СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року м. Харків Справа № 905/600/22

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Шевель О.В.

за участю секретаря судового засідання Дзюби А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Домашній хліб» (вх. № 951 Д/2) на ухвалу Господарського суду Донецької області від 01.08.2022 у справі №905/600/22, постановлену у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Кучерявою О.О., повний текст підписано 01.08.2022,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СП-Донецьк», с.Нове. Донецька область,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Домашній хліб», м. Дружківка, Донецька область,

про стягнення 4 425 776,74 гривень

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 01.08.2022 у справі №905/600/22 задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «СП-Донецьк» про забезпечення позову; накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на усіх рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «Домашній хліб» (у тому числі, але не обмежуючись, рахунком ІВАN: НОМЕР_1 у АТ КБ «ПриватБанк», МФО 335548) в усіх банківських установах, що будуть виявлені під час виконання забезпечення позову в межах ціни позову (4 425 776,74 гривень).

Не погодившись з вказаною ухвалою місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Домашній хліб» звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Донецької області від 01.08.2022 у справі №905/600/22 та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви про забезпечення позу відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.10.2022 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Домашній хліб» строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Донецької області від 01.08.2022 у справі №905/600/22; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Домашній хліб» (вх. № 951 Д/2) на ухвалу Господарського суду Донецької області від 01.08.2022 у справі №905/600/22.; встановлено учасникам справи строк до 26.10.2022 для подання відзиву на апеляційну скаргу, до 31.10.2022 для подання заяв, клопотань та письмових пояснень з доказами їх надсилання іншим учасникам провадження.

27.10.2022 до суду апеляційної інстанції засобами електронного зв`язку від представника ТОВ "СП-Донецьк" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. № 6496ел.6168), в якому позивач, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги відповідача, просить залишити апеляційну скаргу ТОВ "Домашній хліб" без задоволення, а ухвалу Господарського суду Донецької області від 01.08.2022 про накладення арешту на грошові кошти відповідача без змін. Крім того, заявник просить поновити строк для подання відзиву, посилаючись на обставини відсутності можливості направити відзив в строк, у зв`язку із прериванням роботи поштових відділень «Укрпошти» під час повітряної тривоги та у зв`язку із відключення електропостачання на території Київської області, внаслідок обстрілів Російською Федерацією території України.

Статтею 119 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Так, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.10.2022р. визначено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 26.10.2022р.

Як зазначалось судом вище, 27.10.2022 до суду апеляційної інстанції засобами електронного зв`язку від представника ТОВ "СП-Донецьк" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. № 6496ел.6168).

Судова колегія зазначає, що відповідно до частини 1 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Проте, згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (з подальшими змінами) в Україні введено воєнний стан, строк дії якого триває на даний час.

Розглянувши наведені представником позивача причини пропуску строку для подання відзиву, враховуючи незначний термін його пропуску (відзив поданий на наступний день після встановленого строку), апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання поважними причини пропуску відповідачем строку подання відзиву на апеляційну скаргу, а тому поновлює його і приймає відзив до розгляду.

31.10.2022 до суду апеляційної інстанції засобами електронного зв`язку від представника ТОВ "Домашній хліб" надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу (вх. № 6584ел.6426), в яких відповідач наполягає на скасуванні ухвали Господарського суду Донецької області від 01.08.2022 у справі №905/600/22 та ухваленні нового рішення, яким слід відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.11.2022 призначено апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Домашній хліб" (вх. № 951 Д/2) на ухвалу Господарського суду Донецької області від 01.08.2022 у справі №905/600/22 до розгляду на "06" грудня 2022 р. о 12:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 132.

З огляду на обставини, пов`язані з військовою агресією Російської Федерації, у тому числі введенням воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, та його продовження Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12 серпня 2022 № 573/2022, 07.11.2022 № 757/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", справа розглядається у розумний строк.

У судове засідання 06.12.2022 до Східного апеляційного господарського суду представники учасників справи не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 04.11.2022 було надіслано на юридичну адресу ТОВ «Домашній хліб» за номером поштового відправлення №810 та згідно відомостей розміщених на офіційному веб-сайті АТ "Укрпошта", було вручено адресату 29.11.2022.

Поштове відправлення за номером №836 (ухвала суду апеляційної інстанції від 04.11.2022) надсилалась на юридичну адресу ТОВ «СП-Донецьк», проте не було вручено адресату та було повернуто на адресу суду з підстав проведення бойових дій на території с.Нове, Донецької області, про що зазначено в довідці Укрпошти.

Також, ухвалу суду від 04.11.2022 надіслано на адресу представника ТОВ «СП-Донецьк», адвоката Мінаєва Д.Д., яка була ним отримано 22.11.2022, що підтверджується повідомленням про врученням поштового відправлення, яке повернулось на адресу суду.

04.12.2022 представником ТОВ "СП-Донецьк", засобами електронного зв`язку подано до суду апеляційної інстанції заяву про розгляд апеляційної скарги за відсутність представника позивача. Також просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

06.12.2022 від ТОВ "Домашній хліб" засобами електронного зв`язку надійшла заява, в якій представник просив розглянути апеляційну скаргу без участі представників відповідача, за наявними в матеріалах справи документами. Апеляційну скаргу просив задовольнити.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені частиною першою статтею 42 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов`язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду у відповідності до вимог статті 282 Господарського процесуального кодексу України зазначає про такі обставини.

З матеріалів справи вбачається, що 27.04.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СП-Донецьк» (далі постачальник або позивач), та Товариством з обмеженою відповідальністю "Домашній хліб" (далі покупець або відповідач) укладено договір №2704/2021 на постачання сировини у вигляді борошна пшеничного, борошна житнього, борошна гречаного та солоду житнього ферментованого (далі Договір).

За твердженням позивача, на виконання умов зазначеного Договору та на підставі погоджених покупцем специфікацій, у березні 2022 року на користь ТОВ "Домашній хліб" відвантажено товар на загальну суму 3 699 401 грн., що підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними, видатковими накладними. Повідомлень від відповідача про невідповідність товару за кількістю та/або якістю, відповідно до пункту 2.10 договору щодо вказаних поставок на адресу позивача не надходило. Натомість оплату за відвантажений товар за усіма видатковими накладними відповідачем не здійснено.

Товариство з обмеженою відповідальністю «СП-Донецьк» звернулось у липні 2022 до Господарського суду Донецької області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Домашній хліб», в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 4 425 776,74 гривень, з яких: 3 699 401 грн. заборгованість за договором; 208 696,99 грн. пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання; 470 914,41 грн. - інфляційні витрати за весь час прострочення та 36 763,96 грн. - три проценти річних від простроченої суми, а також судові витрати та витрати на правову допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором №2704/2021 від 27.01.2021 в частині оплати за поставлений товар та ухиленням відповідача від проведення звірки взаєморозрахунків, як це передбачено п.3.3. Договору.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 01.08.2022 у справі №905/600/22 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Разом із позовом від Товариства з обмеженою відповідальністю «СП-Донецьк» до Господарського суду Донецької області надійшла заява про забезпечення позову, згідно якої позивач просив суд застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на усіх рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «Домашній хліб» (у тому числі, але не обмежуючись, рахунком ІВАN: НОМЕР_2 у АТ КБ «ПриватБанк», МФО 335548) в усіх банківських установах, що будуть виявлені під час виконання забезпечення позову, в межах ціни позову 4 425 776,74 гривень.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник посилається на невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором №2704/2021 від 27.01.2021 в частині оплати за поставлений товар; вказує, що направлений позивачем проект акту взаєморозрахунків, був отриманий відповідачем 07.07.2022р. після спливу 15-и денного строку, встановленого п.3.4. Договору, ані акт розбіжностей, ані підписаний акт звірки взаєморозрахунків від відповідача на адресу позивача не надходив. Посилався на обставини введення на території України воєнного стану та проведення бойових дій за місцезнаходженням відповідача (м. Дружківка, Донецької області). На думку позивача заявлені ним заходи забезпечення позову не порушить прав та охоронюваних законом інтересів ТОВ «Домашній хліб», оскільки не вплинуть на його господарську діяльність, а лише запровадить законні обмеження на певний період часу, наявність яких дозволить створити належні умови для розгляду судом позову ТОВ «СП- Донецьк», а в разі задоволення позову - сприятиме ефективному захисту прав позивача в межах одного судового провадження без нових звернень до суду.

01.08.2022 місцевим господарським судом постановлено оскаржувану ухвалу про забезпечення позову.

Вказана ухвала місцевого господарського суду з посиланням на вимоги статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, мотивована тим, що враховуючи майновий характер спору, заходи у вигляді арешту активів (грошових коштів) відповідача в межах суми заявлених позовних вимог є співрозмірними до позовних вимог; обраний позивачем захід забезпечення позову спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, оскільки у разі незастосування такого заходу забезпечення позову, до вирішення спору наявні у відповідача активи можуть бути відчужені, втрачені, зменшитись, що потребуватиме додаткового з`ясування та подання додаткових позовів. З огляду на активні бойові дії за місцезнаходженням відповідача, господарська діяльність останнього може бути зупинена або взагалі припинена, що матиме наслідком суттєве погіршення фінансового стану та платоспроможності відповідача. Такий захід забезпечення позову передбачає обмеження можливості розпорядження відповідачем грошовими коштами в межах суми заявлених позовних вимог, що перебувають на його рахунках, та не заважає нормальному функціонуванню підприємства та вільному користуванню та розпорядженню відповідачем іншими грошовими коштами.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що оскаржувана ухвала постановлена судом при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи. Апелянт зазначив про відсутність доказів надсилання акту звірки позивачем 07.07.2022; вказав, що акт було отримано відповідачем 30.07.2022 вже після подання позовної заяви. Наданим позивачем до суду актом звірки підтверджуються обставин, що за період з 01.03.2022 року по 21.04.2022 позивач поставив відповідачу товарів на загальну суму 13 087 125,78 грн., а отримав від відповідача коштів на загальну суму 18 425 000,00 грн.; за інформацією самого позивача, протягом зазначеного періоду відповідач щоденно здійснював оплати, які загалом за вказаний період склали 18 425 000,00 грн. Також посилався на обставини відсутності реєстрації позивачем жодної податкової накладної з ПДВ за період з лютого по квітень 2022 року на загальну суму - 3 162 631, 98 гривень. З доданих до заяви про забезпечення позову документів не вбачається, що майно або кошти, які є у відповідача, на момент прийняття рішення у справі можуть зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю. На думку відповідача, заява ґрунтується на припущеннях щодо можливого ухилення ТОВ «Домашній хліб» від виконання рішення суду у даній справі. Крім того, вказував на неспівмірність способу забезпечення позову, оскільки такий спосіб забезпечення позову фактично призведе до арешту усіх коштів відповідач в усіх банках, а враховуючи особливість роботи відповідача (виробництва хлібу та хлібобулочних виробів), арешт коштів дуже швидко та повністю заблокує роботу хлібозаводу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що у зв`язку з неможливістю доставити поштову кореспонденцію в зону проведення бойових дій на території Донецької області, позивачем проекти актів взаєморозрахунків направлялись засобами електронної пошти (з допомогою програми «FlyDoc») та були отримані відповідачем 07.07.2022р.. Після спливу 15-и денного строку, встановленого п.3.4. Договору, ані акт розбіжностей, ані підписаний акт звірки взаєморозрахунків від відповідача на адресу позивача не надходило. Вже після цього, 21.07.2022р., як тільки з`явилась можливість доставки поштової кореспонденції до м. Дружківка, вкотре було направлено відповідні акти поштою. Відповідач навмисно не наголошує на тому, що ним 23.07.2021р. було укладено трьохсторонній договір №23/07/21-13МХ про переведення боргу, відповідно до якого він зобов`язався сплачувати замість первісного боржника ТОВ «Маріупольхліб» заборгованість, що утворилась, у розмірі 4 794 354,82 грн. та договір від 08.06.2021р. №1, де відповідач новий боржник, зобов`язався перед позивачем сплатити йому заборгованість замість первісного боржника ТОВ «Дружківський хліб» у розмірі 4 025 115,49 грн. З останніх підписаних актів звірок за січень 2022 року, станом на 31.01.2022р. заборгованість відповідача перед позивачем за Договором №2704/2021 від 27.04.2021р. становила 6 958 523,53 грн., 4 948 909,20 грн. та відповідно 525 635,44 грн. Усі здійснені зарахування коштів від відповідача, правомірно зараховувались в рахунок погашення минулих боргів в порядку черговості, оскільки в них відсутні додаткові ідентифікатори призначення платежів. Твердження відповідача про зобов`язання ТОВ «СП-Донецьк» здійснити реєстрацію податкових накладних - не є способом захисту у господарських правовідносинах. Також позивач вказав, що протягом майже трьох місяців з моменту винесення оскаржуваної ухвали відповідачем не здійснено жодних виплат стосовно погашення заборгованості. Оскарженням ухвали про арешт рахунків відповідач намагається вивести гроші, які залишились на його рахунках та уникнути відповідальності за договорами поставки.

Апелянтом подано заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в яких зазначено, що наявність договорів про переведення боргу між ТОВ «Маріупольхліб» та ТОВ «Домашній хліб», взагалі не є предметом спору за цією справою. Фактично представник позивача в своєму відзиві намагається довести наявність заборгованості відповідача перед позивачем, але жодним чином не обґрунтовує доцільність застосування заходів забезпечення позову та не вказую на потенційну загрозу у майбутньому невиконання ТОВ «Домашній хліб» рішення суду. Позивач не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, із якими діюче законодавство пов`язує доцільність застосування заходів забезпечення позову та які б свідчили про неможливість або істотне ускладнення виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, а посилання позивача на те, що, «оскарженням арешту рахунків відповідач намагається вивести гроші, які залишилися на його рахунках та уникнути відповідальності за договорами поставки», без надання відповідного обґрунтування, в тому числі доказів вчинення відповідачем таких дій, на думку скаржника, не може бути достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржувану ухвалу суду, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала місцевого господарського суду про вжиття заходів забезпечення позову.

За приписами частини 1 статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та статті 11 Господарського процесуального кодексу України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на ефективний засіб юридичного захисту, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 №5-рп/2011 у справі N1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову. (Такі висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 29.07.2019 у справі № 905/491/19).

Положеннями статті 136 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною четвертою статті 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною 11 статті 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до частини першої статті 139 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору. Учасник справи, який звертається із заявою про забезпечення позову, повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві (іншим особам) вчиняти певні дії (висновки про застосування норм права викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі №916/2786/17).

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу (іншим особам) здійснювати певні дії.

За таких обставин, обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Така правова позиція, наведена в постановах Верховного Суду від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 15.01.2019 у справі № 915/870/18.

Апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Як було зазначено вище, ТОВ «СП-Донецьк» звернулось із заявою про забезпечення позову разом із поданням позовної заяви до місцевого господарського суду. В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти заявника в межах ціни позову, позивач зазначив про невиконання відповідачем умов договору та наявність заборгованості за договором №2704/2021 від 27.01.2021 в частині оплати за поставлений у березні 2022 товар, у зв`язку із чим також нараховано до стягнення пеню, інфляційні витрати та 3% річних від простроченої суми, всього на суму 4 425 776,74 гривень.

На підтвердження позовних вимог до матеріалів справи позивачем надано: договір, специфікації, товарно-транспортні накладні та видаткові накладні за відповідний період, банківську виписку, акти звірки взаємних розрахунків.

Судова колегія враховує, що при вирішенні питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (такий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 17.09.2021 у справі № 910/3547/21).

Наведене спростовує твердження апелянта про те, що під час розгляду заяви про забезпечення позову судом першої інстанції не з`ясовані обставини щодо здійснення відповідачем оплат період з 01.03.2022 року по 21.04.2022 на суму 18425000,00 грн. та наявності за його твердженням переплати, як і твердження про те, що суд не перевірив чи дійсно існує попередня заборгованість відповідача, чи мав право позивач самовільно змінювати призначення платежів для погашення такої заборгованості. Вказані доводи апелянта можуть бути розглянуті під час розгляду судової справи по суті заявлених позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що зі змісту пункту 1 частини 1 статті 137 ГПК України вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) або повернення майна чи про стягнення грошових коштів.

При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами. (Такі правові висновки також викладені у постановах Верховного Суду від 15.01.2019 у справі №915/870/18, від 05.09.2019 у справі №911/527/19, від 14.02.2020 у справі №916/2278/19, від 26.11.2020 у справі №911/949/20, від 24.05.2021 у справі №910/3158/20, від 09.06.2021 у справі №914/2438/20).

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (такий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 29.08.2022 у справі № 916/53/22).

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Враховуючи, що предметом позову в межах справи №905/600/22 є вимога майнового характеру про стягнення заборгованості у розмірі 4425776,74 грн, виконання в майбутньому судового рішення у справи у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи буде наявною у відповідача необхідна сума грошових коштів.

Зважаючи на викладене, забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах заявлених позовних вимог безпосередньо пов`язане з предметом спору, що враховано місцевим господарським судом.

З приводу доводів апелянта стосовно того, що з доданих до заяви про забезпечення позову документів не вбачається, що майно або кошти, які є у відповідача, на момент прийняття рішення у справі можуть зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю, колегія суддів зазначає, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів, можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.

Подібні висновки також наведені в постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2022 року по справі № 905/446/22.

При цьому колегія суддів вважає, що невжиття заходів забезпечення позову способом арешту коштів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки в силу положень статті 192 ЦК України гроші є платіжним засобом, отже відповідач може в будь-який момент розрахуватись коштами і доведення позивачем доказами такого його права і, відповідно, можливості не вимагається.

Водночас, у випадку арешту коштів на рахунках, гроші залишаються у власності боржника і знерухомлюються з метою недопущення виведення грошових коштів з рахунків боржника й уникнення виконання судового рішення у майбутньому, такий захід може бути скасований у випадку ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позову.

Немає підстав вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження прав відповідача чи третіх осіб, оскільки грошові кошти залишаються у володінні та користуванні відповідача, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини коштів, якої стосується спір. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.12.2020 зі справи № 911/1111/20.

Отже, є цілком обґрунтованими висновки місцевого господарського суду, що враховуючи майновий характер спору, заходи у вигляді арешту активів (грошових коштів) відповідача в межах суми заявлених позовних вимог є співрозмірними до позовних вимог та фактичних обставин господарської діяльності сторін, забезпечують виконання судового рішення в разі можливого задоволення позову і не порушують існуючих прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Позивач обґрунтовуючи доводи заяви про забезпечення позову, також посилався на те, що на території Донецької області, зокрема, у м. Дружківка де знаходиться відповідач, вже тривалий час відбуваються бойові дії, періодично відсутнє електропостачання та водопостачання, відбуваються ракетні обстріли, що широко висвітлюється у ЗМІ.

Так, з 24.02.2022 в Україні діє воєнний стан, оголошений Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в України» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який неодноразово продовжувався та триває на даний час, що є загальновідомою обставиною.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 №75 (в редакції Наказу від 27.07.2022 №169, від 13.09.2022 №206) затверджено Перелік територіальних громад, що розташовані в районах проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), до якого, зокрема, включено м.Дружківка.

Колегія суддів зазначає, що факт проведення бойових дій на території, де знаходиться відповідач (Донецька область, м.Дружківка), може спричинити тимчасову або повну затримку господарської діяльності відповідача, що, в свою чергу, може вплинути на його фінансовий стан та платоспроможність. З огляду на проведення бойових дій у місцезнаходженні відповідача існує реальна загроза знищення/розкрадання майна, що належить відповідачу на праві власності, існує ймовірність зменшення його грошових активів (близькі за змістом висновки наведені Верховним Судом в постанові від 06 жовтня 2022 року по справі № 905/446/22).

Отже, обставини проведення активних бойових дій на території, де знаходиться відповідна сторона по справі, є достатньо обґрунтованою причиною вважати, що вказане може вплинути на фінансовий стан та платоспроможність юридичної особи.

Таким чином місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо можливої загрози припинення здійснення відповідачем господарської діяльності та погіршення його майнового стану на підставі загальновідомої обставини - проведення бойових дій на території, де знаходиться відповідач.

Твердження апелянта стосовно відсутності здійснення позивачем дій з приводу реєстрації податкових накладних за період з лютого по квітень 2022 року, а також доводи позивача щодо наявності договорів укладених ТОВ «Маріупольхліб», ТОВ «Дружківський хліб» та ТОВ «Домашній хліб», не впливають на висновки суду з приводу обґрунтованості заявленого заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах заявлених позовних вимог, а можуть бути лише доводами при розгляді справи по суті.

Апелянт також зазначає, що банки не кореспондують між собою накладення арешту на кошти клієнта та такий спосіб забезпечення позову фактично призведе до арешту усіх коштів відповідача в усіх банках, що дуже швидко та повністю заблокує роботу хлібозаводу.

Проте, вказані доводи скаржника не підтверджені жодними належними доказами.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Згідно з ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 статті 80 ГПК України передбачено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Розглянувши доводи скаржника, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі вищевикладеного, колегія суддів прийшла до висновків, що обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт не спростував підстав для накладення арешту на грошові кошти на відкритих ним рахунках у банківських установах у межах оспорюваної суми, не надав суду жодних доказів, що в сукупності свідчитимуть про можливість реального та фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову, а тому суд дійшов висновку, що скаржник не спростував імовірності утруднення виконання рішення господарського суду у цій справі в разі задоволення позову.

Врахувавши наведені законодавчі приписи у сукупності зі встановленими обставинами даної справи, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви про вжиття заявлених заходів забезпечення позову.

Наведене свідчить, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 236 ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам статті 236 ГПК України, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Домашній хліб» без задоволення, а ухвали Господарського суду Донецької області від 01.08.2022 у справі №905/600/22 без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Домашній хліб» (вх. № 951 Д/2) залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Донецької області від 01.08.2022 у справі №905/600/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 08.12.2022.

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя О.В. Шевель