ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2022 Справа № 917/1043/22

Господарський суд Полтавської області у складі судді Ореховської О.О., при секретарі судового засіданні Кобець Н.С., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" пров. Сімферопольський, 6 Д-1, м.Харків, 61052;

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцька ТЕЦ" вул.Свіштовська, 2, м.Кременчук, Полтавська область, 39610;

про стягнення 24 601,25грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" (далі - ТОВ "Торговий дім "ПК Індустрія", позивач) звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою (вх. № 1135/22 від 02.09.2022) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцька ТЕЦ" (далі - ТОВ "Кременчуцька ТЕЦ", відповідач) заборгованості за Договорами поставки № 222 від 02.06.2021, № 223 від 02.06.2021, № 224 від 02.06.2022, № 226 від 04.06.2021 на загальну суму 24 601,25 грн, з них 18 797,22грн - основний борг, 1 707,79 - пеня, 3 945,58грн - інфляційні нарахування, 150,66грн - 1% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань в частині оплати поставленого товару за Договором.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2022 даний позов був переданий на розгляд судді Господарського суду Полтавської області Ореховській О.О.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 07.09.2022 позовну заяву ТОВ "Торговий дім "ПК Індустрія" прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі № 917/1043/22; справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення( без виклику) учасників справи; сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи.

Приймаючи до уваги те, що у зв"язку з відсутністю фінансування Господарський суду Полтавської області тимчасово з 15.06.2022 припинив відправку поштової кореспонденції у паперовому вигляді ( акт від 14.09.2022 - а.с. 90 ) ухвала суду від 07.09.2022 була направлена сторонам 14.09.2022 на їх електронні адреси (а.с. 91), зазначені в тексті позовної заяви і лише 12.10.2022 ухвала суду від 07.09.2022 у паперовій формі була направлена сторонам на їх поштові адреси .

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ухвала суду про відкриття провадження у справі від 07.09.2022 була отримана відповідачем 17.10.2022 (а.с. 115)

Ухвала суду від 07.09.2022 направлялась позивачу за його адресою зазначеною у позовній заяві - 61052, м. Харків, пров. Сімферопольський, 6 Д-1, проте була повернута підприємством зв"язку до господарського суду з відміткою " адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 116-119).

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 18-19) позивач - ТОВ "Торговий дім "ПК Індустрія" зареєстрований за адресою: 61052, м. Харків, пров. Сімферопольський, 6 Д-1, що співпадає з його місцезнаходженням, зазначеним у позовній заяві.

Суд зазначає, що згідно ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала надсилається учасникам судового процесу за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

За визначенням п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

До повноважень господарських судів не віднесено з`ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи. Примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "адресат вибув", "адресат відсутній" і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.06.2018 у справі № 910/17797/17.

Згідно ст. 232 Господарського процесуального кодексу України судовим рішенням є, зокрема, ухвали.

За даних обставин, суд дійшов висновку, що повернення судового рішення із проставленням у поштовому повідомленні відмітки "відсутній за адресою", є підтвердженням відсутності особи-адресата за адресою, а отже, день проставлення такої відмітки в поштовому повідомленні, слід вважати днем вручення судового рішення в порядку п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України.

26.09.2022 від позивача через систему "Електронний суд" надійшла заява про зменшення позовних вимог (вх. № 6877), в якій позивач повідомив про сплату відповідачем 08.09.2022 суми основного боргу у повному обсязі та заявив до стягнення з відповідача інфляційні втрати та 1% річних станом на дату звернення до суду з позовом (до 07.09.2022). По суті у поданій заяві позивач зменшив позовні вимоги на суму основного боргу та збільшив в частині стягнення річних та інфляційних, але в цілому, як вказує позивач, позовні вимоги зменшились.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи те, що заява позивача про зменшення позовних вимог подана в межах строку, визначеного п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України , суд приймає зазначену заяву і розглядає позовні вимоги в межах зменшених позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 6 026,07грн, у тому числі 1 707,79грн - пеня, 4 139,38грн - інфляційні нарахування, 178,90грн - 1% річних.

В межах встановленого судом строку 25.10.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 7869), відповідно до якого відповідач позовні вимоги заперечує з підстав, викладених у відзиві на позов, а також надав контррозрахунок інфляційних втрат. У відзиві на позов відповідач підтвердив існування між сторонами у справі договірних відносин на підставі Договорів поставки №№222, 223, 224 від 02.06.2021 та № 226 від 04.06.2021 та зазначив, що відповідач у повному обсязі виконав свої зобов"язання за вказаними Договорами шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на загальну суму 18 797,22грн, а отже, як вказує, заборгованість відповідача перед позивачем за Договорами відсутня.

Щодо заявленого розміру пені інфляційних нарахувань та 1 % річних відповідач зазначає наступне.

Позивачем нараховано пеню в розмірі 1 707,79 грн. за період згідно приписів ст. 232 Господарського кодексу України по кожному простроченому платежу, починаючи з 17.09.2022 по 08.09.2022. При цьому, як вказує відповідач позивачем не враховано, що Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020, відповідно до ст. 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії, питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 постановлено установити карантин з 12 березня 2020 по 24 квітня 2020 на усій території України, який неодноразово продовжувався і діє до сьогоднішнього часу.

17.03.2020 Верховною Радою України прийнято Закони України "Про внесення змін деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (СОVID-19)" та "Про внесення змін до Податкового кодексу Україні інших законів України щодо підтримки платників на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання і поширення коронавірусної хвороби (СОVID-19)", якими зупинена дія положення Законів України щодо застосування до споживачів комунальних послуг штрафних санкції за несвоєчасне здійснення оплати за отримані комунальні послуги, а також заборонено припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг громадянам Україні у разі їх несплати або сплати не в повному обсязі. Дані дії призвели до того, що споживачі знизили процент оплати комунальних послуг, так як відповідача було позбавлено важелів впливу у вигляді нарахування споживачам штрафних санкцій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану", яка набрала чинності з 24.02.2022, установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється:

- нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги;

- припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі.

Виконуючи приписи Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2021 №206, з 24.02.2022 відповідач, як надавач житлово-комунальних послуг, позбавлений можливості нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань і процентів річних на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово - комунальні послуги. Тож уже тривалий час підприємство не має змоги ні отримувати повну і своєчасну оплату за надані послуги, ні компенсувати понесені через це значні затрати.

В той же час, відповідач, будучи підприємством критичної інфраструктури, незважаючи на збитки внаслідок накопичення боргів поставлену споживачам електричну та теплову енергію, в повній мірі виконує взяті на себе зобов`язання для відвернення негативних соціальних та економічних наслідків у суспільстві.

Вказані вище обставини, як зазначає відповідач, свідчать про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості перед позивачем, а також звертає увагу на те, що сума основного боргу за Договорами була погашена у повному обсязі.

На думку відповідача, що оскільки відповідач був позбавлений права захищати свої інтереси, шляхом нарахування споживачам штрафних санкцій, то і до нього немає законних підстав для нарахування штрафних санкцій.

З урахуванням зазначеного, відповідач вважає неправомірним нарахування позивачем штрафних санкцій у вигляді пені.

Щодо нарахування позивачем інфляційних втрат відповідач зазначає, що п. 4.1 Договорів передбачено, що розрахунки з постачальником покупець здійснює після проведення Покупцем вхідного контролю поставленого товару та складання Акту вхідного контролю з позитивним висновком щодо якості Товару.

У Договорах № № 222 і 224 цей строк становить 30 (тридцять) календарних днів з дати складання Акту вхідного контролю з позитивним висновком щодо якості Товару, у договорі № 223 20 (двадцять) календарних днів з дати складання Акту вхідного контролю з позитивним висновком щодо якості Товару, у договорі № 226 60 (шістдесят) календарних днів з дати складання Акту вхідного контролю з позитивним висновком щодо якості Товару.

Усі Акти вхідного контролю з позитивним висновком щодо якості Товару по Договорам із Постачальником датовані 27.08.2021.

Отже, як зазначає відповідач, по Договорам №, № 222 і 224 періоди прострочення починаються з 27.09.2021, по Договору № 223 період прострочення починається з 17.09.2021, по Договору № 226 період прострочення починається з 27.10.2021.

Наданий позивачем розрахунок інфляційних нарахувань по Договору № 223 за видатковою накладною № 1608008 включає місяць вересень 2021, хоча період прострочення не тривав повний місяць, а починався з 17.09.2021.

А з урахуванням приписів Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 періоди нарахувань по всім Договорам, на думку відповідача, мають тривати по січень місяць 2022 включно.

Відповідач виконав контррозрахунок інфляційних втрат, відповідно до якого загальний розмір інфляційних становить 623,79грн.

Відповідач у відзиві на позов зазначає, що на даний час він знаходиться у скрутному фінансовому становищі, яке виникло з ряду причин. Відповідач являється соціально необхідним теплопостачальним підприємством, оскільки виробляє, транспортує та постачає теплову енергію для забезпечення споживачів м. Кременчука гарячою водою та опаленням, тобто реалізація теплової енергії - це єдине джерело доході відповідача. На сьогоднішній день, фактично теплова енергія відпускається за ціною 2020, що не є економічно обґрунтованою для відповідача і спричиняє збитки. Механізм компенсації різниці в тарифах не досконалий та не дієвий так як витрати підтверджуються по завершенні сезону і виплачуються з запізненням майже на рік від фактичних витрат. Крім того, законодавчі акти прийняті у період карантину та воєнного стану, фактично дозволили споживачам безкарно не сплачувати за отримані послуги. Ситуація наразі критична і відповідач має значні збитки.

Таким чином, як зазначає відповідач, стягнення з відповідача будь-яких штрафних санкцій призведе до погіршення його фінансового становища, враховуючи, що фінансові зобов`язання щодо сплати основого боргу ним виконані в повному обсязі.

Також у відзиві на позов відповідач не погоджується з розміром витрат позивача на професійну правничу допомогу, яку позивач поніс та які позивач очікує понести, вважає його неспівмірним зі складністю справи та істотно завищеним.

На підставі зазначеного, відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

За змістом ч. 1 ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення ( ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Під час розгляду справи судом досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

Між ТОВ "Торговий дім "ПК Індустрія" (позивач, за умовами договору - постачальник) та ТОВ "Кременчуцька ТЕЦ" (відповідач, за умовами договорів - покупець), укладено Договори поставки, а саме № 222 від 02.06.2021 (а.с. 22-26), № 223 від 02.06.2021 (а.с. 34-39), № 224 від 02.06.2022 (а.с. 47-51), № 226 від 04.06.2021 (а.с. 59-64) (далі - Договори поставки), за умовами п. 1.1. яких постачальник зобов`язався поставити покупцеві підшипники (надалі - товар). Номенклатурний перелік, кількість товару, який поставляється згідно з цими Договорами, а також ціга товару визначені в п. 1.2. Договорів (п. 2.1., 3.1. Договорів).

Умовами зазначених Договорів поставки сторони узгодили, зокрема, наступне:

Строки та порядок поставки товару.

- (п. 5.1. Договорів) Поставка здійснюється одноразово або партіями на підставі письмової заявки покупця (допускається передача заявки факсом або електронною поштою). Допускається підписання заявки на поставку заступником генерального директора з комерційних питань. В заявці покупець обов`язково вказує: повне найменування покупця; номенклатурний перелік товару; кількість товару;

- (п. 5.2. Договорів) Строк поставки товару становить 14 робочих днів з моменту направлення постачальнику заявки від покупця. Постачальник має право дострокової поставки Товару;

- (п. 5.4. Договорів) Поставка супроводжується наступними відвантажувальними документами, то передаються покупцю разом з товаром: - видаткова накладна; - оригінал рахунку-фактури; - сертифікат відповідності товару (в разі зазначення товару в переліку продукції, що підлягає обов"язковій сертифікації в Україні); - паспорт або серитифікат якості підприємства-виробника та/або експлуатаційні документи, що входять до комплекту постачання виробників; - інші документи, які підтверджують якість товару, - при поставці продукції імпортного виробництва поставка супроводжується копією ВТД. При відсутності повного пакету документів, покупець зупиняє прийомку товару та направляє постачальнику лист з зазнвченням переліку необхідних документів

- (п. 5.6. Договорів) Зобов`язання постачальника вважається виконаним з моменту прийняття товару покупцем по якості та оформлення актів вхідного контролю;

- (п. п. 5.7 Договорів) Зобов`язання покупця важається виконанимз моменту з моменту оплати та прийняття поставленого товару;

- (п. 5.8., п. 5.9. Договорів) Підтвердженням факту поставки постачальником товару покупцю є підписана обома Сторонами видаткова накладна. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця в момент підписання видаткової накладної обома Сторонами;

- (п. 6.1. Договорів) Товар вважається прийнятим покупцем від постачальника після підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної. Кількість товару, що постачається, перевіряється покупцем при прийманні товару у місці доставки. Підписання видаткової накладної підтверджує факт постачання товару. Якість поставленого товару підтверджується Актом вхідного контролю.

Порядок розрахунків.

- (п. 4.1. Договорів) розрахунки з постачальником покупець здійснює наступним чином:

по договору № 222 - протягом 30 календарних днів після проведення покупцем вхідного контролю поставленого товару та складання Акту вхідного контролю з позитивним висновком щодо якості товару.

по договору № 223 - протягом 20 календарних днів після проведення покупцем вхідного контролю поставленого товару та складання Акту вхідного контролю з позитивним висновком щодо якості товару.

по договору № 224 - протягом 30 календарних днів після проведення покупцем вхідного контролю поставленого товару та складання Акту вхідного контролю з позитивним висновком щодо якості товару.

по договору № 226 - протягом 60 календарних днів після проведення покупцем вхідного контролю поставленого товару та складання Акту вхідного контролю з позитивним висновком щодо якості товару.

- (п. 4.4., п. 4.5. Договорів) Постачальник зобов`язаний на дату виникнення податкових зобов`язань, визначених відповідно до Податкового кодексу, скласти податкову накладну Покупцю. Постачальник зобов`язаний зареєструвати податкову накладну, складену в електронній формі, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних у строк:

для податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

для податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

- (п. 8.1. Договорів) У випадку порушення умов Договорів сторони несуть відповідальність, визначену цими Договорами та чинним законодавством України;

- (п. 8.11. Договорів) У випадку прострочення оплати товару, постачальник може вимагати від покупця сплати на користь постачальника неустойки у розмірі 0,1% від простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, відповідно до порядку, визначеного в ч. 6 ст. 232 ГКУ

Відповідно до п. 11.1. Договорів ці Договори є укладеними з моменту підписання їх уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками, та діють до 31.03.2022.

Договори поставки № 222 від 02.06.2021, № 223 від 02.06.2021, № 224 від 02.06.2022, № 226 від 04.06.2021 підписані представниками сторін та скріплені їх печатками.

Позивач зазначає, що на виконання умов Договорів поставки позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 18 797,22грн, у тому числі:

за Договором поставки №222 від 02.06.2021 на суму 1 804,98грн, на підтвердження чого позивач надав копію рахунку на оплату № 608002 від 06.08.2021 (на суму 1 804,98грн), копію видаткової накладної № 1608006 від 16.08.2021 (на суму 1 804,98грн), копію довіреності № 254 від 10.08.2021 на отримання матеріальних цінностей за Договором №222 від 02.06.2021, виданої на відповідачем на ім"я Янкевич Вікторії Валеріївни, копію експрес накладеної № 2842 від 16.08.2021, копію податкової накладної № 162 від 16.08.2021 (на суму 1 804,98грн), копію квитанції про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с. 27-32);

за Договором поставки №223 від 02.06.2021 на суму 5 204,16 грн, на підтвердження чого позивач надав копію рахунку на оплату № 608003 від 06.08.2021 (на суму 5 204,16грн), копію видаткової накладної № 1608008 від 16.08.2021 (на суму 5 204,16грн), копію довіреності № 253 від 10.08.2021 на отримання матеріальних цінностей за Договором №223 від 02.06.2021, виданої на відповідачем на ім"я Янкевич Вікторії Валеріївни, копію податкової накладної № 163 від 16.08.2021 (на суму 5 204,16грн), копію квитанції про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с. 40-45);

за Договором поставки №224 від 02.06.2021 на суму 5 097,36 грн, на підтвердження чого позивач надав копію рахунку на оплату № 608004 від 06.08.2021 (на суму 5 097,36грн), копію видаткової накладної № 1608009 від 16.08.2021 (на суму 5 097,36грн), копію довіреності № 252 від 10.08.2021 на отримання матеріальних цінностей за Договором №224 від 02.06.2021, виданої на відповідачем на ім"я Янкевич Вікторії Валеріївни, копію податкової накладної № 164 від 16.08.2021 (на суму 5 097,36грн), копію квитанції про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с. 52-57);

за Договором поставки №226 від 04.06.2021 на суму 6 690,72 грн, на підтвердження чого позивач надав копію рахунку на оплату № 608005 від 06.08.2021 (на суму 6 690,72грн), копію видаткової накладної № 1608010 від 16.08.2021 (на суму 6 690,72грн), копію довіреності № 251 від 10.08.2021 на отримання матеріальних цінностей за Договором №226 від 04.06.2021, виданої на відповідачем на ім"я Янкевич Вікторії Валеріївни, копію податкової накладної № 163 від 16.08.2021 (на суму 6 690,72грн), копію квитанції про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с. 65-70).

Таким чином, Постачальник належним чином виконав свої зобов`язання з поставки та передачі Товару, а Покупець отримав та прийняв Товар.

В подальшому між сторонами були підписані акти звірки взаємних розрахунків по кожному із зазначених договір станом на 31.08.2022, якими сторони узгодили на наявність у відповідача заборгованості перед позивачем у наступному розмірі: за Договором поставки №222 від 02.06.2021 в сумі 1 804,98грн, за Договором поставки №223 від 02.06.2021 - 5 204,16 грн, за Договором поставки №224 від 02.06.2021 - 5 097,36 грн, за Договором поставки №226 від 04.06.2021 - 6 690,72 грн (а.с. 33, 46, 58, 71).

Всупереч взятим на себе зобов`язанням відповідач оплату товару не здійснив, внаслідок чого станом на момент подання позову (02.09.2022) у відповідача виникла заборгованість в сумі 18 797,22грн основного боргу ( розрахунок - а.с. 9,10).

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з позовом в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за Договорами поставки в сумі 18 797,22грн основного боргу. Крім цього, позивач на підставі умов Договорів та ст. 625 Цивільного кодексу України нарахував та заявив до стягнення з відповідача 1 707,79грн пені, 3 945,58грн інфляційних нарахувань та 150,66 1% річних.

Після відкриття провадження у справі від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог (вх. № 6877 від 26.09.2022), в якій позивач повідомив про сплату відповідачем 08.09.2022 суми основного боргу у повному обсязі, в сумі 18 797,22грн та заявив до стягнення інфляційні втрати та 1% річних станом на дату звернення до суду з позовом (до 07.09.2022). В обґрунтування зазначеної заяви позивач, зокрема, зазначає, що після звернення до суду із позовом відповідач перерахував на рахунок позивача грошові кошти в сумі 18 797,22грн, на підтвердження чого позивач надав наступні платіжні доручення: № 935922 від 08.09.2022 на суму 32,22грн, № 935923 від 08.09.2022 на суму 5 065,14грн, № 935924 від 08.09.2022 на суму 6 222,72грн, № 935925 від 08.09.2022 на суму 468,00грн, № 935926 від 08.06.2022 на суму 1 804,98грн, № 935927 від 08.09.2022 на суму4 953,60грн, № 935928 від 08.09.2022 на суму 250,56грн (а.с. 97-103). По суті у поданій заяві позивач зменшив позовні вимоги на суму основного боргу та збільшив в частині стягнення річних та інфляційних, але в цілому, як вказує позивач, позовні вимоги зменшились.

Заява позивача про зменшення розміру позовних вимог прийнята судом. Отже, розгляд справи здійснюється в редакції заяви позивача про зменшених позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 6 026,07грн, з яких: 1 707,79грн - пеня, 4 139,38грн - інфляційні нарахування та 178,90грн - 1% річних.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов`язки відповідно до договору.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зазначені положення викладені і в ст.193 Господарського кодексу України.

Враховуючи природу укладених між сторонами Договорів оцінка правомірності заявлених позивачем вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини поставки та договору купівлі-продажу.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договори купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 ЦК України).

За приписами ст. 692, ст. 693 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Статтею 629 ЦК України встановлена обов`язковість договору для виконання сторонами.

Факт поставки позивачем товару підтверджується матеріалами справи та відповідачем не заперечується.

Відповідач, в порушення своїх зобов`язання за Договорами, оплату поставленого товару не здійснив, внаслідок чого станом на момент подання позову (02.09.2022) у відповідача виникла заборгованість в сумі 18 797,22грн основного боргу.

В подальшому відповідач в рахунок погашення заборгованості за товар перерахував на рахунок позивача грошові кошти в сумі 18 797,22грн за платіжними дорученнями: № 935922 від 08.09.2022 на суму 32,22грн, № 935923 від 08.09.2022 на суму 5 065,14грн, № 935924 від 08.09.2022 на суму 6 222,72грн, № 935925 від 08.09.2022 на суму 468,00грн, № 935926 від 08.06.2022 на суму 1 804,98грн, № 935927 від 08.09.2022 на суму4 953,60грн, № 935928 від 08.09.2022 на суму 250,56грн (а.с. 97-103).

Відтак, як свідчать матеріали справи, сума основного боргу була сплачена відповідачем у повному обсязі.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У зв`язку з порушенням виконання відповідачем договірних зобов"язань в частині здійснення своєчасної оплати за товар позивач, на підставі п. 8.11. Договорів поставки, нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню у загальному розмірі 1 707,79грн, у тому числі:

за видатковою накладною № 1608006 від 16.08.2021 (на суму 1 804,98грн) - 162,40грн за період з 17.09.2021 по 07.09.2022;

за видатковою накладною № 1608008 від 16.08.2021 (на суму 5 204,16грн) - 463,53грн за період з 07.09.2021 по 07.09.2022;

за видатковою накладною № 1608009 від 16.08.2021 (на суму 5 097,36грн) - 458,62грн за період з 17.09.2021 по 07.09.2022;

за видатковою накладною № 1608010 від 16.08.2021 (на суму 6 690,72грн) - 623,25грн за період з 19.10.2021 по 07.09.2022.

Крім цього, позивач на підставі ст. 625 ЦК України нарахував та просить суд стягнути з відповідача:

інфляційні втрати у загальному розмірі 4 139,38грн, з яких:

за видатковою накладною № 1608006 від 16.08.2021 (на суму 1 804,98грн) - 402,57грн за період з жовтня 2021 по серпень 2022;

за видатковою накладною № 1608008 від 16.08.2021 (на суму 5 204,16грн) - 1 237,07грн за період з вересня 2021 по серпень 2022;

за видатковою накладною № 1608009 від 16.08.2021 (на суму 5 097,36грн) - 1 136,87 грн за період з жовтня 2021 по серпень 2022;

за видатковою накладною № 1608010 від 16.08.2021 (на суму 6 690,72грн) - 1 362,87грн за період з листопада 2021 по серпень 2022.

1% річних у загальному розмірі 178,90грн, з яких:

за видатковою накладною № 1608006 від 16.08.2021 (на суму 1 804,98грн) - 17,60грн за період з 17.09.2021 по 07.09.2022;

за видатковою накладною № 1608008 від 16.08.2021 (на суму 5 204,16грн) - 52,18грн за період з 07.09.2021 по 07.09.2022;

за видатковою накладною № 1608009 від 16.08.2021 (на суму 5 097,36грн) - 49,72грн за період з 17.09.2021 по 07.09.2022;

за видатковою накладною № 1608010 від 16.08.2021 (на суму 6 690,72грн) - 59,39грн за період з 19.10.2021 по 07.09.2022.

Розрахунок ціни позову - див.а.с. 104-112.

Відповідно до частини 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України).

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З огляду на ч.6 ст.232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В п. 8.11. Договорів сторони визначили, що у випадку прострочення оплати товару, постачальник може вимагати від покупця сплати на користь постачальника неустойки у розмірі 0,1% від простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, відповідно до порядку, визначеного в ч. 6 ст. 232 ГКУ.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Дії відповідача є порушенням умов Договорів поставки № 222 від 02.06.2021, № 223 від 02.06.2021, № 224 від 02.06.2021, № 226 від 04.06.2022, що є підставою для застосування відповідальності (нарахування пені) відповідно до пункту 8.11. вказаних Договорів та захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до приписів ст. 625 ЦК України.

Перевіривши розрахунки позивача по нарахуванню пені, інфляційних втрат та 1% річних суд встановив, що позивач при здійсненні розрахунку вказаних нарахувань не правильно визначив періоди початку виникнення заборгованості, здійснивши обрахування строку протягом якого відповідач повинен був провести розрахунок за товар, починаючи з наступного дня після поставки товару згідно видаткових накладних.

В той час, як в п. 4.1 Договорів поставки сторони узгодили, що розрахунки з постачальником покупець здійснює після проведення покупцем вхідного контролю поставленого товару та складання Акту вхідного контролю з позитивним висновком щодо якості товару. У договорах №, № 222 і 224 цей строк становить 30 (тридцять) календарних днів, у договорі № 223 20 (двадцять) календарних днів, у договорі № 226 60 (шістдесят) календарних днів.

Відповідач у відзиві на позовну заперечуючи позовні вимоги зазначає, що усі Акти вхідного контролю з позитивним висновком щодо якості товару по Договорам із постачальником датовані 27.08.2021.

Проте, вказані Акти вхідного контролю з позитивним висновком щодо якості товару ні позивачем, ні відповідачем до матеріалів не залучено.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що відсутність в матеріалах справи Актів вхідного контролю з позитивним висновком щодо якості товару по Договорам поставки унеможливлює визначення судом дати початку виникнення заборгованості у відповідача, а відтак і початку перебігу прострочки платежу з якого має здійснюватися нарахування пені, інфляційних втрат та 1% річних.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням викладеного, на підставі основних принципів господарського судочинства, таких як верховенство права, диспозитивність, пропорційність, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) , а тому у задоволенні позову відмовляє внаслідок їх необґрунтованості.

Позивач у позові просить суд покласти на відповідача судові витрати понесені ним у даній справі.

До позовної заяви позивачем подано суду орієнтовний розрахунок судових витрат, який складається з витрат на оплату судового збору та витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 72).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по вказаній справі суд виходить з наступного.

За ч.1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судом прийнято рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ( в редакції заяви позивача про зменешення позовних вимог) у повному обсязі, витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Позивач у попередньому розрахунку сум судових витрат зазначає:

- витрати, пов"язані з розглядом справи: на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, які позивач уже поніс - 5 000,00грн

- витрати, пов"язані з розглядом справи: на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, які позивач очікує понести після ухвалення рішення у справі - 2 500,00грн.

В якості доказів понесених витрат на оплату послуг адвоката позивач надав суду копії наступних документів:

- копію Договору про надання правничої (правової) допомоги № 49 від 01.09.2022, укладений між Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ПК Індустрія" та Адвокатським бюро "Антона Потерайла";

- ордер на надання правничої (правової) допомоги серія АХ № 1101493 від 02.09.2022, виданого на адвокату Потерайлу А.М.;

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 2407 від 23.102018, виданого на адвокату Потерайлу А.М.;

- профайл адвоката Потерайла А.М. з Єдиного реєстру адвокатів України;

- рахунок на оплату № 1019001 від 01.09.2022 на суму 5 000,00грн;

- платіжне доручення № 790 від 01.09.2022 на суму 5 000,00грн;

- Акт здавання-прийому наданої правничої (правової) допомоги до Договору про надання до надання правничої (правової) допомоги № 49 від 01.09.2022

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За приписами ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги те, що за заявою позивача позовні вимоги було зменшено, заява позивача про зменшення позовних вимог прийнята судом і судом прийнято рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 129, 232-233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1,2 ст. 241 Господарського процесуального кодексу України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України).

Рішення підписано 09.12.2022.

Суддя О .О. Ореховська