РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.11.2022Справа № 910/6228/22
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Семікс Бетон"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдингова компанія "Нафторесурс"

про стягнення 1 132 029,75 грн

Суддя Зеленіна Н.І.

Секретар судового засідання Токарєва К.К.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Семікс Бетон" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдингова компанія "Нафторесурс" про стягнення заборгованості за неналежне виконання зобов`язань за договором поставки №19/10-Ц від 19.10.2020, яка складається з 791 416,35 грн - суми основного боргу, 162 749,52 грн - пені, 22 972,00 грн - 3% річних, та 154 891,88 грн - інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.08.2022 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 28.09.2022.

Протокольною ухвалою суду від 28.09.2022 відкладено підготовче засідання на 19.10.2022.

У зв`язку із перебуванням судді Зеленіної Н.І. у відпустці, підготовче засідання призначене на 19.10.2022 не відбулося.

Ухвалою суду від 24.10.2022 призначено підготовче засідання на 08.11.0222.

Протокольною ухвалою суду від 08.11.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.11.2022.

У судовому засіданні 30.11.2022 суд заслухав вступне слово представника позивача, який підтримував позовні вимоги та просив задовольнити позов.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, про місце, дату та час судового засідання був належним чином повідомлений; відзив на позовну заяву від відповідача не надходив.

Суд дослідив зібрані в матеріалах справи докази, заслухав пояснення представника позивача, як щодо дослідження доказів, так і по суті позовних вимог.

30.11.2022 у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

19.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Семікс Бетон" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Трейдінгова компанія "Нафторесурс" (покупець) було укладено договір поставки №19/10-Ц, відповідно до умов якого постачальник приймає на себе зобов`язання передати (поставити) у власність, а покупець прийняти та оплатити портланд цемент ПЦ ІІ/-Ш-500 в подальшому цемент, в кількості, асортименті, в строки та на умовах, згідно накладних, які додаються до договору та являються його невід`ємною частиною.

Ціна цементу, що буде поставлятися постачальником протягом терміну дії договору, погоджується сторонами щодо кожної партії цементу. Постачальник продає цемент згідно накладних за цінами, які діють у товаристві на дань відвантаження (п. 3.1, 3.2 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору, оплата за цемент здійснюється покупцем шляхом безготівкового переказу грошових коштів на поточний рахунок постачальника у наступному порядку: 50% передплата від вартості замовленої партії цементу, у день виставлення рахунку; 50% протягом 7 календарних днів після поставки цементу.

Згідно п. 4.2 договору, покупець зобов`язаний здійснювати попередню оплату у розмірі визначеному п. 4.1 договору згідно наданих рахунків.

Під час приймання цементу від постачальника, покупець зобов`язаний перевірити його за кількістю. У разі, якщо покупець не здійснив перевірку за кількістю, цемент вважається поставлений у кількості зазначеній у товарно-транспортній та видатковій накладній (п. 5.3 договору).

Відповідно до п. 10.2 договору, сторони погодились, що цей договір є дійсним з дня набрання чинності та діє до 31.12.2020. Після закінчення цього терміну покупець втрачає право вимагати від постачальника поставки цементу на умовах, передбачених в цьому договору. Проте, закінчення терміну ні в якому разі не звільняє покупця від обов`язку оплатити раніше отриманий цемент, у випадку виникнення заборгованості перед постачальником, з урахуванням штрафних санкцій та/або збитків.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у відповідача наявна заборгованість за поставлений товар, яку позивач просить стягнути.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

За приписами ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 692, 693 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором,- у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар за період з 12.04.2021 по 17.09.2021 на загальну суму 1 758 990,15 грн, відповідно до наступних видаткових накладних: №216 від 12.04.2021 на суму 35 501,10 грн, №227 від 13.04.2021 на суму 35 501,10 грн, №239 від 15.04.2021 на суму 15 213,30 грн, №242 від 17.04.2021 на суму 31 120,20 грн, №248 від 19.04.2021 на суму 26 048,25 грн, №255 від 20.04.2021 на суму 12 678,60 грн, №262 від 21.04.2021 на суму 3 228,30 грн, №266 від 24.04.2021 на суму 5 525,85 грн, №274 від 26.04.2021 на суму 2 534,70 грн, №287 від 27.04.2021 на суму 17 980,05 грн, №288 від 05.05.2021 на суму 71 122,05 грн, №295 від 06.05.2021 на суму 78 557,85 грн, №308 від 07.05.2021 на суму 71 672,85 грн, №314 від 08.05.2021 на суму 70 158,15 грн, №331 від 12.05.2021 на суму 25 749,90 грн, №334 від 13.05.2021 на суму 17 901,00 грн, №338 від 14.05.2021 на суму 23 271,30 грн, №374 від 23.05.2021 на суму 29 376,00 грн, №540 від 17.06.2021 на суму 29 497,00 грн, №545 від 18.06.2021 на суму 25 376,00 грн, №549 від 22.06.2021 на суму 51 620,40 грн, №555 від 23.06.2021 на суму 36 925,20 грн, №559 від 24.06.2021 на суму 67 914,60 грн, №570 від 26.06.2021 на суму 91 109,20 грн, №571 від 27.06.2021 на суму 83 397,60 грн, №574 від 28.06.2021 на суму 41 724,80 грн, №578 від 29.06.2021 на суму 15 654,60 грн, №579 від 30.06.2021 на суму 16 075,80 грн, №580 від 01.07.2021 на суму 10 524,80 грн, №581 від 02.07.2021 на суму 35 999,60 грн, №582 від 05.07.2021 на суму 57 504,20 грн, №586 від 06.07.2021 на суму 20 930,00 грн, №587 від 11.07.2021 на суму 35 880,00 грн, №588 від 12.07.2021 на суму 34 205,60 грн, №648 від 20.07.2021 на суму 5 262,40 грн, №655 від 21.07.2021 на суму 5 470,40 грн, №727 від 02.08.2021 на суму 15 584,40 грн, №743 від 04.08.2021 на суму 26 325,00 грн, №770 від 09.08.2021 на суму 5 262,40 грн, №808 від 14.08.2021 на суму 24 570,00 грн, №798 від 16.08.2021 на суму 43 524,00 грн, №829 від 17.08.2021 на суму 54 194,40 грн, №850 від 20.08.2021 на суму 46 332,00 грн, №859 від 21.08.2021 на суму 40 154,40 грн, №861 від 22.08.2021 на суму 43 383,60 грн, №864 від 23.08.2021 на суму 77 290,20 грн, №868 від 25.08.2021 на суму 36 540,40 грн, №880 від 27.08.2021 на суму 38 610,00 грн, №886 від 28.08.2021 на суму 64 864,80 грн, №995/1 від 15.09.2021 на суму 4 141,80 грн. Видаткові накладні підписані та скріплені печатками контрагентів.

Разом з тим, видаткові накладні №373 від 22.05.2021 на суму 27 648,00 грн та №631 від 10.07.2021 на суму 5 865,00 грн не містять підпису повноважної особи відповідача. Доказів направлення на адресу відповідача зазначених накладних також не надано.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, а первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Зазначена позиція також підтверджується вказаними вище приписами Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі №905/49/15, від 29.11.2019 у справі №914/2267/18.

Зважаючи на ті обставини, що саме на позивача, як постачальника товару, покладається обов`язок довести суду належними та допустимими доказами (видатковими накладними, актами приймання-передачі, актами звірки розрахунків в сукупності з іншими доказами, тощо) факт поставки товару саме відповідачу, як покупцю, суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду будь-яких інших доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин щодо поставки товару відповідачу за видатковими накладними №373 та №631.

Таким чином, позивачем не доведено первинними документами здійснення поставки згідно видаткових накладних №373 та №631.

Окрім того, позивачем були виставлені рахунки на оплату №1 від 27.04.2021 на суму 185 331,45 грн, №12 від 22.05.2021 на суму 415 457,10 грн, №26 від 30.06.2021 на суму 459 295,20 грн, №36 від 22.07.2021 на суму 210 555,20 грн, №44 від 31.08.2021 на суму 516 635,60 грн, №54 від 15.09.2021 на суму 4 141,80 грн. Загалом, позивачем виставлено відповідачу рахунки на загальну суму 1 791 416,35 грн.

Разом з тим, як зазначалося судом, належними та допустимими доказами позивачем доведено факт поставки відповідачу товару на суму 1 758 990,15 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем здійснено часткову оплату за отриманий товар у загальній сумі 1 000 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №1160 від 28.05.2021 на суму 200 000,00 грн, №233 від 06.05.2021 на суму 200 000,00 грн, №1191 від 02.06.2021 на суму 200 000,00 грн, №1789 від 15.09.2021 на суму 400 000,00 грн.

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати поставленого товару на суму 758 990,15 грн, наявність заборгованості у цьому розмірі не спростовано, відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, а відтак суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 758 990,15 грн.

Окрім того, позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 162 749,52 грн згідно розрахунку, долученого до позовної заяви.

Відповідно до п. 6.2 договору, у разі порушення покупцем строків оплати поставленого цементу, встановлених п. 4.2 договору постачальник має право стягнути, а покупець зобов`язаний відшкодувати постачальнику (на його вимогу) в повному обсязі всі збитки, які виникли у зв`язку з таким порушенням та сплати постачальнику неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла під час прострочення оплати, за кожен день такого прострочення.

Суд перевірив наданий розрахунок пені та дійшов висновку, що він є арифметично не правильним з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4.1 договору, оплата за цемент здійснюється покупцем шляхом безготівкового переказу грошових коштів на поточний рахунок постачальника у наступному порядку: 50% передплата від вартості замовленої партії цементу, у день виставлення рахунку; 50% протягом 7 календарних днів після поставки цементу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тобто, умовами договору передбачено, що відповідач мав здійснити остаточний розрахунок за отриманий центр протягом 7 календарних днів після поставки.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. При цьому, умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною 6 статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору, сторонами не визначено строк та порядок такого нарахування, а відтак у відповідності до приписів ч. 6 ст. 232 ГК України строк нарахування пені обмежується піврічним терміном.

В той же час, сторони не можуть змінювати визначеної ч. 6 ст. 232 ГК України дати, з якої починається перебіг строку нарахування пені, - день, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2020 у справі №916/1777/19.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що правильним початком періоду нарахування пені по кожній видатковій накладній є 8-й календарний день після поставки товару; та відповідно строк нарахування пені закінчується через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Разом з тим, позивач нараховує пеню за весь час прострочення зобов`язання з оплати виставлених рахунків включаючи дати часткових оплат у прострочений період та суми поставки, які не підтверджені належними та допустимими доказами.

Суд здійснив власний розрахунок пені по кожній видатковій накладній (які підтверджують факт поставки товару) з урахуванням наведеного позивачем початку періоду прострочення, граничного 6-ти місячного строку нарахування та часткових оплат.

За розрахунком суду розмір пені, який є обґрунтованим та підлягає стягненню становить 80 077,96 грн.

Окрім того, позивачем нараховано 3% річних у розмірі 22 972,00 грн та інфляційні втрати у розмірі 154 891,88 грн, згідно долученого до позовної заяви розрахунку.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд вважає його арифметично неправильним, оскільки як встановлено судом, позивачем не доведено факт поставки товару за частиною видаткових накладних, суми по яким включені до рахунків; позивач включає до періоду прострочення дати часткової оплати; та позивачем допущені арифметичні помилки при розрахунках.

Здійснивши власний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат у заявлений позивачем період по видатковим накладним, які підтверджують факт поставки товару, суд дійшов висновку, що арифметично правильним та обґрунтованим є розмір 3% річних у сумі 22 037,23 грн та інфляційних витрат у розмірі 133 404,40 грн, а тому зазначені суми підлягають стягненню.

Як встановлено ст. 73, 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 ст. 78 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає позовні вимоги доведеними, обґрунтованими, такими, що відповідають фактичним обставинам справи і не спростовані належним чином і у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 2, 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Семікс Бетон" - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдингова компанія "Нафторесурс" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 3/5, офіс 4, код ЄДРПОУ - 42447918) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Семікс Бетон" (33009, м. Рівне, вул. Князя Володимира, буд. 112, корп. Б, код ЄДРПОУ - 42015276) 758 990 (сімсот п`ятдесят вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто) грн 15 коп. - суми основного боргу, 80 077 (вісімдесят тисяч сімдесят сім) грн 96 коп. - пені, 22 037 (двадцять дві тисячі тридцять сім) грн 23 коп. - 3% річних, 133 404 (сто тридцять три тисячі чотириста чотири) грн 40 коп. - інфляційних втрат та 14 917 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот сімнадцять) грн - витрат по сплаті судового збору.

3. У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня підписання повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили у порядку і строки, передбачені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 14.12.2022.

Суддя Н.І. Зеленіна