РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.12.2022Справа № 910/8130/22
Господарський суд міста Києва в складі: головуючого судді Г.П. Бондаренко-Легких, розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу №910/8130/22

За позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Південьагропереробка» (вул. Крайня 1А, с. Мирне, Біляївський р-н, Одеська обл., 67652)

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурс-Сервіс КМ» (вул. Вишгородська, буд. 12, оф. 409, м. Київ, 04074)

Про стягнення заборгованості у розмірі 866 585, 88 грн

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

СГ ТОВ «Південьагропереробка» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ «Ресурс-Сервіс КМ» про стягнення заборгованості за договором поставки у розмірі 866 585, 88 грн. Також позивач просить здійснити розподіл судових витрат.

Разом з поданням позову, позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належить ТОВ «Ресурс-Сервіс КМ» в межах ціни позову, яка становить 866 585, 88 грн.

31.08.2022 Господарський суд міста Києва ухвалою відкрив провадження у справі, в якій вирішив розгляд справи № 910/8130/22 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.08.2022 відмовлено у задоволенні заяви СГ ТОВ «Південьагропереробка» про забезпечення позову.

16.09.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд закрити провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 694 492, 84 грн, в зв`язку зі сплатою боргу відповідачем та відмовити у стягненні пені у сумі 53 441, 15 грн; 3% річних у сумі 12 380, 20 грн; індексу інфляції у сумі 106 271, 69 грн.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши наявні в матеріалах справи докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

I. Фактичні обставини, що стали підставою спору (підстави позову).

26.01.2021 між СГ ТОВ «Південьагропереробка», як постачальником, та ТОВ «Ресурс-Сервіс КМ», як покупцем, укладено договір поставки товару №26/01-3 (далі по тексту - «договір»).

Відповідно до пункту 1.1. договору постачальник зобов`язується систематично передавати у власність покупцю продовольчі товари окремими партіями, відповідно до замовлення покупця, а покупець зобов`язується приймати замовлений товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах цього договору.

Відповідно до умов пункту 1.2. договору, товаром за даним договором є: продукти харчування.

Відповідно до пункту 1.3. договору асортимент, найменування, кількість, ціна та загальна вартість товару зазначаються у бухгалтерських документах постачальника, а саме: видаткових накладних, які після підписання сторонам мають юридичну силу.

Згідно з пунктом 2.2. договору датою поставки (передачі) товару постачальника у власність покупця є дата зазначена у видатковій накладній на відпуск товару (кожної окремої партії товару).

Пункт 2.3. договору - товар вважається поставленим постачальником та переданим у власність покупця з моменту підписання покупцем видаткових накладних, які свідчать про факт отримання товару.

Відповідно до пункт 4.3. договору загальна сума договору складає суму всіх видаткових накладних, на підставі яких було здійснено поставку товару за даним договором окремими партіями.

Оплата покупцем здійснюється на підставі наданих постачальником, оформлених відповідно до законодавства, рахунку, видаткової накладної та товарно-транспортної накладної (у випадку доставки товару на умовах DDP), які постачальник виписує на кожну партію товару та передає покупцю у момент отримання товару покупцем (пункт 4.4. Договору).

Відповідно до пункту 4.5. договору оплата за товар здійснюється на умовах попередньої оплати або на умовах післяплати протягом 15 банківських днів з дня підписання видаткової накладної. Попередня оплата сплачується при погодженні сторонами та на умовах виставленого рахунку.

Відповідно до пункту 4.9. договору оплата вважається проведеною з моменту зарахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Оплата товару відбувається у національній валюті України на рахунок постачальника вказаний у реквізитах даного договору.

У випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього Договору, винна сторона несе відповідальність визначену цим договором та чинним законодавством України (пункт 5.1. договору).

Відповідно до пункту 5.1. договору порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання.

Пунктом 5.4. договору визначено, що при простроченні оплати за товар покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від суми не виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 8.1. договору, договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його печатками сторін.

Строк договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1. цього договору і діє до 31 грудня 2021 року, однак в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань сторонами відповідно до цього договору (пункту 8.2. договору).

На виконання умов договору , позивачем в період з 17.03.2021 по 21.02.2022 передано у власність відповідача продовольчі товари на загальну суму 1 717 126, 32 грн, зокрема:

1) за видатковою накладною №487 від 17.03.2021 на суму 5 751, 81 грн;

2) за видатковою накладною №599 від 05.04.2021 на суму 45 000, 00 грн;

3) за видатковою накладною №671 від 14.04.2021 на суму 72 864, 00 грн;

4) за видатковою накладною №743 від 22.04.2021 на суму 189 257, 04 грн;

5) за видатковою накладною №1099 від 02.07.2021 на суму 18 033, 84 грн;

6) за видатковою накладною №2060 від 07.09.2021 на суму 37 284, 00 грн;

7) за видатковою накладною №2424 від 05.10.2021 на суму 11 688, 80 грн;

8) за видатковою накладною №2444 від 06.10.2021 на суму 26 535, 60 грн;

9) за видатковою накладною №2490 від 12.20.2021 на суму 20 457, 36 грн;

10) за видатковою накладною №2732 від 11.11.2021 на суму 73 094, 40 грн;

11) за видатковою накладною №2806 від 19.11.2021 на суму 18 936, 00 грн;

12) за видатковою накладною №2843 від 24.11.2021 на суму 76 752, 00 грн;

13) за видатковою накладною №2883 від 26.11.2021 на суму 38 880, 00 грн;

14) за видатковою накладною №2908 від 30.11.2021 на суму 38 376, 00 грн;

15) за видатковою накладною №3133 від 18.12.2021 на суму 356 803, 20 грн;

16) за видатковою накладною №85 від 13.01.2022 на суму 112 032, 00 грн;

17) за видатковою накладною №152 від 21.01.2022 на суму 35 640, 00 грн;

18) за видатковою накладною №257 від 01.02.2022 на суму 119 268, 00 грн;

19) за видатковою накладною №299 від 07.02.2022 на суму 297 717, 84 грн;

20) за видатковою накладною №432 від 21.02.2022 на суму 122 774, 40 грн.

Відповідач здійснив оплату поставленого товару на суму 1 022 633, 48 грн, що підтверджується випискою по рахунку №UA0366184 за період з 01.01.2021 по 15.08.2022. Неоплаченим залишився товар на суму 694 492, 84 грн (1 717 126, 32 - 1 022 633, 48).

Прострочена основна заборгованість відповідача утворилась внаслідок:

1) часткової несплати товару за видатковою накладною №3133 від 18.12.2021 на суму 356 803, 20 грн (несплаченою залишилась накладна на суму 7 060, 60 грн)

2) повної несплати товару за видатковими накладними:

- №85 від 13.01.2022 на суму 112 032, 00 грн;

- №152 від 21.01.2022 на суму 35 640, 00 грн;

- №257 від 01.02.2022 на суму 119 268, 00 грн;

- №299 від 07.02.2022 на суму 297 717, 84 грн;

- №432 від 21.02.2022 на суму 122 774, 40 грн.

Таким чином, станом на дату подання позовної заяви, основна заборгованість ТОВ «Ресурс-Сервіс КМ» за отриманий від СГ ТОВ «Південьагропереробка» товар складала 694492, 84 грн.

Невиконання відповідачем зобов`язання щодо оплати заборгованості у сумі 694 492, 84 грн за отриманий товар у строки, що передбачені договором, стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

II. Предмет та підстави позову.

Предметом позову СГ ТОВ «Південьагропереробка» є стягнення основного боргу за договором у розмірі 694 492, 84 грн, інфляційного збільшення у розмірі 106 271, 69 грн, пені у розмірі 53 441, 15 грн та 3% річних у розмірі 12 380, 20 грн.

Юридичними підставами позову є статті 9, 11, 16, 258, 509, 526, 543, 549, 550, 551, 553, 554, 625, 655 Цивільного кодексу України, статті 4, 20, 27, 42, 46, 48, 123, 162, 164,171, 172, 173, 182 Господарського кодексу України.

Фактичними підставами позову є бездіяльність відповідача в частині оплати поставленого товару на суму 694 492, 84 грн.

III. Доводи позивача щодо суті позовних вимог.

На виконання умов договору позивачем відповідачеві поставлено товар на загальну суму 1 717 126, 32 грн, що підтверджується відповідними видатковими накладними. Проте, відповідач не виконав свій обов`язок в частині оплати товару на суму 694 492, 84 грн, що стало підставою для стягнення суми заборгованості в судовому порядку.

Також, у зв`язку з простроченням оплати товару позивачем нараховано інфляційне збільшення у розмірі 106 271, 69 грн, пеню у розмірі 53 441, 15 грн та 3% річних у розмірі 12 380, 20 грн.

IV. Заперечення відповідача.

У відзиві на позовну заяву відповідач повідомив, що поставлений позивачем товар у період грудня 2021 року по лютий 2022 на суму 694 492, 84 грн оплачений в повному обсязі, на підтвердження чого надав суду платіжне доручення №1 від 09.09.2022 на суму 694 492, 84 грн. В частині стягнення основної суми боргу просив провадження закрити.

У відзиві на позовну заяву відповідач визнає факт несвоєчасної оплати поставленого товару на суму 694 492, 84 грн та посилається на неможливість своєчасно провести розрахунки з позивачем у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України. На підтвердження наведених обставин відповідач надав суду лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022.

V. Оцінка доказів судом та висновки суду.

З урахуванням предмету позовних вимог, їх юридичних та фактичних підстав, суд визначає, що перелік обставин, які є предметом доказування у справі, становлять обставини, від яких залежить відповідь на такі ключові питання:

- Чи прострочено відповідачем зобов`язання з оплати товару?

- Чи наявні підстави для закриття провадження у справі на суму основного боргу?

- Чи наявні підстави для стягнення з відповідача інфляційного збільшення, пені та 3% річних?

Оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення суми оснвонрого боргу підлягає закриттю, а позовні вимоги в іншіцй частині підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Висновок суду щодо прострочення відповідачем строків оплати товару та наявності підстав для закриття провадження у справі.

Внаслідок укладення договору поставки між сторонами правочину склалися господарські правовідносини, а також, згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Судом встановлено, що за своєю правовою природою договір, укладений між сторонами, є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

У відповідності до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи умови п. 4.5 договору №26/01-3 від 06.01.2021, суд зазначає про обґрунтованість доводів позивача стосовно того, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання.

Відповідач мав здійснити оплату за поставлений товар протягом 15 банківських днів з дня підписання кожної з видаткових накладних.

Матеріалами справи підтверджується, що в порушення умов договору відповідач здійснив оплату видаткових накладних №3133 від 18.12.2021 на суму 7 060, 60 грн (оскільки видаткова накладна була частково оплачена), №85 від 13.01.2022 на суму 112 032, 00 грн, №152 від 21.01.2022 на суму 35 640, 00 грн, №257 від 01.02.2022 на суму 119 268, 00 грн, №299 від 07.02.2022 на суму 297 717, 84 грн, №432 від 21.02.2022 на суму 122 774, 40 грн лише 09.09.2022, що підтверджується платіжним дорученням №1 від 09.09.2022 на суму 694 492, 84 грн.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Водночас, враховуючи умови пункту 4.5. договору відповідач мав здійснити повну оплату:

видаткової накладної №3133 від 18.12.2021 на суму 7 060, 60 грн до 12.01.2022 включно;

видаткової накладної №85 від 13.01.2022 на суму 112 032, 00 грн до 03.02.2022 включно;

видаткової накладної №152 від 21.01.2022 на суму 35 640, 00 грн до 11.02.2022 включно;

видаткової накладної №257 від 01.02.2022 на суму 119 268, 00 грн до 22.02.2022 включно;

видаткової накладної №299 від 07.02.2022 на суму 297 717, 84 грн до 28.02.2022 включно;

видаткової накладної №432 від 21.02.2022 на суму 122 774, 40 грн до 15.03.2022 включно.

Разом з цим, судом встановлено, що після того, як позивач звернувся до суду з позовом у даній справі (16.08.2022 відповідно до накладної на конверті) та після відкриття провадження у справі, відповідач здійснив повну оплату заборгованості, сплативши 694 492, 84 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1 від 09.09.2022 на суму 694 492, 84 грн.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суд зазначає, що господарський суд закриває провадження у справі, у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

За таких обставин, враховуючи сплату відповідачем грошових коштів у розмірі 694 492, 84 грн після звернення позивача з позовом до суду та відкриття провадження у справі, суд дійшов висновку щодо закриття провадження у справі №910/8130/22 в частині стягнення суми основного боргу, у зв`язку з відсутністю предмету спору між сторонами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Висновок суду про обґрунтованість вимог про нарахування інфляційного збільшення, пені та 3% річних.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача інфляційного збільшення у розмірі 106 271, 69 грн, пені у розмірі 53 441, 15 грн, 3% річних у розмірі 12 380, 20 грн, нарахованих щодо кожної неоплаченої вчасно видаткової накладної.

Інфляційне збільшення та 3% річних передбачені статтею 625 ЦК України за змістом якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пеня за порушення строку виконання грошового зобов`язання встановлена пунктом 5.4. договору. Згідно з ним, при простроченні оплати за товар відповідач сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки Національного Банку України, що діяла на момент прострочення від суми невиконаного зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Встановлені вище обставини, а саме наявність прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання свідчить про наявність правових та фактичних підстав для стягнення з відповідача інфляційних нарахувань, пені та 3% річних.

Перевіркою наданих розрахунків інфляційного збільшення, пені та 3% річних, які містяться в позовній заяві, судом встановлено, що позивачем допущені помилки під час їх нарахування.

Враховуючи приписи статті 253 ЦК України (перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок) прострочення оплати:

за видатковою накладною №85 від 13.01.2022 на суму 112 032, 00 грн почалось 04.02.2022, а не 03.02.2022;

за видатковою накладною №152 від 21.01.2022 на суму 35 640, 00 грн почалось 12.02.2022, а не 11.02.2022;

за видатковою накладною №257 від 01.02.2022 на суму 119 268, 00 грн почалось 23.02.2022, а не 22.02.2022;

за видатковою накладною №299 від 07.02.2022 на суму 297 717, 84 грн почалось 01.03.2022, а не 28.02.2022;

за видатковою накладною №432 від 21.02.2022 на суму 122 774, 40 грн почалось 16.03.2022, а не 15.03.2022.

Період прострочення за видатковою накладною №3133 від 18.12.2021 на суму 7 060, 60 грн визначений позивачем правильно.

З огляду на вимоги статей 79, 86, частини п`ятої статті 236, статті 237 ГПК України, господарський суд у вирішенні спору має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості.

Враховуючи вищенаведене, здійснивши перерахунок інфляційного збільшення, пені та 3% річних за кожною видатковою накладною окремо, суд зазначає, що розмір інфляційного збільшення та пені, які підлягають стягненню з відповідача, становить 108 939, 81 грн та 54 275, 78 грн відповідно. Розмір 3% річних становить 9 861, 51 грн.

Частиною другою статті 257 ГПК України визначено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 257 ГПК України суд задовольняє позовні вимоги про стягнення інфляційного збільшення та пені у заявленому позивачем розмірі.

В частині стягнення 3% річних суд задовольняє позовні вимоги частково на суму 9 861, 51 грн. У стягненні 2 518, 69 грн (12 380, 20 - 9 861, 51) суд відмовляє.

Щодо посилання відповідача на наявність форс-мажорних обставин, спричинених воєнними діями Російської Федерації на території України, а відтак, на безпідставність нарахування позивачем інфляційного збільшення, пені та 3% річних суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) встановлюється Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами Регламентом засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 141 ЗУ Про торгово-промислові палати в Україні, а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Відповідно до ст. 14-1 ЗУ Про торгово-промислові палати в Україні, торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Листом від 28.02.2022 Торгово-промисловою палатою України, на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні, Статуту ТПП України, засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні. Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Суд зазначає, що факт початку дії воєнного стану в Україні з 24.02.2022 є загальновідомим. Разом з тим, розділом 6 договору поставки сторонами погоджено, що сторона звільняється від визначеної цим договором та (або) чинним законодавством України відповідальності за повне чи часткове порушення Договору, якщо вона доведе, що таке порушення сталося внаслідок дії форс-мажорних обставин, визначених у цьому договорі.

Належним доказом дії форс-мажорних обставин є довідка, видана Торгово-промисловою палатою України чи іншим уповноваженим органом.

Разом з тим, суд звертає увагу, на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.06.2022 у справі № 922/2394/21, де вказано, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Сам факт введення воєнного стану на території України не є імперативною підставою для звільнення всіх боржників від відповідальності за прострочення виконання зобов`язання за час існування форс-мажорних обставин. У кожному конкретному випадку у конкретних відносинах боржник має довести безпосередній вплив непереборної обставини на можливість виконання ним зобов`язання.

Як з`ясовано судом, місцезнаходженням відповідача є м. Київ, який не було окуповано, строк виконання зобов`язань з оплати поставленого товару настав до початку дії форс0мажрних обставин, діяльність відповідач не припиняв та не обмежував, а ускладнені обставини на які посилається відповідач щодо введення воєнного стану вплинули однаково на обох учасників відносин, а не виключно на відповідача.

Таким чином, відповідачем всупереч установленому законом та договором порядку, не підтверджено настання в останнього форс-мажорних обставин та не доведено причинно-наслідкового зв`язку між дією форс-мажорних обставин та неможливістю виконання ТОВ «Ресурс-Сервіс КМ» грошового зобов`язання, зокрема, в частині двох видаткових накладних (№299 від 07.02.2022 та №432 від 21.02.2022), оплата за якими була прострочена під час дії воєнного стану.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, частина заборгованості з оплати отриманого товару відповідача перед позивачем виникла задовго до початку бойових дій на території України та існувала станом на дату листа Торгово-промислової палати (28.02.2022), строк оплати якої вже настав незалежно від визнання обставин форс-мажором.

Крім того, суд звертає увагу на те, що протягом всього часу існування договірних відносин, незважаючи на затримки відповідачем в оплаті товару, позивач здійснював свої зобов`язання в частині поставки обумовленого товару та не змінював в односторонньому порядку умов договору.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення строків виконання грошового зобов`язання перед позивачем.

У зв`язку з викладеним, враховуючи вищенаведені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними, допустимими, достовірними, вірогідними доказами, не спростовані відповідачем і таким чином позовні вимоги підлягають до задоволення в частині стягнення з відповідача нарахованого інфляційного збільшення, пені та часткового задоволення в частині стягнення 3% річних.

VI. Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи вищенаведене та те, що в даному випадку спір виник з вини відповідача та останнім було погашено основну заборгованість після відкриття провадження у справі, суд дійшов висновку в порядку ч. 9 ст. 129 ГПК України покласти судовий збір на відповідача в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 13, 73-77, 86, 129, 182, 183, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Південьагропереробка» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурс-Сервіс КМ» в частині стягнення основної заборгованості за Договором поставки товару №26/01-3 від 26.01.2021 у розмірі 694 492, 84 грн на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

2. Позовні вимоги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Південьагропереробка» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурс-Сервіс КМ» в іншій частині задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурс-Сервіс КМ» (вул. Вишгородська, буд. 12, оф. 409, м. Київ, 04074, ) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Південьагропереробка» (вул. Крайня 1А, с. Мирне, Біляївський р-н, Одеська обл., 67652, ) 106 271 (сто шість тисяч двісті сімдесят одну гривню), 69 коп - інфляційного збільшення, 53 441 (п`ятдесят три тисячі чотириста сорок одну гривню), 15 коп - пені, 9 861 (дев`ять тисяч вісімсот шістдесят одну гривню), 52 коп - 3% річних, а також судовий збір у розмірі 12 998 (дванадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто вісім гривень), 79 коп.

4. Відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення 2 518, 69 грн 3% річних.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г. П. Бондаренко-Легких