ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

07 грудня 2022 року Справа № 903/636/20

Суддя Господарського суду Волинської області Вороняк А. С., розглянувши матеріали за скаргою Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк на дії головного державного виконавця Другого відділу ДВС у м.Луцьку Західного МРУ Міністерства юстиції (м.Львів)

по справі № 903/636/20

за позовом: Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Тейлор Холд

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю Сатурн-11

про виселення з нежитлового приміщення,

за участі представників-учасників справи:

від скаржника: н/з;

від боржника: н/з;

від ДВС: Арсенюк О. В., довіреність від 30.09.2022.

Права та обов`язки учаснику судового процесу роз`яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Діловодство суду.

Встановив:

28.11.2022 на адресу Господарського суду Волинської області від Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк надійшла скарга на дії головного державного виконавця Другого відділу ДВС у м.Луцьку Західного МРУ Міністерства юстиції (м.Львів), в якій просить:

- визнати повернення Другим відділом державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) без прийняття до виконання судового наказу №903/636/20-1 від 23.09.2021 з виконання рішення Господарського суду Волинської області від 01.03.2021 р. у справі № 903/636/20 про виселення Товариства з обмеженою відповідальністю ТЕЙЛОР ХОЛД з нежитлового приміщення, яке розташовано за адресою: Волинська область, Луцький район, с.Чаруків, вул. Вокзальна, буд.146, загальною площею 38,4 кв.м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 28) - неправомірним;

- зобов`язати Другий відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (, Україна, 43021, Волинська обл., місто Луцьк, вулиця Винниченка, будинок 27А) вирішити питання про прийняття до виконання наказу №903/636/20-1 від 23.09.2021 про примусове виконання рішення та відкрити виконавче провадження з примусового виконання судового наказу з виконання рішення Господарського суду Волинської області від 01.03.2021 р. у справі № 903/636/20 за місцезнаходженням боржника (його юридичною адресою).

Скарга обґрунтована тим, що повернення Другим відділом ДВС у м.Луцьку Західного МРУ Міністерства юстиції (м.Львів) без прийняття до виконання судового наказу з виконання рішення Господарського суду Волинської області від 01.03.2021 р. у справі № 903/636/20 є неправомірним, таким що порушує право стягувача у виборі місця відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою суду від 29.11.2022 прийнято скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк від 22.11.2022 до розгляду; розгляд скарги призначено на 07.12.2022; запропоновано боржнику та Другому відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) подати суду: пояснення по суті поданої скарги та наявні докази.

Боржник в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, пояснень по суті поданої скарги не надав, хоча вчасно та належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується повернутим на адресу суду рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 960.

Скаржник в судове засідання не з`явився, хоча вчасно та належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання шляхом надіслання ухвали від 29.11.2022 на електронну адресу.

Враховуючи, що відповідно до ч.2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), неявка стягувача та боржника, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд ухвалив на місці здійснювати розгляд скарги за відсутності стягувача та боржника за наявними матеріалами.

В судовому засіданні 07.12.2022 державний виконавець просила відмовити у задоволенні скарги, вважає, що повернення Другим відділом державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) без прийняття до виконання судового наказу №903/636/20-1 від 23.09.2021 з виконання рішення Господарського суду Волинської області від 01.03.2021 винесено правомірно, при цьому посилається на ч.3 ст. 24 Закону України Про виконавче провадження відповідно до якої виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.

Розглянувши матеріали скарги Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права.

Вирішуючи подану скаргу суд зазначає, що порядок проведення виконавчого провадження регулюється положеннями Закону України "Про виконавче провадження".

Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Судом встановлено, що 21.11.2022 АТ КБ «ПриватБанк» отримано повідомлення від Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 08.11.2022 №71218 про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання. Повідомлення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання № 71218 мотивоване тим, що: виконавчий документ подано не за місцем виконання; виконавчі дії щодо виселення здійснюються за місцем вчинення таких дій; керуючись п.10 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається без прийняття до виконання.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону.

Відповідно до змісту ст. 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Завданням органів державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (ст. 3 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів").

Пунктом 5 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Положеннями статті 18 вказаного Закону визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Водночас, частиною 3 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.

Розділ VIII Закону України «Про виконавче провадження» визначає порядок виконання рішень немайнового характеру.

Стаття 63 Закону України «Про виконавче провадження» визначає порядок виконання рішень, за яким боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення. Так, у разі відмови боржника від вчинення таких дій для нього настають негативні наслідки у вигляді можливого накладення штрафу та внесення до реєстру відомостей про вчинення кримінального правопорушення, однак для стягувача це не тягне поновлення порушеного права.

У той же час, стаття 66 Закону України «Про виконавче провадження» визначає порядок виконання рішення про виселення боржника. За визначеним порядком, у разі невиконання боржником рішення про його виселення самостійно державний виконавець виконує його примусово.

Тобто, судове рішення про виселення боржника не є рішенням, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії (в розумінні частини третьої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження»), оскільки: наказ про примусове виконання судового рішення (про виселення) не містить вимог зобов`язального характеру для боржника (відсутні вимоги щодо вчинення певних дій боржником) та вказане рішення виконується в примусовому порядку державним виконавцем (це рішення не зобов`язує саме боржника вчинити певні дії); виконання рішення зобов`язального характеру досягається лише в результаті вчинення певних прописаних у виконавчому документі дій зобов`язаної особи, натомість рішення про виселення (без добровільного виконання) виконується примусово без потреби у діях особи, яку виселяють; порядок виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, врегульовано статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження»; порядок виконання рішення про виселення боржника врегульовано статтею 66 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, невиконання в добровільному порядку (самостійно) рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії та рішення про виселення боржника несе за собою різні наслідки: а) можливе накладення штрафу та внесення до реєстру відомостей про вчинення кримінального правопорушення (щодо рішень зобов`язального характеру); б) рішення про виселення в будь-якому випадку виконується державним виконавцем примусово, натомість рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії не може бути виконано в примусовому порядку державним виконавцем (в цьому випадку можливі лише стимулюючі заходи у вигляді накладення штрафу на боржника та ініціювання порушення кримінального провадження).

Повертаючи без виконання наказ про примусове виконання рішення Господарського суду Волинської області від 23.09.2021 у справі №903/636/20 державним виконавцем у якості відповідної правової підстави зазначено пункт 10 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною третьою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.

Відповідно до пункту 10 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Проте, у даному випадку державний виконавець мав керуватись правовими приписами частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»: виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Згідно судового наказу 903/636/20-1 від 23.09.2021 Господарського суду Волинської області у справі № 903/636/20 місцезнаходження боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю Тейлор-Холд - Волинська обл., місто Луцьк, вулиця Електроапаратна, будинок 3.

Відтак, AT КБ «ПриватБанк» відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» мало право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби: за місцезнаходженням боржника або його майна.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 23.06.2022 по справі №914/2265/20.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 343 ГПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи порушення головним державним виконавцем Другого відділу ДВС у м.Луцьку Західного МРУ Міністерства юстиції (м.Львів) права вибору стягувачем місця відкриття виконавчого провадження, його дії є неправомірними, а скарга Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Беручи до уваги встановлення обґрунтованості скарги та у відповідності до ч. 2 ст. 343 ГПК України, суд зобов`язує Другий відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) поновити порушене право стягувача(заявника) на вибір місця відкриття виконавчого провадження, саме за місцезнаходженням боржника (його юридичною адресою).

Керуючись ст.234, 339-343 ГПК України, Законом України «Про виконавче провадження», господарський суд -

ухвалив:

1. Скаргу Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк на дії головного державного виконавця Другого відділу ДВС у м.Луцьку Західного МРУ Міністерства юстиції (м.Львів) - задовольнити.

2. Визнати повернення Другим відділом державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) без прийняття до виконання судового наказу №903/636/20-1 від 23.09.2021 з виконання рішення Господарського суду Волинської області від 01.03.2021 р. у справі № 903/636/20 про виселення Товариства з обмеженою відповідальністю ТЕЙЛОР ХОЛД з нежитлового приміщення, яке розташовано за адресою: Волинська область, Луцький район, с.Чаруків, вул. Вокзальна, буд.146, загальною площею 38,4 кв.м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 28) неправомірним.

3. Зобов`язати Другий відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (, Україна, 43021, Волинська обл., місто Луцьк, вулиця Винниченка, будинок 27А) вирішити питання про прийняття до виконання наказу №903/636/20-1 від 23.09.2021 про примусове виконання рішення та відкриття виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу з виконання рішення Господарського суду Волинської області від 01.03.2021 р. у справі № 903/636/20 за місцезнаходженням боржника (його юридичною адресою).

Відповідно до ч. 1 ст.235 Господарського процесуального кодексу ухвала набирає законної сили після її оголошення. Ухвала відповідно до ч. 1 ст. 256 ГПК України може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Повний текст ухвали

виготовлено та підписано

09.12.2022.

Суддя А. С. Вороняк