ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2022 р. м. Ужгород Справа № 907/524/22

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №907/524/22

за позовом Фізичної особи-підприємця Кучмар Степан Анатолійович, м. Львів до Фізичної особи-підприємця Коневалик Христина Іванівна, с. Паладь комарівці про стягнення заборгованості у сумі 79 416,48 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до господарського суду Закарпатської області із позовом до відповдача про стягнення суми 79 416,48 грн., з яких 59 676,00 грн. основного боргу за договором суборенди №1 від 01.01.2021 р., 10 810,33 грн. трьох відсотків річних та 8 930,15 грн. подвійної облікової ставки НБУ, посилаючись на порушення відповідачем умов договору та вимог положень ст. 525, Цивільного кодексу України, та ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на наведене, оскільки справа №907/524/22, враховуючи, що дана справа не є складною в розумінні норми ч. 4 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, суд здійснює розгляд даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Так, будь-яких клопотань щодо розгляду спору з повідомленням (викликом) сторін подано не було, у зв`язку з чим, враховуючи також, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі (з огляду на заявлені предмет та підстави позову) не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 27.07.2022 р. суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив; попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України); встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Вказана ухвала суду від 27.07.2022 р. не була надіслана відповідачу, через відсутність бюджетного фінансування.

Натомість, 27.07.2022 р. здійснено повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі телефонним дзвінком, про що складено відповідну телефонограму.

Відтак, суд здійснив всі можливі дії для належного повідомлення відповідача, про відкриття провадження в справі. Таким чином відповідачу було відомо про відкриття провадження у справі та він мав можливість скористатись своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк, натомість такою можливістю не скористався.

Водночас, 05.12.2022 р. відповідачем подано до суду заяву в якій повідомлено про сплату основної заборгованості по справі.

Суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом їх направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Судом також враховано, що згідно з приписами п. 6.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та письмові пояснення сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2021 р. між ТзОВ «Промбудкомплект» та фізичною особою - підприємцем Кучмар Степан Анатолійович (далі Позивач) укладено Договір оренди № 1 нежитлових приміщень відповідно до якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно - частину приміщення, площею 300 м2, розміщене за адресою: м. Львів, вул. Газова, 26.

01.01.2021 року між Позивачем та ФОП Коневалик Христина Іванівна (далі - Відповідач) було укладено Договір суборенди № 1 нежитлових приміщень (надалі - Договір) відповідно до якого Орендар передає, а Суборендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно - частину приміщення (надалі - Майно), площею 57,8 м2, розміщене за адресою: м. Львів, вул. Газова, 26/ кім. 102.

За умовами п. 2.1 Договору Суборендар вступає у строкове платне користування Майном у термін, указаний у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та Акта приймання-передачі Майна.

Відповідно до п. 3.1. Договору орендна плата - 350.00 грн. (Триста п`ятдесят грн. 00 коп.) за 1 м2, без ПДВ, що становить 20 230,00 грн. (Двадцять тисяч двісті тридцять гривень 00 коп.) Без ПДВ.

Пунктом 3.2. Договору встановлено, що орендна плата перераховується Орендареві щомісячно, з 25 по 30 число авансом за наступний місяць.

Згідно до п. 4.3. Договору Суборендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату та експлуатаційні видатки поточного місяця і авансові виплати послідуючого місяця.

За доводами позивача, які підтверджуються матеріалами справи, а саме актом звірки взаємних розрахунків за період 01.01.2021 р. по 13.12.2021р. підписаного сторонами, відповідач в порушення умов договору не дотримався своїх зобов`язань в частині сплати орендних платежів. Внаслідок чого у Відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 59 676,00 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

За змістом п. 9.1 Договору Договір діє з 01.01.2021 р. по 31.12.2021 р. включно.

Відповідно до Акту приймання-передачі від 13.12.2021 року, майно було повернуто Позивачу.

З огляду на порушення відповідачем умов договору, позивачем заявлено також позовні вимоги про стягнення суми 10 810,33 грн. трьох відсотків річних та суму 8 930,15 грн. подвійної облікової ставки НБУ.

З метою досудового врегулювання спору 01.12.2021 року Відповідачу було вручена претензія вих. № 0112/2.

Однак, вказана претензія була залишена Відповідачем без відповіді та задоволення, що і стало приводом звернення Позивача до суду.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору від 01.01.2021 р., суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором суборенди майна.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново - господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч.2, 3 ст.774 Цивільного кодексу України строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ст. 763 Цивільного кодексу України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. і ст. 631 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом ст. 610 ЦКУ несплата боржником суми боргу вважається порушенням зобов`язання.

Згідно статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 3.1. Договору орендна плата - 350.00 грн. (Триста п`ятдесят грн. 00 коп.) за 1 м2, без ПДВ, що становить 20 230,00 грн. (Двадцять тисяч двісті тридцять гривень 00 коп.) Без ПДВ.

Пунктом 3.2. Договору встановлено, що орендна плата перераховується Орендареві щомісячно, з 25 по 30 число авансом за наступний місяць.

Згідно до п. 4.3. Договору Суборендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату та експлуатаційні видатки поточного місяця і авансові виплати послідуючого місяця.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи умови Договору, строк виконання грошового зобов`язання відповідача по сплаті орендних платежів за договором на момент розгляду справи настав.

Частиною 3 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що одним із основних обов`язків орендаря є внесення орендної плати своєчасно і в повному обсязі.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Матеріалами справи підтверджується факт передачі позивачем в суборенду, прийняття відповідачем та користування ним об`єктом за Договором, відповідачем вказані обставини передбаченим законодавством способом не спростовано та не заперечене.

Водночас, у відповідності до платіжних доручень №435 від 23.08.2022 р. №475 від 19.10.2022 р., №504, від 05.12.2022 р., відповідачем після відкриття провадження у справі сплачено наступні платежі: 23.08.2022 р. 15 000,00 грн., 19.10.2022 р. 15 000,00 грн., 05.12.2022 р. 29 676,00 грн., на загальну суму 59 676,00 грн.

Таким чином, відповідач оплатив суму основного боргу після відкриття провадження у даній справі. Вказані обставини зумовлюють необхідність закриття провадження у справі в частині розгляду позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 59 676,00 грн., а не відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки відмова у задоволенні позову може мати місце лише у випадку, якщо заборгованість була погашена боржником до звернення кредитора із відповідним позовом до суду, тобто фактично не існувала на момент такого звернення.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність предмету спору та необхідність закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України в частині стягнення з відповідача суми 59 676,00 грн.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З огляду на порушення відповідачем умов договору, позивачем з посиланням на положення ст. 625 ЦК України заявлено також позовні вимоги про стягнення суми 10 810,33 грн. трьох відсотків річних та суму 8 930,15 грн. подвійної облікової ставки НБУ.

Разом з тим, позивачем до позовної заяви додано розрахунок заявлених позовних вимог згідно з яким позивачем заявлено про стягнення суми 10 810,33 грн. втрат від інфляції та суми 8 930,15 грн. штрафних санкцій у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на наведене, суд, перевіривши правильність нарахування заявленої до стягнення суми 10 810,33 грн. інфляційних втрат встановив, що така нарахована вірно та підлягає задоволенню в повному обсязі.

За приписами ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частинами 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Крім того, відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.1996 № 543/96-ВР, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Як встановлено матеріалами справи, сторони у укладеному договорі не визначили відповідальності Суборендаря.

Таким чином, оскільки умовами укладеного договору нарахування пені не передбачено, то заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача на його користь суми 8 930,15 грн. штрафних санкцій є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача в сумі 278,98 грн.

Враховуючи вище вкладене та керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 195, ч. 1 ст. 202, ст.ст. 231, 232, 233, 237, 238, 240, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 59 676,00 (п`ятдесят дев`ять тисяч шістсот сімдесят шість гривень 00 коп.) закрити.

2. У задоволенні позовної вимоги про стягнення суми 8 930,15 грн. подвійної облікової ставки НБУ відмовити.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Коневалик Христини Іванівни (89431, Закарпатська обл., Ужгородський район, с. Паладь-комарівці, РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Кучмар Степан Анатолійович ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) суму 10 810,33 грн. (десять тисяч вісімсот десят гривень 33 коп.) втрат від інфляції, а також суму 278,98 грн. (двісті сімдесят вісім гривень 98 коп.) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 07.12.2022

Суддя О.Ф. Ремецькі