ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2022 р. Справа№ 910/15778/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Іоннікової І.А.

Разіної Т.І.

розглянувши у письмовому провадженні без виклику та повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного підприємства "Донбас будіндустрія сервіс"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 03.12.2021

у справі № 910/15778/21 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Фізичної особи - підприємця Панька Костянтина Вікторовича

до Приватного підприємства "Донбас будіндустрія сервіс"

про стягнення 27491, 40 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2021 року Фізична особа-підприємець Панько Костянтин Вікторович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства «Донбас будіндустрія сервіс» про стягнення 27491,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не виконано належним чином взятих на себе зобов`язань за договором №18/2020 від 18.05.2020 в частині оплати наданих послуг перевезення.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.12.2021 у справі №910/15778/21 позовні вимоги задоволено повністю.

На підставі рішення суду з Приватного підприємства "Донбас будіндустрія сервіс" підлягає стягненню на користь Фізичної особи - підприємця Панька Костянтина Вікторовича 27491, 40 грн заборгованості за договором надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом № 18/2020 від 18.05.2018 та 2270, 00 грн витрат по сплаті судового збору.

Суд першої інстанції виходив з встановлених обставин справи щодо порушення відповідачем зобов`язань з оплати наданих позивачем послуг на суму 27491,40 грн. При цьому, суд визнав обґрунтованими причини пропуску позовної давності при зверненні Фізичною особою-підприємцем Панько Костянтином Вікторовичем з даним позовом до суду та відмовив у задоволенні заяви відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить скасувати та ухвалити в нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що оскаржуване рішення прийнято порушенням норм матеріального та процесуального права, яке полягає в неправильному застосуванні та незастосуванні судом закону, який підлягав застосуванню, а також в неправильному установленні обставин, які мають значення для справи, ненаданні судом належної оцінки доводам відповідача щодо необхідності застосування наслідків спливу позвольмо давності.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем не доведено поважності причин пропуску позовної давності при зверненні з даним позовом до суду.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Заперечуючи проти вимог апеляційної скарги, Фізична особа - підприємець Панько Костянтин Вікторович подав відзив, у якому зазначає, що твердження відповідача, які викладені у апеляційній скарзі не відповідають обставинам справи та обставинам, які були встановлені судом. У зв`язку з чим позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2021 апеляційну скаргу Приватного підприємства "Донбас будіндустрія сервіс" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Тищенко А.І., суддів Іоннікової І.А., Разіної Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2021 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/15778/21 та відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Приватного підприємства "Донбас будіндустрія сервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2021 до надходження матеріалів справи № 910/15778/21 з Господарського суду міста Києва.

13.01.2022 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/15778/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Донбас будіндустрія сервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2021 у справі №910/15778/21; повідомлено, що розгляд апеляційної скарги буде здійснюватись за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено учасникам справи строк для надання можливості скористатися наданими ст. 263 Господарського процесуального кодексу України правами протягом семи днів з дня отримання даної ухвали.

Частиною 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджено матеріалами справи, 29.03.2021 між Фізичною особою-підприємцем Панько Костянтином Вікторовичем (перевізник) та Приватним підприємством «Донбас будіндустрія сервіс» (замовник) укладено договір №18/2020 з надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом (далі - договір), за умовами п.1.1 якого перевізник зобов`язується надати послуги по перевезенню вантажу автомобільним транспортом, а замовник зобов`язується прийняти послуги в кількості та за цінами згідно отриманих рахунків і здійснити розрахунки в термін, в розмірі та в порядку, передбачених цим договором.

Відповідно до п.2.3 договору прийом вантажу до перевезення здійснюється на підставі оформленої замовником в 4-х примірниках товарно-транспортної накладної, яка є основним перевізним документом. Вантаж, не оформлений товарно-транспортною накладною перевізником до перевезення не приймається.

Згідно з п.3.4 договору оплата здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок перевізника на підставі підписаного сторонами акту прийому-передачі наданих послуг, протягом п`яти банківських днів з моменту його підписання, за умови надання перевізником заявнику податкової накладної, складеної в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному чинним законодавством України.

За умовами п.5.1 договору даний договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє по 31 грудня 2020 року.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору та заявок №9 від 25.06.2020 та №14 від 17.07.2020 позивачем було здійснено перевезення вантажу, що підтверджується товарно-транспортними накладними від 25.06.2020 та від 17.07.2020, а також актами здачі-приймання робіт №37 від 25.06.2020 на суму 12675,20 грн та №47 від 17.07.2020 на суму 26193,60 грн, копії яких залучені до матеріалів справи, отже були надані послуги з перевезення вантажу за маршрутом м. Запоріжжя - м. Лиман загалом на суму 38868,80 грн. у встановлені заявками строки, а відповідачем було прийнято вантаж, що вбачається з відмітки на товарно-транспортних накладних.

Водночас, відповідач взяті на себе зобов`язання з оплати наданих позивачем послуг виконав неналежним чином, у зв`язку з чим позивач звертався до відповідача з претензією-вимогою від 21.04.2021, у якій просив замовника виконати належним чином зобов`язання за договором та перерахувати заборгованість по оплаті послуг з перевезення вантажів у сумі 32491,40 грн. Доказом направлення претензії відповідачу подано опис вкладення.

Проте, звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначає, що послуги з перевезення вантажу, надані згідно вищевказаних товарно-транспортних накладних та актів №37 від 25.06.2021 та №47 від 17.07.2020, залишені відповідачем не оплаченими на суму 27491,40 грн.

Відповідач у відзиві визнає факт надання позивачем послуг на виконання умов спірного договору та факт наявності заборгованості у сумі 27491,40 грн., проте звертається до суду з заявою про застосування позовної давності, посилаючись на сплив позовної давності щодо вимоги про стягнення основного боргу на підставі статті 315 Господарського кодексу України.

Також відповідач визнає здійснення часткових оплат згідно наданих позивачем платіжних доручень та висловлює позицію, що часткова оплата внесена позивачем 13.05.2021 в розмірі 5000,00 грн вже після спливу позовної давності.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї та заперечень на відзив, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог із наступних підстав.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч. 1 ст. 173, абз. 4 ч. 1 ст. 174, ч. 1 ст. 175, ч. 1, 7 ст. 179 Господарського кодексу України цивільно-правові зобов`язання, що виникли між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності на підставі господарського договору, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарсько-договірним зобов`язаннями та регулюються Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, а господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Згідно зі статтею 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником.

Відповідно до частини 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що на виконання договору та заявок №9 від 25.06.2020 та №14 від 17.07.2020 позивачем надано наступні документи:

- товарно-транспортні накладні від 25.06.2020 та від 17.07.2020;

- акти здачі-приймання робіт №37 від 25.06.2020 на суму 12675,20 грн. та №47 від 17.07.2020

Таким чином документально підтверджено факт надання позивачем послуги з перевезення вантажу за маршрутом м. Запоріжжя - м. Лиман на загальну суму 38868,80 грн.

Виходячи з наведеного вище, керуючись нормами чинного законодавства та умовами укладеного між сторонами правочину, суд дійшов висновку, що строк оплати послуг, які було надано позивачем настав.

Проте, матеріалами справи підтверджено, а відповідачем не спростовано, неналежне виконання замовником своїх зобов`язань за договором в частині належної та повної оплати наданих перевізником послуг. Відтак, як встановлено судом за відповідачем рахується заборгованість у сумі 27491,40 грн.

За вказаних обставин позовні вимоги є обґрунтованими.

Разом з тим, як зазначалось вище, заперечуючи проти позовних вимог відповідачем заявлено про застосування позовної давності на підставі статті 315 Господарського кодексу України, посилаючись на сплив позовної давності щодо вимоги про стягнення основного боргу.

Так, відповідно до частини 5 статті 315 Господарського кодексу України для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Відповідно до частини 5 статті 267 Цивільного кодексу України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивач у відповіді на відзив на позовну заяву посилався на карантинні обмеження, встановлені постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом Sars-CoV-2» від 20.05.2020 №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом Sars-CoV-2» та від 22.07.2020 №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом Sars-CoV-2».

Також, позивач зауважив, що внаслідок карантинних обмежень було зупинено рух громадського транспорту міжобласного сполучення, обмежувалось пересування громадян та вводилось ряд інших обмежень; вказані обмеження та запроваджені карантинні заходи співпали з періодом перебігу строків позовної давності.

За таких обставин, позивач вказав на наявність поважності причини пропуску ним позовної давності.

Як правильно зауважив суд першої інстанції, позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини 5 статті 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Відповідно до частини 5 статті 267 Цивільного кодексу України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати, зокрема, можливість поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права.

Питання поважності причин пропущення позовної давності (наявність обставин, які з об`єктивних, незалежних підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову) вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

При вирішенні питання про захист порушеного права, у разі пропущення позовної давності суд: а) у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які обґрунтовують поважність причин пропущення позовної давності; б) вирішує дане питання у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини; в) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставини справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладені позивачем обставини щодо пропуску ним позовної давності, які визнаються судом першої інстанції поважними, з чим погоджується і колегія суддів, беручи до уваги наявність порушеного права позивача, захист якого є основним завданням господарського судочинства відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, доказово не спростував, та доказів виконання своїх обов`язків за договором не надав, наявні підстави для захисту порушеного права позивача та задоволення позовних вимог про стягнення 27491,40 грн основного боргу.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову у повному обсязі.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2021 у справі №910/15778/21 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Донбас будіндустрія сервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2021 у справі №910/15778/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2021 у справі №910/15778/21 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/15778/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді І.А. Іоннікова

Т.І. Разіна