ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2022 р. Справа№ 927/1100/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Тищенко О.В.

Яковлєва М.Л.

при секретарі Токаревій А.Г.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 22.11.2022

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Ерідон"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 23.12.2021 у справі №927/1100/21 (суддя Белов С.В., повний текст рішення складено 23.12.2021)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Ерідон"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "САПФІР-АГРОТЕХ"

про стягнення 522 903,71 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «САПФІР-АГРОТЕХ» про стягнення 69 536,51 пені, 226 683,60 грн 48% річних, 226 683,60 грн плати за користування товарним кредитом у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання за договором поставки № 439/20/164 від 26.06.2020 та укладеними до нього додатками за період з 05.02.2021 до 05.10.2021 року.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 23.12.2021 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» до Товариства з обмеженою відповідальністю «САПФІР-АГРОТЕХ» про стягнення 522 903,71 грн задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «САПФІР-АГРОТЕХ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» 695,37 грн пені, 226 683,60 грн 48% річних, 4443,55 грн судового збору.

В решті вимог в частині стягнення 226 683,60 грн 48% річних як плати за користування товарним кредитом, 68 841,14 грн пені у позові відмовлено.

Відмовляючи частково в задоволенні позовних вимог, суд виходив з наступного:

- оскільки відповідач порушив строки оплати поставленого товару, передбачені п.3 Додатків до спірного Договору, то заявлені до стягнення суми пені та 48% річних судом першої інстанції визнано обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню;

- суд вказав, що підстави для задоволення 48 % за користування товарним кредитом, нарахованих поза строком правомірного користування чужими грошовими коштами, тобто як за неправомірне користування грошовими коштами (з одночасним нарахуванням процентів за ч. 2 ст. 625 ЦК України як відповідальністю за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання), відсутні;

- суд визнав за можливе зменшити суму пені, заявленої позивачем до стягнення, на 90%, а тому за висновком суду з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 695,37 грн пені; водночас, клопотання в частині зменшення 48% річних задоволенню не підлягає.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати частково рішення Господарського суду Чернігівської області від 23.12.2021, а саме в частині відмови в задоволені позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 226 683,60 грн 48% річних як плати за користування товарним кредитом; 68 841,41 грн. пені та ухвалити нове рішення в частині стягнення плати за користування товарним кредитом та пені, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «САПФІР-АГРОТЕХ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання з оплати товару за договором поставки №439/20/164 від 26.06.2020 та укладеними до нього додатками за період з 05.02.2021 до 05.10.2021: 226 683,60 грн. як плату за користування товарним кредитом та 69 563,51 грн. пені. Покласти на відповідача судові витрати.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- оскільки відповідач в порушення умов договору не здійснив повного розрахунку з позивачем за поставлений товар у визначені договором строки, а тому в силу приписів статті 536 ЦК України, відповідно до п. 4 та п. 5 додатків до договору поставки та з огляду на практику Верховного Суду (посилання на яку наведено в апеляційній скарзі), наявні підстави для стягнення з відповідача відсотків річних як плати за користування товарним кредитом;

- позивач вважає справедливим і пропорційним заявлений розмір пені та співмірним із вартістю отриманого товару, враховуючи зокрема відсутність доказів виняткових причин невиконання зобов`язання відповідачем.

18.01.2022 безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 23.12.2021 у справі №927/1100/21.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2022 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М.Л., Куксов В.В.

На час надходження апеляційної скарги матеріали справи №927/1100/21 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку з чим ухвалою від 24.01.2022 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 23.12.2021 у справі №927/1100/21 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Чернігівської області надіслати матеріали справи №927/1100/21 на адресу Північного апеляційного господарського суду.

09.02.2022 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали вказаної справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.02.2022 у справі №927/1100/21 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Чернігівської області від 23.12.2021 у справі №927/1100/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 23.12.2021 у справі №927/1100/21.

Розгляд апеляційної скарги призначено на 06.04.2022.

Учасникам справи повідомлено про право подати відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив, заяви, клопотання, заперечення та встановлено строки на їх подання.

Судове засідання, яке призначене на 06.04.2022 не відбулось.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 «продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

У період з 04.04.2022 по 08.04.2022 головуючий суддя - Шаптала Є.Ю. перебував у щорічній відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2022 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 23.12.2021 у справі №927/1100/21 призначено на 12.07.2022.

21.06.2022 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «САПФІР-АГРОТЕХ» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2022 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «САПФІР-АГРОТЕХ» про відкладення розгляду справи задоволено та відкладено розгляд справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 23.12.2021 у справі №927/1100/21 на 16.08.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.08.2022 відкладено розгляд справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 23.12.2021 у справі №927/1100/21 на 07.09.2022.

29.08.2022 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «САПФІР-АГРОТЕХ» надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «EasyCon».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2022 відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «САПФІР-АГРОТЕХ» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

05.09.2022 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «САПФІР-АГРОТЕХ» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в режимі відео конференції.

07.09.2022 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» надійшла заява про проведення судового засідання без участі представника позивача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2022 відкладено в режимі відеоконференції розгляд справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 23.12.2021 у справі №927/1100/21 на 04.10.2022.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/2912/22 від 26.09.2022, відповідно до рішення зборів суддів Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2022, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2022 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Яковлєв М. Л., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 23.12.2021 у справі №927/1100/21 прийнято до свого провадження колегією суддів у визначеному складі та призначено до розгляду на 22.11.2022.

22.11.2022 до канцелярії суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «САПФІР-АГРОТЕХ» надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача.

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В судове засідання 22.11.2022 з`явився представник позивача, підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Водночас, колегією суддів враховано подану відповідачем заяву про розгляд справи без участі його представника.

Оскільки явка учасників апеляційного провадження в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, зокрема, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, враховуючи заяву відповідача про розгляд справи без його участі, суд апеляційної інстанції вбачає за можливе розглядати дану справу за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення - скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «САПФІР-АГРОТЕХ» (покупець) було укладено Договір поставки № 439/20/164 (далі - Договір).

Приписами п.6.1., 6.2., 6.7., 6.8. Договору сторони визначили, що за порушення умов цього Договору, винна сторона відшкодовує спричинені цим збитки в порядку, передбаченому чинним законодавством та з урахуванням умов цього Договору.

Крім відповідальності, встановленої п.6.1. цього Договору покупець за несвоєчасну оплату товару, сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожний день прострочення від вартості неоплаченого товару за кожний день прострочення.

В разі невиконання покупцем зобов`язань щодо оплати товару у відповідності до умов цього Договору, покупець, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь постачальника компенсаційний платіж в розмірі 48%. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати. Для уникнення непорозумінь, сторони погодили, що сплата коштів, передбачених цим пунктом, є особливим видом цивільно-правової відповідальності, передбаченим ст.625 Цивільного кодексу України, та не відноситься до неустойки (штрафу чи пені).

Сторони домовились про те, що нарахування та стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за цим Договором, відповідно до п.6 ст. 232 Господарського кодексу України не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов`язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст. 259 Цивільного кодексу України, продовжується до 3 років. При цьому, вказаний пункт (положення) вважається двосторонньою угодою сторін цього Договору про збільшення строків позовної давності та строків нарахування та стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів).

У відповідності до п. 9.2. Договору, цей Договір вступає в силу з моменту його підписання вповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2020, а в частині проведення розрахунків за поставлений товар - до моменту проведення остаточних розрахунків. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

Пунктами 4,5 Додатків до Договору передбачено, що у разі порушення покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару, що був поставлений на умовах відстрочення оплати у строк визначений в п.3 цього Додатку, на строк понад 15 календарних днів, покупець, відповідно до вимог ст.536 та ч.5 ст. 694 Цивільного кодексу України, зобов`язаний сплатити на користь постачальника плату за користування товарним кредитом у розмірі 48% річних, нараховану на вартість отриманого, але неоплаченого покупцем товару.

Нарахування відсотків за користування товарним кредитом здійснюється від дня, коли товар підлягав оплаті за умовами цього Договору та закінчується днем повної оплати вартості отриманого товару.

Рішенням Господарського суду по справі №927/166/21 від 04.06.2021 встановлено, що на виконання умов Договору постачальник (позивач) поставив, а покупець (відповідач) прийняв товар на загальну суму 859 357,92 грн.

Відповідач (покупець) свої зобов`язання щодо оплати поставленого товару виконав частково. Заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар становить 709 357,92 грн.

У зв`язку з порушенням своїх зобов`язань по оплаті вартості поставленого товару позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення 69536,51 грн пені за період прострочення з 05.02.2021 по 05.10.2021, 226 683,60 грн 48% річних за період з 05.02.2021 по 05.10.2021, 226 683,60 грн 48% річних за користування чужими грошовими коштами за період з 05.02.2021 по 05.10.2021.

Оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання щодо оплати поставленого товару за спірним Договором поставки №439/20/164 від 26.06.2020, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права з вимогами про стягнення 69 536,51 пені, 226 683,60 грн 48% річних, 226 683,60 грн плати за користування товарним кредитом у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання за договором поставки № 439/20/164 від 26.06.2020 та укладеними до нього додатками за період з 05.02.2021 до 05.10.2021 року.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відмовивши в задоволенні вимог позивача щодо стягнення 226 683,60 грн 48% річних як плати за користування товарним кредитом, 68 841,14 грн пені.

Однак, з наведеним висновком суду першої інстанції апеляційний господарський суд не вбачає за можливе погодитись, виходячи із наступного.

Щодо заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача 69 536,51 грн пені та 226 683,60 грн 48% річних судова колегія зазначає наступне.

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (статті 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (стаття 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (стаття 525 ЦК України).

За своєю юридичною природою укладений між сторонами Договір поставки № 439/20/164 від 26.06.2020 з додатками є договором поставки.

Матеріали справи не містять доказів визнання недійсним даного Договору чи дострокового або одностороннього розірвання такого правочину.

За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Як передбачено ст. 546, 549 ЦК України, виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому співвідношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання п.1.1., 1.2. Договору на підставі видаткових накладних № 58907 від 06.07.2020, № 58882 від 06.07.2020, № 59538 від 09.07.2020, № 58894 від 06.07.2020, № 59549 від 09.07.2020, № 59551 від 09.07.2020, № 59553 від 09.07.2020 позивачем було фактично поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 859 357,92 грн.

Заборгованість покупця (відповідача) перед постачальником (позивачем) за поставлений товар становить 709 357,92 грн.

Зі змісту відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач щодо факту поставки товару за спірним Договором поставки № 439/20/164 від 26.06.2020 у відповідності до Додатків до нього та вищезазначених видаткових накладних не заперечував.

З огляду на порушення відповідачем строків оплати поставленого товару, передбачених п.3 Додатків до Договору, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 69 536,51 грн пені та 226 683,60 грн 48% річних.

Перевіривши розрахунки заявлених позивачем до стягнення сум пені та 48% річних та періоди їх нарахування, суд першої інстанції визнав такі вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судова колегія наголошує, що вказані висновки суду сторонами на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення не оспорюються.

Щодо нарахованих та заявлених до стягнення 226 683,60 грн 48% річних як плати за користування товарним кредитом за період з 05.02.2021 по 05.10.2021, в задоволенні яких судом першої інстанції було відмовлено, з чим не погоджується скаржник, судова колегія зазначає наступне.

Позивачем дані вимоги заявлені на підставі ч.5 ст. 694 ЦК України, відповідно до якої, якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини п`ятої статті 694 ЦК України якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

При цьому, проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу.

Так, стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі за користування товарним кредитом (частина п`ята статті 694 ЦК України).

Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством. Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов`язання. Саме тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов`язання.

При цьому колегія суддів, керуючись приписами частини четвертої статті 236 ГПК України, враховує правову позицію Верховного Суду щодо правомірності одночасного стягнення відсотків за користування товарним кредитом, штрафу, інфляційних втрат і 3% річних, викладену в постановах від 10.09.2018 по справі №908/24/18, від 18.12.2018 по справі №908/639/18 та від 03.12.2019 по справі №902/235/19.

Наведена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.11.2021 у справі №921/395/20.

Як було зазначено вище, у пунктах 4, 5 Додатків до Договору сторони дійшли згоди про те, що у разі порушення покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару, що був поставлений на умовах відстрочення оплати у строк визначений в п.3 цього Додатку, на строк понад 15 календарних днів, покупець, відповідно до вимог ст.536 та ч.5 ст. 694 Цивільного кодексу України, зобов`язаний сплатити на користь постачальника плату за користування товарним кредитом у розмірі 48% річних, нараховану на вартість отриманого, але неоплаченого покупцем товару.

Поряд з тим, у пункті 6.7. договору сторони погодили, що в разі невиконання покупцем зобов`язань щодо оплати товару у відповідності до умов цього Договору, покупець, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь постачальника компенсаційний платіж в розмірі 48%.

З урахуванням наведеної вище правової позиції Верховного Суду колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неправильно визначено правову природу 48% річних, визначених пунктами 4, 5 Додатків до Договору, оскільки у вказаних п.п. 4,5 Додатків до Договору сторонами було погоджено саме плату за користування товарним кредитом, що підпадає під правове регулювання приписів статті ст.536 та ч.5 ст. 694 Цивільного кодексу України.

Натомість, суд першої інстанції помилково відмовив в задоволенні вимог позивача щодо стягнення заявлених 226 683,60 грн 48% річних як плати за користування товарним кредитом, зазначивши про відсутність підстав про стягнення заявлених 48 % за користування товарним кредитом, нарахованих як за неправомірне користування грошовими коштами з одночасним нарахуванням процентів за ч. 2 ст. 625 ЦК України як відповідальністю за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість заявлених позивачем до стягнення 48% річних як плати за користування товарним кредитом за період з 05.02.2021 по 05.10.2021 у розмірі 226 683,60 грн та наявність правових підстав для їх задоволення.

Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення.

Щодо висновків суду першої інстанції стосовно зменшення пені та 48% річних на 90 % колегія суддів зазначає наступне.

Відповідачем під час розгляду справи було заявлено клопотання про зменшення пені та 48% річних (ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України) на 90%, яке за висновком суду першої інстанції підлягає частковому задоволенню, зокрема в частині зменшення пені на 90% відповідне клопотання було задоволено судом, а в частині зменшення 48% річних відмовлено.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, згідно з положеннями частини 1 статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення штрафних санкцій.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 Цивільного кодексу України та статтею 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України).

При застосуванні ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття «значно» та «надмірно» є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

З урахуванням практики Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постановах від 04.06.2018 у справі №908/1453/14, від 21.01.2021 у справі №927/704/19, від 30.03.2021 у справі №902/538/18, обставинами, на які сторони справи можуть посилатися при розгляді питання про зменшення неустойки, є: критичний фінансово-господарський стан суб`єкта господарювання; наявність заборгованості із заробітної плати; наявність податкового боргу; зменшення прибутку підприємства; відсутність коштів на банківських рахунках; потреба в грошових коштах для підтримання технологічного процесу виробництва; монопольне становище контрагента; стягнення 3 відсотків річних та інфляційних нарахувань; існування дебіторської заборгованості.

Як було встановлено вище, на виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 859 357,92 грн, при цьому, відповідач свої зобов`язання щодо оплати поставленого товару виконав частково.

Оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання щодо оплати поставленого товару за спірним Договором поставки №439/20/164 від 26.06.2020, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права з вимогами про стягнення 69 536,51 пені, 226 683,60 грн 48% річних, 226 683,60 грн плати за користування товарним кредитом у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання за договором поставки № 439/20/164 від 26.06.2020 та укладеними до нього додатками за період з 05.02.2021 до 05.10.2021 року

При цьому, суд звертає увагу, що відповідачем факт неналежного виконання зобов`язання не заперечується.

Колегією суддів перевірено, що в обгрунтування зменшення розміру штрафних санкцій відповідач у відзиві на позовну заяву зазначав, що застосування санкцій, нарахованих позивач, є надмірно великим порівняно зі збитками кредитора.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Дослідивши викладене у відзиві на позовну заяву клопотання відповідача про зменшення пені та перевіривши доводи, якими обґрунтовується таке клопотання, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав зменшення нарахованої позивачем пені, оскільки відповідачем, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не було доведено винятковості обставин, за наявності яких суд, з урахуванням положень ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України, міг би зменшити нараховану пеню, до того ж розмір неустойки не є занадто великим, що мало би негативний вплив на господарську діяльність відповідача, натомість застосування неустойки до сторони, яка порушує зобов`язання, має виступати превентивною мірою для запобігання порушенням.

Таким чином, судова колегія, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, дійшла до переконання, що відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90 %, оскільки розмір заявленої позивачем пені не є надмірно великим з розміром заборгованості, крім того, колегія суддів звертає увагу, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом, а не обов`язком суду.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами скаржника про відсутність підстав для зменшення пені на 90 %.

Водночас, висновок суду першої інстанції стосовно недоведеності понесення позивачем збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань у спірних правовідносинах позивачем та відсутності негативних наслідків позбавлення його можливості стягнення пені у повному розмірі, заявленому до стягнення, та як наслідок - зменшення судом першої інстанції розміру пені на 90% на переконання судової колегії зроблений за неповного з`ясування обставин справи, зокрема судом першої інстанції при цьому не враховано недоведеність відповідачем наявності підстав для зменшення розміру пені.

Щодо клопотання про зменшення розміру 48% річних суд зауважує, що як було встановлено вище колегією суддів, відсотки річних не є штрафними санкціями, які нараховані згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, а є погодженою сторонами платою за користування товарним кредитом, що підпадає під правове регулювання приписів статті ст.536 та ч.5 ст. 694 Цивільного кодексу України.

Відтак, з наведених мотивів клопотання відповідача про зменшення розміру 48 % річних задоволенню не підлягає.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги в даній справі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Натомість, колегія суддів дійшла до переконання, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення 48 % річних та про наявність підстав для зменшення розміру пені - є такими, що зроблені за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Відтак, доводи апелянта в оскаржуваній частині знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення.

Згідно з частиною 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Таким чином, на підставі вищенаведеного, колегія суддів вбачає наявність правових підстав для скасування оскаржуваного рішення з прийняттям нового рішення, яким позовних вимог слід задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясування обставин, що мають значення для справи, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 277 ГПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 20.07.2020 у справі №927/1100/21 підлягає задоволенню.

Водночас, рішення Господарського суду Чернігівської області від 20.07.2020 у справі №927/1100/21 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги розподіляються відповідно до приписів статті 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281 - 284 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Ерідон" - задовольнити.

2. Скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 23.12.2021 у справі №927/1100/21 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "САПФІР-АГРОТЕХ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Ерідон" 226 683, 60 грн. 48% річних як плати за користування товарним кредитом та 68 841, 14 грн. пені.

3. Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "САПФІР-АГРОТЕХ" (код 40254521; вул. Дружби, 18, с. Хоробичі, Городнянський р-н, Чернігівська область, 15122) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Ерідон" (код 43106699, вул.. Б.Хмельницького, 35, с.Чопилки, Переяслав-Хмельницький район, Київська область, 08467, поштова адреса: а/с 67, м. Київ, 03191) 69 536,51 (шістдесят д`евять тисяч п`ятсот тридцять шість) грн. 51 коп. пені, 226 683,60 (двісті двадцять шість тисяч шістсот вісімдесят три) грн 60 коп. 48% річних, 226 683,60 (двісті двадцять шість тисяч шістсот вісімдесят три) грн 60 коп. плати за користування товарним кредитом, 7 844 (сім тисяч вісімсот сорок чотири) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "САПФІР-АГРОТЕХ" (код 40254521; вул. Дружби, 18, с.Хоробичі, Городнянський р-н, Чернігівська область, 15122) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Ерідон" (код 43106699, вул.. Б.Хмельницького, 35, с.Чопилки, Переяслав-Хмельницький район, Київська область, 08467, поштова адреса: а/с 67, м.Київ, 03191) 6 665 (шість тисяч шістсот шістдесят п`ять) грн. 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду Чернігівської області видати відповідні накази.

6. Матеріали справи № 927/1100/21 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 12.12.2022.

Головуючий суддя Є.Ю. Шаптала

Судді О.В. Тищенко

М.Л. Яковлєв