ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2022 р. Cправа № 902/1113/22

Господарський суд Вінницької області у складі судді Шамшуріної Марії Вікторівни,

за участю секретаря судового засідання Шейгець І.В., за відсутності сторін

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал-Трейд-Груп ЛТД", 21018, Вінницька обл., Вінницький р-н, місто Вінниця, вул. Литвиненко-Вольгемут Марії, будинок 31А, ідентифікаційний код юридичної особи 38928097

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Енерджи", 21018, Вінницька обл., Вінницький р-н, місто Вінниця, вул. Литвиненко-Вольгемут Марії, будинок 31-А, ідентифікаційний код юридичної особи 39189072

про стягнення 2 770 689,88 гривень

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду Вінницької області 01.11.2022 надійшла позовна заява № б/н від 19.10.2022 (вх. № 1115/22 від 01.11.2022) Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал-Трейд-Груп ЛТД" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Енерджи" про стягнення 2 770 689,88 гривень заборгованості, що виникла внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за договором поставки № 030118-11КТ від 03.01.2018 року, у тому числі 2 409 295,55 гривень основного боргу та 361 394,33 гривень штрафу.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2022 справу розподілено судді Шамшуріній М.В.

Ухвалою суду від 07.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 902/1113/22 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 06.12.2022 року о 12:00 год.

05.12.2022 до суду від позивача надійшла заява № б/н від 30.11.2022 (вх.№ 01-34/10423/22 від 05.12.2022) у якій ТОВ "Глобал-Трейд-Груп ЛТД" зазначає, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позовні вимоги задовольнити, судові витрати покласти на відповідача, розглянути справу без участі ТОВ "Глобал-Трейд-Груп ЛТД" та його представника, проти ухвалення рішення у порядку частини 3 статті 185 ГПК України у зв`язку з повним визнанням позовних вимог ТОВ "Глобал Енерджи" не заперечує.

06.12.2022 до суду від відповідача надійшла заява № б/н від 30.11.2022 (вх.№ 01-34/10447/22 від 06.12.2022) у якій ТОВ "Глобал Енерджи" зазначає, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та проти задоволення позову не заперечує, просить ухвалити рішення у порядку частини 3 статті 185 ГПК України у зв`язку з повним визнанням позовних вимог, судові витрати покласти на відповідача, розглянути справу без участі ТОВ "Глобал Енерджи" та його представника.

На визначену судом дату представники сторін не з`явились. Про дату, час та місце судового засідання сторони повідомлені завчасно та належним чином ухвалою суду від 07.11.2022 року, яку було надіслано за повідомленою електронною адресою позивача та за адресою місцезнаходження відповідача та отримано останнім, про що свідчить відповідне повідомлення про вручення поштового відправлення.

Згідно пункту 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 статті 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Приймаючи до уваги, що сторони були належним чином повідомлені про відкриття провадження, призначення підготовчого судового засідання, на засадах відкритості та гласності судового процесу сторонам створено всі необхідні умови для захисту їх прав та охоронюваних законом інтересів, а вони не скористалися наданим їм правом участі у розгляді справи, приймаючи до уваги заяви сторін про розгляд справи за їх відсутності, суд дійшов висновку розглянути справу за наявними матеріалами за відсутності сторін.

Відповідно до частин 3, 4 статті 185 ГПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення у підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 191, 192 ГПК України.

Так, згідно частини 4 статті 191 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 46 ГПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Суд встановив, що заява відповідача про визнання позову підписана від імені відповідача директором ТОВ "Глобал Енерджи" Лісовим Б.І. та скріплено печаткою цього товариства.

Суд перевірив повноваження особи, що підписала заяву про визнання позову згідно з відомостями, наявними у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та наявними у матеріалах справи документами. Судом не виявлено обмежень представника відповідача на вчинення відповідних дій.

За вказаних обставин, суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову.

Матеріали справи не містять доказів того, що визнання відповідачем позову у цій справі суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, у зв 'язку з чим суд дійшов висновку про ухвалення у справі №902/1113/22 судового рішення.

За наслідками розгляду справи у судовому засіданні 06.12.2022 судом ухвалено рішення у справі.

З огляду на відсутність сторін, після виходу з нарадчої кімнати, судом долучено вступну та резолютивну частини рішення без його проголошення до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

03.01.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Глобал-Трейд-Груп ЛТД" (далі - продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Глобал Енерджи" (далі - покупець, відповідач) укладено договір поставки № 030118-11КТ (далі - договір).

Положеннями пункту 2.1 договору сторони передбачили, що продавець протягом строку дії цього договору зобов`язується поставляти та передавати через мережу АЗС (ГАЗС, АГНКС) у власність (повне господарське відання) покупця нафтопродукти (надалі іменовані "товар") в асортименті: дизельне пальне, неетильовані бензини А-98, А-95, А-92, газ-метан, газ пропан-бутан належної якості (підтвердженої сертифікатом якості), що відповідає державним стандартам, в кількості, визначеній відповідно до накладних, які є невід`ємними частинами цього договору, а покупець зобов`язується приймати товар на АЗС (ГАЗС, АГНКС) та оплачувати його на умовах цього договору.

Відповідно до пункту 5.1 договору перехід права власності на товар та ризику випадкової загибелі (псування) відбувається в момент передачі товару уповноваженому представнику покупця.

Згідно пункту 5.5 договору покупець зобов`язаний вести облік отриманого товару на підставі інформаційних чеків, що були одержані під час отримання товару на АЗС (ГАЗС, АГНКС). До десятого робочого дня поточного місяця продавець надає всі дані по поставкам товару покупцю за попередній календарний місяць у формі "Обіг по клієнту". Покупець відповідно до інформаційних чеків проводить звірку даних. У випадку втрати інформаційних чеків покупець має керуватися даними продавця. Претензії щодо суперечностей у даних обліку продавця та покупця мають бути заявлені покупцем в письмовому вигляді протягом 20 (двадцяти) днів після закінчення календарного місяця, за який виявлена суперечність даних обліку продавця та покупця/ Такі претензії мають бути розглянуті продавцем протягом одного місяця з моменту отримання.

Відповідно до пункту 6.1 договору кількість товару, що постачається, зазначається в видаткових накладних виписаних продавцем. Видаткова накладна виписується останнім днем місяця, в ній зазначається кількість вибраного товару за поточний календарний місяць. Видаткові накладні є невід`ємними частинами цього договору.

Пунктом 7.1 договору сторони визначили, що покупець зобов`язаний сплатити продавцю товар на умовах попередньої оплати у розмірі 100% товару (в тому числі ПДВ) відображену в рахунках-фактурах, накладних на товар (видаткових та актах приймання-передачі), протягом п`яти робочих днів з дати здійснення поставки товару.

Згідно пунктів 8.1., 8.2. договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін. Строк дії цього договору, складає - 1 (один) рік з дати набрання ним чинності. Цей строк автоматично продовжується на наступні періоди в 1 (один) рік кожен, якщо жодна з сторін не повідомить іншу сторону за 30 (тридцять) днів до закінчення кожного однорічного періоду дії цього договору про намір припинити його дію.

За умовами пункту 9.5. договору у разі якщо покупець допустив прострочення по оплаті поставленого товару більш ніж на 15 (п`ятнадцять) календарних днів, продавець має право стягнути з покупця штраф у розмірі 15% (п`ятнадцяти відсотків) від вартості несвоєчасно сплаченого товару.

Договір поставки № 030118-11КТ від 03.01.2018 р. підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань по оплаті отриманого товару, позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення 2 770 689,88 гривень заборгованості, у тому числі 2 409 295,55 гривень основного боргу та 361 394,33 гривень штрафу.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі з огляду на наступне.

Предметом спору у цій справі є матеріально - правова вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № 030118-11КТ від 03.01.2018 року у розмірі 2 770 689,88 гривень, у тому числі 2 409 295,55 гривень основного боргу та 361 394,33 гривень штрафу.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом частини 1 статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно частини 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 11 ЦК України договір є однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Проаналізувавши умови укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою укладений договір є договором поставки, правовідносини за яким врегульовано відповідними положеннями Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

За змістом частини 1 статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Згідно зі статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Як передбачено пунктом 2 частини 1 статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (статті 632 ЦК України).

Частиною 1 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з частиною 1 статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 7.1 договору покупець зобов`язаний сплатити продавцю товар на умовах попередньої оплати у розмірі 100% товару (в тому числі ПДВ) відображену в рахунках-фактурах, накладних на товар (видаткових та актах приймання-передачі), протягом п`яти робочих днів з дати здійснення поставки товару.

Згідно спільно підписаного та скріпленого печатками сторін акту звірки взаєморозрахунків за період з 01.05.2021 по 28.07.2022 із початковим сальдо на 01.05.2021 в сумі 2 313 239,88 гривень, оборотом за період з 01.05.2021 по 28.07.2022 на суму 2 780 290,26 гривень, заборгованість відповідача, з урахуванням здійсненої оплати на суму 2 684 234,59 гривень станом на 28.07.2022 становить 2 409 295,55 гривень (2 313 239,88 гривень + 2 780 290,26 гривень - 2 684 234,59 гривень = 2 409 295,55 гривень).

Судом встановлено, що на виконання умов договору поставки № 030118-11КТ від 03.01.2018 позивач за спірний період згідно видаткових накладних № РН-0000732 від 31.05.2021, № РН-0000756 від 31.05.2021, № РН-0000879 від 30.06.2021, № РН-0001034 від 31.07.2021, № РН-0001061 від 31.07.2021, № РН-0001103 від 26.08.2021, № РН-0001104 від 26.08.2021, № РН-0001199 від 31.08.2021, № РН-0001229 від 31.08.2021, № РН-0001249 від 31.08.2021, № РН-0001243 від 08.09.2021, № РН-0001262 від 10.09.2021, № РН-0001263 від 10.09.2021, № РН-0001257 від 21.09.2021, № РН-0001653 від 08.12.2021, № РН-0001364 від 30.09.2021, № РН-0001385 від 30.09.2021, № РН-0001390 від 07.10.2021, № РН-0001402 від 12.10.2021, № РН-0001491 від 31.10.2021, № РН-0001507 від 31.10.2021, № РН-0001539 від 11.11.2021, № РН-0001547 від 11.11.2021, № РН-0001637 від 30.11.2021, № РН-0001642 від 30.11.2021, №РН-0001564 від 03.12.2021, № РН-0000036 від 31.01.2022 передав, а відповідач отримав обумовлений умовами договору товар на умовах та у порядку, визначеному договором.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів пред`явлення відповідачем позивачу будь-яких претензій щодо неналежного виконання умов договору, а також доказів повернення позивачу товару.

Наявність заборгованості у розмірі 2 409 295,55 гривень визнається відповідачем.

Доказів сплати заявленої до стягнення суми боргу повністю чи частково (платіжні доручення, виписки банківських установ тощо) матеріали справи не містять.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно вимог статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до частини 1 статті 255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.

Згідно з частиною першою статті 202 ГК України та статті 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином, в той же час відповідач свої зустрічні зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати за отриманий товар належним чином не виконав, внаслідок чого було допущено прострочення у виконанні грошового зобов`язання.

Відповідно до вимог статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.

Враховуючи, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором щодо сплати заборгованості за поставлений товар, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено умови договору поставки в частині повної та своєчасної сплати заборгованості, а тому позивач обґрунтовано звернувся з позовом про стягнення суми основного боргу.

Приймаючи до уваги, що розмір заявленої до стягнення суми основного боргу відповідає фактичним обставинам справи, визнається відповідачем у повному обсязі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 2 409 295,55 гривень є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 361 394,33 гривень штрафу нарахованого відповідачу у зв`язку із несвоєчасною оплатою за договором.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до положень статей 546, 548 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов`язання.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до вимог частини 1 статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

У свою чергу, статтею 230 ГК України передбачено обов`язок учасника господарських відносин сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 9.5. договору сторони визначили, що у разі якщо покупець допустив прострочення по оплаті поставленого товару більш ніж на 15 (п`ятнадцять) календарних днів, продавець має право стягнути з покупця штраф у розмірі 15% (п`ятнадцяти відсотків) від вартості несвоєчасно сплаченого товару.

Сума заборгованості за договором становить 2 409 295,55 гривень. Вказана заборгованість станом на день подання позову до суду - 01.11.2022 не сплачена. Наявність заборгованості станом на день подання позову до суду та на день розгляду справи у суді визнається відповідачем. Таким чином, має місце прострочення по оплаті поставленого товару більш ніж на 15 календарних днів.

Зважаючи на встановлене судом прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, вимога про стягнення штрафу у розмірі 15% (п`ятнадцяти відсотків) від вартості несвоєчасно сплаченого товару відповідає чинному законодавству, положенням договору та заявлена правомірно.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок штрафу, що нарахований на суму основного боргу за договором, суд дійшов висновку, що сума штрафу нарахована вірно, а відтак позовні вимоги щодо стягнення штрафу у сумі 361 394,33 гривень є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Положеннями частин 1-4 статті 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно вимог 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

Згідно статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. (частини 1-2 статті 86 ГПК України).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Позовні вимоги про стягнення 2 770 689,88 гривень заборгованості у заяві від 30.11.2022 відповідачем визнані у повному обсязі.

Суд зазначає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб.

З огляду на викладене, враховуючи фактичні обставини справи, наведені норми законодавства та визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнення з відповідача на користь позивача 2 770 689,88 гривень заборгованості за договором поставки № 030118-11КТ від 03.01.2018 року, у тому числі 2 409 295,55 гривень основного боргу та 361 394,33 гривень штрафу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно вимог статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні до суду позивачем згідно платіжних доручень № 6475 від 14.09.2022 року та № 6540 від 29.09.2022 сплачено судовий збір у розмірі 41 561,34 гривень.

Відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 9 статті 129 ГПК України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Порядок розподілу витрат у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті визначений у частині 1 статті 130 ГПК України.

Водночас, у поданій до суду заяві № б/н від 30.11.2022 відповідач просить покласти судові витрати на ТОВ "Глобал Енерджи".

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволені у повному об`ємі, враховуючи заяву відповідача про покладення на нього судових витрат та оскільки спір доведено до суду з огляду на несплату заборгованості перед позивачем, витрати по сплаті судового збору у сумі 41 560,35 гривень покладаються на відповідача.

Враховуючи, що від позивача не надходило клопотання про повернення судового збору внесеного у більшому розмірі, ніж встановлено законом, питання про повернення суми судового збору у розмірі 0,99 гривень під час ухвалення рішення у справі судом не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Енерджи" (21018, Вінницька обл., Вінницький р-н, місто Вінниця, вул. Литвиненко-Вольгемут Марії, будинок 31-А, ідентифікаційний код юридичної особи 39189072) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал-Трейд-Груп ЛТД" (21018, Вінницька обл., Вінницький р-н, місто Вінниця, вул. Литвиненко-Вольгемут Марії, будинок 31А, ідентифікаційний код юридичної особи 38928097) 2 770 689,88 гривень (два мільйони сімсот сімдесят тисяч шістсот вісімдесят дев`ять гривень вісімдесят вісім копійок) заборгованості, у тому числі 2 409 295,55 гривень основного боргу та 361 394,33 гривень штрафу та 41 560,35 гривень (сорок одну тисячу п`ятсот шістдесят гривень тридцять п`ять копійок) витрат на сплату судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Згідно з приписами статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Відповідно до положень частини 1 статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Копію судового рішення направити сторонам рекомендованим листом та засобами електронного зв`язку на відомі суду електронні адреси: позивача - .

Повний текст рішення складено та підписано 14.12.2022 року.

Суддя Шамшуріна М.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу, 21018, Вінницька обл., Вінницький р-н, місто Вінниця, вул.Литвиненко-Вольгемут Марії, будинок 31А; ;

3 - відповідачу, 21018, Вінницька обл., Вінницький р-н, місто Вінниця, вул. Литвиненко-Вольгемут Марії, будинок 31-А.