступних документів: сертифікату №8335 про форс-мажорні обставини, виданого Торгово-промисловою палатою України, листа №05-30/087 від 04.07.2018 Дніпровського регіонального центру з гідрометеорології, протоколу №11 позачергового засідання Районної комісії з питань ТЕБ та НС Межівської районної державної адміністрації, протоколу №7 позачергового засідання Новопавлівської комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій та додатково, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, договору застави техніки №ФК160118Г від 16.01.2018 під забезпечення договору фінансового кредиту №ФК160118Г від 16.01.2018, договору застави майбутнього урожаю кукурудзи 2018 року на суму 5 400 000,00 грн від 16.01.2018 №1/ФК160118, договору застави №Б241117 від 24.11.2017 під забезпечення договору поставки №Б241117 від 24.11.2017, договору застави майбутнього врожаю кукурудзи та соняшника 2018 року на суму 24 000 000,00 грн від 24.11.2017 №1/Б241117.

Відповідач, у свою чергу, заперечуючи проти позову, наголошував на тому, що Фермерське господарство в особі свого керівника отримало продукцію на умовах Договору і ніяких претензій щодо виконання умов Договору постачальником покупцем заявлено не було. Спірний Договір поставки був укладений 01.02.2018, у той час, як усі надані довідки датовані набагато пізніше, тобто у момент укладення Договору жодних обставин, які можуть трактуватися у якості дефекту волі або тяжких для позивача для укладення договору не існувало. До того ж, керівником Фермерського господарства станом на дату укладення Договору був ОСОБА_2, а не ОСОБА_1 , який зараз формулює правову позицію позивача в даній справі.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Як унормовано частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За своєю правою природою укладений сторонами спору Договір є договором поставки, згідно якого у відповідності до статті 712 Цивільного кодексу України та статті 265 Господарського кодексу України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Положення частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

У частині 3 статті 5 Господарського кодексу України врегульовано, що суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно - правовими актами щодо окремих видів договорів (частина 7 статті 179 Цивільного кодексу України).

Із урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Згідно статті 217 Цивільного кодексу України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

У відповідності до частини 1 статті 233 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач в обґрунтування підстав заявленого позову, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.11.2019 у справі №918/598/18 зазначено, що у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статті 233 Цивільного кодексу України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем факту наявності тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв`язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Ознаками правочину, що підпадає під дію статті 233 Цивільного кодексу України, є вчинення особою правочину на вкрай невигідних для себе умовах (зокрема, реалізації за низьку оплату майна, що має значну цінність), під впливом тяжкої для неї обставини і добровільно, тобто за відсутності насильства, обману чи помилки.

За змістом статті 233 Цивільного кодексу України для визнання правочину недійсним необхідно встановити наявність двох обставин: тяжких обставин та вкрай невигідних умов вчинення правочину.

Тяжка обставина є оціночною категорією і має визначатися судом з урахуванням всіх обставин справи. Особа, яка оскаржує правочин, повинна довести, що за відсутності тяжких обставин вона взагалі або на зазначених умовах не уклала б такий правочин.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2019 у справі №910/5906/18 зазначено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 Цивільного кодексу України якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути важка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але змушена це зробити через тяжкі обставини. Тобто має бути причинно-наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладання саме з метою усунення обставин).

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Згідно статей 73, 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними, зокрема, у даному випадку, наявність станом на дату укладення Договору двох обставин: тяжких обставин та вкрай невигідних умов вчинення правочину, при цьому довести, що за відсутності такої тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Також має бути доведений нерозривний причинно-наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин.

Відсутність хоча б одного з вказаних елементів є ознакою знаходження відповідних правовідносин за межами сфери регулювання частини 1 статті 233 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач в якості підстави позову посилається на те, що тяжкі обставини, які стали причиною укладення спірного Договору полягали, зокрема, у неврожайному 2017 році через погані погодні умови та посуху; наявності грошових зобов`язань СФГ «Кондратюк» перед іншими кредиторами, що надали кошти під майбутній урожай, загрозі банкрутства Фермерського господарства.

Водночас, оцінюючи надані на підтвердження вказаних обставин докази, колегія суддів наголошує, що обставина, яка вплинула на особу, має бути наявною саме на момент вчинення правочину, а не виникнути в подальшому.

Однак, як вірно наголошує відповідач та обґрунтовано зазначено судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, сертифікат №8335 про форс-мажорні обставини, виданий Торгово-промисловою палатою України 21.11.2018, лист №05-30/087 від 04.07.2018 Дніпровського регіонального центру з гідрометеорології, протокол №11 позачергового засідання Районної комісії з питань ТЕБ та НС Межівської районної державної адміністрації, протокол №7 позачергового засідання Новопавлівської комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій не є належними, допустимими та достатніми доказами, що підтверджують наявність саме станом на момент укладення спірного договору (01.02.2018) будь-яких тяжких обставин, під впливом яких позивач уклав із відповідачем Договір поставки №163 від 01.02.2018, оскільки, як підтверджується змістом вказаних документів, обставини у вказаних доказах (аномально високі температури повітря в поєднанні з дефіцитом опадів, низькою відносною вологістю повітря на території Межівського району Дніпропетровської області) виникли не до і не на момент укладення спірного договору, а в процесі його виконання.

Так, у сертифікаті ТППУ про форс-мажорні обставини №8335, в якому містяться, зокрема, посилання на вищезазначені лист №05-30/087 від 04.07.2018, протокол №11 та протокол №7, період дії форс-мажорних обставин вказано з 01.05.2018 по 25.06.2018, більш того, вказаний сертифікат засвідчує форс-мажорні обставини за біржовим договором поставки зерна врожаю 2018 року №1968Ф від 21.11.2017, укладеним позивачем із ПАТ «Аграрний Фонд», отже не має безпосереднього відношення до спірного Договору.

Отже, вказані докази не підтверджують поганих погодних умов та посухи у 2017 році, що призвело до втрати частини врожаю позивачем та, відповідно, значної частини прибутків, та не доводять наявності тяжких обставин та вкрай невигідних умов вчинення 01.02.2018 спірного правочину.

Посилання скаржника на те, що 2017 рік закінчився для нього з вкрай негативними фінансовими результатами та станом на кінець 2017 року - початок 2018 року Фермерське господарство перебувало на межі банкрутства також оцінюються судом критично, оскільки позивачем до матеріалів справи не надано доказів на підтвердження цих обставин, якими могли виступити, наприклад, звіт про фінансові результати за 2017 рік, виписка з банківського рахунку Фермерського господарства.

Водночас, наявність поганих погодних умов у 2018 році, на які позивач посилається як на тяжкі обставини, фактично свідчить про ускладнення, які виникли вже на стадії виконання зобов`язань за Договором та не є обставинами, передбаченими частиною 1 статті 233 Цивільного кодексу України, які можуть свідчити про наявність підстав для визнання недійсними спірних пунктів.

Стосовно наявності грошових зобов`язань СФГ «Кондратюк» перед іншими кредиторами, що надали кошти під майбутній урожай, на підтвердження чого до апеляційної скарги позивачем додані копії договорів застави техніки №ФК160118Г від 16.01.2018 під забезпечення договору фінансового кредиту №ФК160118Г від 16.01.2018, застави майбутнього урожаю кукурудзи 2018 року на суму 5 400 000,00 грн від 16.01.2018 №1/ФК160118, застави №Б241117 від 24.11.2017 під забезпечення договору поставки №Б241117 від 24.11.2017, застави майбутнього врожаю кукурудзи та соняшника 2018 року на суму 24 000 000,00 грн від 24.11.2017 №1/Б241117, колегія суддів зазначає, що такі докази самі по собі не можуть підтверджувати наявність станом на дату укладення Договору тяжкої обставини.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак, надані позивачем докази не є належними та достатніми для підтвердження існування тяжких обставин.

Також колегія суддів звертає увагу на наступне.

Як уже зазначалося, невигідні умови безпосередньо мають бути пов`язані з обставинами вчинення правочину. Тобто внаслідок вчинення такого правочину особа отримує можливість вирішити проблему (усунути тяжку обставину), яка змусила її це зробити. Разом з тим, позивачем не надано суду доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину і не зазначено, яким чином внаслідок вчинення спірного правочину він отримав можливість усунути тяжку обставину.

Також, як наголошувалось вище, умови правочину повинні бути не просто невигідними, а вкрай невигідними. Тобто такі умови мають бути явно кабальними для особи. Усупереч зазначеному, позивачем не доведено, що умови правочину були вкрай невигідними для нього та те, що договір був вчинений саме для усунення/зменшення відповідної тяжкої обставини.

У даному контексті колегія суддів приймає до уваги доводи відповідача із приводу того, що подібні договори поставки укладались між ТОВ «Агрозахист Донбас» та СФГ «Кодратюк» і в інші роки, зокрема, 06.03.2020 сторонами було укладено Договір поставки №801, де у розділі 7 «Відповідальність сторін» погоджено аналогічний розмір відсотків річних (48%), а розмір штрафу у пункті 7.8. Договору навіть було збільшено з 20% до 30%.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що сторонам згідно чинного цивільного законодавства надано право погоджувати умови договору на власний розсуд (статті 627, 628 Цивільного кодексу України).

Отже, позивач не був позбавлений права запропонувати відповідачеві свої зауваження чи застереження до договору.

Однак, як зазначає відповідач та не спростовано позивачем, під час укладення Договору поставки №163 від 01.02.2018 жодних пропозицій щодо внесення змін до договору в частині іншої редакції пунктів 7.7.-7.9. Договору чи іншого розміру неустойки або відсотків річних СФГ «Кондратюк» запропоновано не було. Докази протилежного у матеріалах справи відсутні.

Натомість, у пункті 11.5. Договору поставки позивачем зазначено, що підписуючи цей договір покупець підтверджує, що з його сторони не існує ніяких обставин, у зв`язку з якими цей договір може бути визнаний недійсним або може бути не виконаний.

Тобто фактично СФГ «Кондратюк» підтверджено, що жодних тяжких обставин на момент укладення Договору поставки не було.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду, що ті обставини, про які вказує позивач у позові та в апеляційні скарзі, не є підставами для визнання недійсними пунктів 7.7., 7.8., 7.9. Договору відповідно до статті 233 Цивільного кодексу України, так як позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту наявності тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв`язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину; не доведено, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах, а також, що внаслідок укладення такого правочину позивач отримав можливість усунути названу ним тяжку обставину.

Враховуючи вищевикладене, висновки місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог у даній справі є правомірними.

Стосовно доводів скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які мотивовані тим, що місцевий господарський суд, відмовивши у задоволенні клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції від 07.07.2022 та у подальшому в задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи від 13.07.2022, позбавив його можливості взяти участь в судовому засіданні, колегія суддів зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що 07.07.2022 на електронну пошту Господарського суду Київської області від представника позивача Андрія Находа надійшло клопотання №б/н від 07.07.2022 про проведення судового засідання 13.07.2022 у режимі відеоконференцзв`язку, зокрема, за можливості, через програмне забезпечення «Easycon».

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.07.2022 відмовлено у задоволенні клопотання Селянського (фермерського) господарства «Кондратюк» про проведення судового засідання 13.07.2022 о 14 год. 00 хв. у режимі відеоконференцзв`язку в зв`язку з відсутністю у Господарського суду Київської області такої технічної можливості (майданчик відеоконференцзв`язку Господарського суду Київської області (зал №216) 13.07.2022 заброньовано для проведення інших судових засідань в період з 13 год. 45 хв. до 16 год. 40 хв.).

13.07.2022 від представника позивача Андрія Находа до Господарського суду Київської області надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване неможливістю фізично прибути в судове засідання на 14 год. 00 хв. у зв`язку з перебуванням в іншому регіоні України та тим, що про відмову в задоволенні клопотання про проведення судового засіданні в режимі відеоконференції він дізнався в день судового засідання.

Місцевий господарський суд відмовив представнику позивача у задоволенні вказаного клопотання про відкладення, про що зазначено в оскаржуваному судовому рішенні, пославшись на його безпідставність та необґрунтованість. Суд, враховуючи процесуальні строки розгляду справи, зазначив, що представник позивача не обґрунтував необхідність відкладення розгляду справи, неможливість прибуття у судове засідання будь-якого іншого представника.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, враховуючи наступне.

Згідно частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

За змістом пункту 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Отже, враховуючи зміст наведених правових норм, суд, розглядаючи клопотання учасника справи про відкладення розгляду справи, повинен оцінити обставини, на які останній посилається у ньому як на підставу для відкладення з точки зору їх поважності та за результатами такої оцінки або визнати такі причини неявки поважними і, як наслідок, відкласти розгляд справи, або відмовити у задоволенні такого клопотання у разі визнання причин неявки представника учасника справи неповажними.

У даному контексті, досліджуючи правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегією суддів у сукупності враховано те, що розгляд справи в суді першої інстанції неодноразово відкладався, у тому числі за клопотанням представника позивача та у зв`язку з його неявкою, при цьому, в матеріалах справи також наявні заяви представника позивача Андрія Находа про проведення підготовчих засідань (25.05.2022, 08.06.2022) без його участі, у яких він наголошував на тому, що в матеріалах справи наявна позиція та пояснення позивача та викладені усі доводи і документи, необхідні для розгляду справи.

У перше судове засідання з розгляду справи по суті, призначене на 29.06.2022, представник позивача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, в зв`язку з чим суд відклав розгляд справи на 13.07.2022.

Тобто, станом на 13.07.2022 мала місце вже друга неявка позивача в судове засідання із розгляду справи по суті. При цьому представник позивача у своєму клопотанні від 13.07.2022 про відкладення розгляду справи не наголошував на обставинах, які з огляду на доказове наповнення матеріалів справи перешкоджали б суду здійснити її розгляд у відсутності представника позивача. Детальна позиція позивача у справі викладена в його позовній заяві, відповіді на відзив.

У свою чергу, як вірно наголосив місцевий господарський суд, представник позивача не обґрунтував у клопотанні неможливості його заміни та прибуття у судове засідання 13.07.2022 будь-якого іншого представника позивача.

За вищенаведених обставин справи в їх сукупності, колегія суддів не вбачає у діях Господарського суду Київської області порушень норм процесуального права, які призвели б до позбавлення позивача можливості доводити свою правову позицію в суді першої інстанції.

Усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржниками зроблено не було.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Доводи апеляційної скарги Селянського фермерського господарства «Кондратюк» не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Селянського фермерського господарства «Кондратюк» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судовий збір за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства «Кондратюк» на рішення Господарського суду Київської області від 13.07.2022 у справі №905/2159/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 13.07.2022 у справі №905/2159/21 залишити без змін.

Матеріали справи №905/2159/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 13.12.2022.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді І.М. Скрипка

А.І. Тищенко