ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року

м. Київ

cправа № 908/859/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Губенко Н. М. - головуючий, Вронська Г. О., Кондратова І. Д.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КРОП-ІНКРІС"

на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Антонік С. Г., Дармін М. О., Іванов О. Г.

від 26.09.2022

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КРОП-ІНКРІС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полетехніка"

про зобов`язання поставити товар,

1. Історія справи

Товариство з обмеженою відповідальністю "КРОП-ІНКРІС" звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полетехніка" про зобов`язання поставити товар.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 23.06.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/859/22 у порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 13.07.2022.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 13.07.2022 судом відкладено підготовче засідання у справі № 908/859/22 на 02.08.2022.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 02.08.2022 судом відкладено підготовче засідання у справі № 908/859/22 на 23.08.2022.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 23.08.2022 відкладено підготовче засідання у справі № 908/859/22 до завершення періоду дії правового режиму воєнного стану.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції від 23.08.2022, Товариство з обмеженою відповідальністю "КРОП-ІНКРІС" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

2. Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.09.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КРОП-ІНКРІС" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 23.08.2022 у справі №908/859/22 повернути скаржнику без розгляду на підставі пункту 4 частини 5 статті 260 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскаржувана ухвала Господарського суду Запорізької області від 23.08.2022 про відкладення підготовчого засідання у справі № 908/859/22 не підлягає оскарженню відповідно до частини 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.09.2022 у даній справі Товариство з обмеженою відповідальністю "КРОП-ІНКРІС" подала касаційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати, та направити справу № 908/859/22 до Центрального апеляційного господарського суду для продовження розгляду зі стадії відкриття апеляційного провадження.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована посиланням на положення статті 129 Конституції України, статей 2, 17, 42, 114, 177, 183, 202, 233, 236, 255 Господарського процесуального кодексу України. При цьому, скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції безпідставно повернув йому апеляційну скаргу без розгляду, оскільки ухвала суду першої інстанції за всіма своїми ознаками є ухвалою про зупинення провадження у справі, яка відповідно до пункту 12 частини 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

5. Узагальнені доводи інших учасників справи

Відповідач відзив на касаційну скаргу не надав, що відповідно до частини 3 статті 295 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду судових рішень.

6. Позиція Верховного Суду

Предметом касаційного перегляду є ухвала суду апеляційної інстанції, якою повернуто апеляційну скаргу позивача у зв`язку з тим, що апеляційну скаргу подано на ухвалу, яка не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду.

Верховний Суд, здійснюючи касаційний перегляд оскаржуваного судового рішення щодо правильності застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зазначає таке.

У статті 129 Конституції України у числі основних засад судочинства зазначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав-учасниць засновувати апеляційні або касаційні суди; там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (§ 25 рішення у справі "Delcourt v. Belgium" від 17 січня 1970 року та § 65 рішення у справі "Hoffmann v Germany" від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (§ 57 рішення у справі "Ashingdane v. the United Kingdom" від 28 травня 1985 року, § 96 рішення у справі "Krombach v. France" від 13 лютого 2001 року).

У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення у справі "Кутіч проти Хорватії" від 01.03.2002).

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у рішенні у справі "Беллет проти Франції" ("Bellet v. France", заява N 13343/87) від 04.12.1995 Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права".

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях також неодноразово наголошував, що застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (рішення у справі "Волчлі проти Франції" (Walchli v. France), заява №35787/03, п. 29, від 26.07.2007). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28.10.1998).

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейського суду з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Згідно з частиною 2 статті 254 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 255 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Отже, перелік ухвал, які підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, наведений у статті 255 Господарського процесуального кодексу України, є вичерпним.

Частиною 3 статті 177 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Відповідно до частини 2 статті 183 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадках: 1) визначених частиною другою статті 202 цього Кодексу; 2) залучення до участі або вступу у справу третьої особи, заміни неналежного відповідача, залучення співвідповідача; 3) в інших випадках, коли питання, визначені частиною другою статті 182 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні.

Отже, частиною 2 статті 183 Господарського процесуального кодексу України суду надано право відкласти підготовче засідання в межах визначеного частиною 3 статті 177 Господарського процесуального кодексу України строку підготовчого провадження.

При цьому варто зазначити, що у разі відкладення підготовчого засідання суд повідомляє учасників справи про місце, дату і час наступного підготовчого засідання.

Водночас, зупинення провадження у справі, на відміну від відкладення розгляду справи (відкладення підготовчого засідання), здійснюється без зазначення строку, до усунення обставин, які зумовили зупинення провадження (подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 904/3935/18, від 10.06.2019 у справі № 914/1983/17 та від 16.01.2020 у справі № 908/1188/19).

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 23.08.2022 відкладено підготовче засідання у справі № 908/859/22 до завершення періоду дії правового режиму воєнного стану.

Зі змісту зазначеної ухвали вбачається, що суд першої інстанції відклав підготовче засідання без зазначення строку, до усунення обставин, які зумовили відкладення підготовчого засідання (до завершення періоду дії правового режиму воєнного стану). Тобто, судом першої інстанції фактично зупинено провадження у справі.

Отже, у даному випадку предметом апеляційного оскарження була ухвала місцевого господарського суду про зупинення провадження у справі.

Пунктом 12 частини 1 статті 255 передбачено, що окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про зупинення провадження у справі.

Проте суд апеляційної інстанції повертаючи апеляційну скаргу з тих підстав, що скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, не надав оцінку змісту оскаржуваної ухвали суду першої інстанції та не врахував положення пункту 12 частини 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України, яким прямо передбачено можливість апеляційного оскарження окремо від рішення суду першої інстанції ухвал суду першої інстанції про зупинення провадження у справі.

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції вважає необґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для повернення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "КРОП-ІНКРІС" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 23.08.2022 у справі №908/859/22 без розгляду на підставі пункту 4 частини 5 статті 260 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням наведеного, доводи касаційної скарги знайшли своє підтвердження.

7. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Частиною 6 статті 310 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і передачі справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Згідно із частиною 4 статті 304 Господарського процесуального кодексу України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанції, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд суду першої або апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене та керуючись пунктом 2 частини 1 статті 308, статтею 304 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "КРОП-ІНКРІС" підлягає задоволенню, а ухвала Центрального апеляційного господарського суду від 26.09.2022 - скасуванню із направленням справи до суду апеляційної інстанції для вирішення, в порядку визначеному законом, питання про відкриття апеляційного провадження у справі.

8. Судові витрати

Оскільки справа передається до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження інстанції, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, не здійснюється.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 304, 308, 310, 314-317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КРОП-ІНКРІС" задовольнити.

2. Ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 26.09.2022 у справі № 908/859/22 скасувати.

3. Справу № 908/859/22 направити до Центрального апеляційного господарського суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "КРОП-ІНКРІС" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 23.08.2022.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.М. Губенко

Судді Г.О. Вронська

І.Д. Кондратова