ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07 грудня 2022 року Справа № 903/843/22

Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І. О., за участю секретаря судового засідання Грачука В.С.,

за участю представників сторін:

від позивача: н/з,

від відповідача: н/з,

розглянувши матеріали по справі 903/843/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкерман Україна», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Міжрегіональні ресурси», м. Ківерці

про стягнення 16347,12 грн.,

в с т а н о в и в:

26.10.2022 року на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява б/н від 21.10.2022 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкерман Україна» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Міжрегіональні ресурси» 16 347,12 грн. заборгованості за договором дистрибуції № РДК/2018/05 від 15.01.2018 року.

Ухвалою від 28.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі; розгляд справи призначено на 23.11.2022.

17.11.2022 відповідач надіслав до суду відзив на позов, у якому позову не визнає, просить у його задоволенні відмовити, посилається на те, що у нього відсутня заборгованість перед позивачем за договором дистрибуції № РДК/2018/05 від 15.01.2018; з позовної заяви не зрозуміло, з якої саме поставки товару позивач намагається стягнути борг; на деяких видаткових накладних відсутні дані особи, яка прийняла товар, на деяких відсутня печатка; на накладній №РН від 14.02.2018 є напис «Акт №2 додається», що свідчить про те, що було виявлено невідповідність товару за кількістю чи якістю.

Також 17.11.2022 відповідач надіслав до суду заяву про застосування строків позовної давності.

22.11.2022 представник позивача надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

В судовому засіданні з 23.11.2022 до 07.12.2022 було оголошено перерву, сторін повідомлено ухвалою повідомленням на підставі ст.120 ГПК України.

В судове засідання 07.12.2022 представники сторін не з`явились.

Справу розглянуто за відсутності представників сторін за наявними у справі матеріалами, враховуючи заперечення відповідача на позов та подану ним заяву про застосування строку позовної давності.

Вимога позивача про стягнення з відповідача 16347,12 грн. заборгованості за договором дистрибуції № РДК/2018/05 від 15.01.2018 року обгрунтована і підлягає до задоволення.

В процесі судового розгляду встановлено, що 15.01.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Інкерман» як постачальником і Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД Міжрегіональні ресурси» як дистриб`ютором було укладено договір дистрибуції №РДК/2018/05 (надалі договір).

Згідно з п.2.1. договору постачальник зобов`язався в порядку і на умовах, передбачених договором, у відповідності із замовленням дистриб`ютора поставити товар, а дистриб`ютор зобов`язався в порядку і на умовах, визначених цим договором, прийняти товар і оплатити його вартість.

Пунктом 7.6. договору узгоджено строк оплати за товар: впродовж 33 днів з моменту оформлення відвантажувальної накладної.

На виконання умов договору позивач передав відповідачу товар алкогольні напої на загальну суму 3678076,49 грн., що підтверджується копіями видаткових накладних, приєднаних позивачем до позовної заяви: PH-0002903 від 30.01.2018; PH-0002905 від 30.01.2018; PH-0002906 від 30.01.2018; PH-0003030 від 14.02.2018; PH-0003024 від 14.02.2018; PH-0003023 від 14.02.2018; PH-0003021 від 14.02.2018; PH-0003020 від 14.02.2018; PH-0003768 від 18.05.2018; PH-0003767 від 18.05.2018; PH-0003914 від 31.05.2018; PH-0003915 від 31.05.2018; PH-0003916 від 31.05.2018; PH-0003917 від 31.05.2018; PH-0003918 від 31.05.2018; PH-0004528 від 28.08.2018; PH-0004623 від 31.08.2018; PH-0004624 від 31.08.2018; PH-0004625 від 31.08.2018; PH-0005056 від 31.10.2018; PH-0005057 від 31.10.2018; PH-0005058 від 31.10.2018;PH-0005062 від 31.10.2018; PH-0005317 від 30.11.2018; PH-0005318 від 30.11.2018; PH-0000182 від 31.01.2019; PH-0000183 від 31.01.2019; PH-0000543 від 28.03.2019; PH-0000544 від 28.03.2019.

Відповідач оплатив товар на загальну суму 3543267,81 грн. та повернув товар, який не був реалізований, на суму 118461,56 грн.

Таким чином, залишок заборгованості відповідача за отриманий товар становить 16347,12 грн.

09.08.2022 позивач надіслав відповідачу претензію №2, в якій просив перерахувати суму заборгованості. Однак, відповідач відповіді на претензію не надав, суми заборгованості добровільно не перерахував, що спричинило звернення позивача з позовом до суду.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності із ст.ст. 526, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи умову п.7.6. договору, якою узгоджено строк оплати за товар, відповідач був зобов`язаний оплатити товар впродовж 33 днів з моменту оформлення відвантажувальної накладної, тобто в період з 05.03.2018 до 30.04.2019.

Відповідач не виконав зобов`язань, взятих за договором, та не оплатив вартості отриманого товару у повному обсязі у встановлені п.7.6. договору строки.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з положеннями ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 2.1. постанови №10 від 29.05.2013 Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» за змістом ч. 2 ст. 9 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 223 Господарського кодексу України позовна давність має застосовуватися до вимог, що випливають з майново-господарських зобов`язань, визначених ст. 175 Господарського кодексу України.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. ч. 3 та 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 2.1. постанови № 10 від 29.05.2013 Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного.

У п. 2.2. зазначеної постанови роз`яснено, що за змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність сплила і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст. 267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Судом встановлено, що відповідач не виконав належним чином зобов`язань, взятих за договором №РДК/2018/05 від 15.01.2018, оскільки не оплатив вартості товару у повному обсязі у строк, встановлений п. 7.6. договору.

Враховуючи дати, коли було передано товар за спірними видатковими накладними 30.01.2018, 14.02.2018, 18.05.2018, 31.05.2018, 28.08.2015, 31.08.2018, 31.10.2018, 30.11.2018, 31.01.2019, 28.03.2019, та строк оплати товару, узгоджений у п. 7.6. договору - 33 дні з моменту оформлення відвантажувальної накладної, відповідач вважає, що за вимогою про стягнення з відповідача 16347,12 грн. заборгованості за товар, переданий на підставі спірних видаткових накладних в період з 08.03.2021 по 03.05.2022, сплив строк позовної давності, а тому просить відмовити у задоволенні позову.

У заяві про застосування строків позовної давності (а.с.116) відповідач навів детальний опис, коли і за якою накладною, на його думку, закінчився строк позовної давності.

02.04.2020 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", згідно з яким розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, яким передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто, на підставі пункту 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України строк позовної давності продовжено на строк дії карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" з 12 березня 2020 року на усій території України встановлено карантин, дія якого постановами Кабінету Міністрів України неодноразово продовжувалася.

Постановою Кабінету Міністрів України №928 від 19.08.2022 строк дії карантину продовжено до 31 грудня 2022 року.

На дату початку карантину - 12.03.2020 строк позовної давності за вимогою позивача не сплинув.

Враховуючи те, що закінчення строку позовної давності за вимогами позивача про стягнення з відповідача 16347,12 грн. припало на строк дії карантину, який неодноразово продовжувався, і на час розгляду справи карантин продовжує діяти, зважаючи на приписи п.12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, строк позовної давності за вимогами позивача про стягнення з відповідача заборгованості за товар, переданий в період з 30.01.2018 по 28.03.2019, не сплинув, а отже, вимоги позивача підлягають до задоволення.

Аналогічна правова позиція щодо застосування п.12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України міститься у постанові Верховного Суду від 06.05.2021 по справі №903/323/20.

Відтак, у зв`язку з продовженням строків, визначених ст. 257 ЦК України, у суду відсутні правові підстави для застосування строку позовної давності за вимогою позивача, а тому заява відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності залишається судом без задоволення.

У відзиві на позов відповідач посилається на те, що неможливо зрозуміти, за якими поставками товару позивач намагається стягнути борг.

Про те, що підставою вимог позивача є передача товару саме за видатковими накладними, перелік яких наведений вище, свідчать копії видаткових накладних, приєднані позивачем до позовної заяви. Доказів на підтвердження існування між сторонами інших правовідносин відповідач суду не надав.

Відсутність доказів часткової оплати відповідачем товару не може бути підставою для відмови в позові. Відповідач у відзиві не заперечує факти, наведені позивачем у позовній заяві, а саме: факту укладення договору дистрибуції №РДК/2018/05 від 15.01.2018, факту передачі на підставі нього товару на суму 3678076,49 грн., а також не заперечує й факту часткової оплати товару на суму 3543267,81 грн.

Відповідно до визначення термінів, що містяться у ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підпунктом 2.1. пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з абзацом 1 п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Абзацом 1 п. 2.5. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні»).

Отже, обов`язковою умовою, що може бути доказом здійснення господарської операції саме з конкретним контрагентом, є наявність у первинному документі даних про осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, а також даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції з боку саме цього контрагента та дані, що дають змогу визначити повноваження такої особи на вчинення вказаних дій.

Оглядом видаткових накладних, приєднаних до позовної заяви, встановлено, що у всіх видаткових накладних в рядку «Отримав (ла)» є підпис особи про отримання товару, окремі накладні скріплені печаткою відповідача, а окремі штампом.

За змістом абзацу 1 п. 2.5. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку наявність печатки на документі не є обов`язковим, а тому, незважаючи на відсутність печатки відповідача на видаткових накладних №РН-0003917 від 31.05.2018, № РН-0003918 від 31.05.2018, № РН-0004528 від 28.08.2018, № РН-0004623 від 31.08.2018, ці видаткові накладні слід вважати належними доказами на підтвердження факту передачі товару відповідачу, оскільки вони підписані його представником.

З огляду на наведені норми чинного законодавства, копії видаткових накладних, де покупцем зазначено ТзОВ «ТД Міжрегіональні ресурси», і на яких міститься підпис про отримання товару, є первинними обліковими документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і відповідають вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин між сторонами, є підставою виникнення у відповідача обов`язку здійснити розрахунки за переданий товар.

Якщо при отриманні товару за видатковою накладною №РН від 14.02.2018 було виявлено невідповідність товару за кількістю чи якістю, то відповідач на підтвердження цієї обставини на підставі ст.ст.74, 76 ГПК України мав подати належні докази на підтвердження цього факту. Проте, відповідач, вказуючи на наявність напису на накладній "Акт №2 додається", таких доказів суду не подав. А тому видаткову накладну №РН від 14.02.2018, яка підписана представниками сторін, слід вважати належним доказом на підтвердження факту передачі товару.

У зв`язку із задоволенням позову на відповідача на підставі ст.129 ГПК України покладаються судові витрати по справі у розмірі 2481 грн. сплаченого позивачем судового збору.

Керуючись статтями 73-74, 76-80, 86, 129, 232-233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Міжрегіональні ресурси» (45200, Волинська область, м. Ківерці, вул. Шевченка, 35, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкерман Україна» (04050, м. Київ, вул. Мельникова, 12-А, офіс 7, ) 16347 грн. 12 грн. коп. заборгованості; 2481 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 12.12.2022

Суддя І. О. Якушева