ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2022 р. м. Житомир Справа № 906/787/22

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Західєвроторг-груп"

до Іноземного підприємства "Овруцький щебеневий завод Гомельського міського шляхового будівельно-ремонтного тресту"

про стягнення 462383,65 грн

Товариство з обмеженою відповідальністю "Західєвроторг-груп" звернулось до суду з позовом про стягнення з Іноземного підприємства "Овруцький щебеневий завод Гомільського міського шляхового будівельно-ремонтного тресту" 462383,65 грн, з яких: 364740,00 грн основного боргу, 10942,20 грн 3% річних та 86701,45 грн інфляційних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зсилається на невиконання відповідачем умов Договору купівлі-продажу №07/21-2 від 06.07.2021.

Ухвалою від 03.10.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 01.11.2022.

У зв`язку з перебуванням судді Вельмакіної Т.М. на лікарняному, справа №906/787/22 в судове засідання 01.11.2022 не вносилась.

Ухвалою від 11.11.2022 суд призначив розгляд справи на 01.12.2022.

30.11.2022 до суду від т.в.о. директора Іноземного підприємства "Овруцький щебеневий завод Гомельського міського шляхового будівельно-ремонтного тресту" надійшла заява від 30.11.2022, згідно якої останній просить суд розглядати справу без його участі та повідомив, що визнає заборгованість у розмірі 364740,00 грн основного боргу, інших нарахувань не підтримує. Вказав, що наслідки відмови від позову йому відомі (а.с. 43).

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 46 ГПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно зі ст.191 ГПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення, у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд не приймає визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Судом встановлено, що представник відповідача не обмежений на вчинення вказаної процесуальної дії, його дії не суперечать інтересам особи, яку він представляє. Часткове визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб.

За вказаного суд не встановив підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову.

01.12.2022 на адресу суду з поштовою відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою", повернулася копія ухвали від 11.11.2022, яка направлялася позивачу за його юридичною адресою.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що адреса відповідача відповідає вказаній у позовній заяві (а.с. 24,27).

01.12.2022 на електронну адресу суду від директора позивача надійшла заява від 01.12.202, згідно якої останній просить розглянути справу без участі представника ТОВ "Західєвроторг-груп". Вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задоволити (а.с. 50).

Враховуючи вищевказані клопотання представників сторін про розгляд справи без їх участі, суд вважає, що неявка останніх не перешкоджає розгляду справи за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

06.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Західєвроторг-груп" (позивач, продавець) та Овруцьким щебеневим заводом Гомельського міського шляхового будівельно-ремонтного тресту (відповідач, покупець) укладено Договір купівлі-продажу №07/21-2 (далі - Договір (а.с. 11-12)), згідно п.1.1 якого продавець зобов`язується передати у власність (повне господарське відання) покупця запчастини до дробарного обладнання, а покупець зобов`язується прийняти обладнання та оплатити його на умовах даного договору.

Позивач вказує, що на виконання умов вищевказаного Договору продав відповідачу товарно-матеріальні цінності на загальну суму 364740,00 грн, однак останній, в порушення умов Договору, оплату отриманого товару не здійснив.

Пояснив, що факт наявності зазначеної заборгованості підтверджується підписаним сторонами актом звіряння розрахунків станом на 23.02.2022.

Вказав, що направив відповідачу претензію №1 від 18.07.2022, з вимогою погасити заборгованість в сумі 364740,00 грн, яка була залишена без відповіді та задоволення.

Не виконання відповідачем у повному обсязі зобов`язань в частині проведення розрахунків стало підставою для звернення позивача за захистом порушеного права до суду.

Крім суми основного боргу, позивач заявив до стягнення з відповідача 10942,20 грн 3% річних та 86701,45 грн інфляційних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зсилається на ст. 11, 15, 16, 509, 526, 530, 610, 611, 612, 625, 629 ЦК України та ст. 193, 216, 222, 224,225,232 ГК України.

Відповідач позов в частині стягнення 364740,00 грн основного боргу позов визнав, доказів проведення розрахунків з позивачем не надав.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, враховуючи наступне.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України).

Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору купівлі-продажу №07/21-2 від 06.07.2021.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно п.2.1 Договору, одиниця виміру та загальна кількість товару: згідно рахунків-фактур на партію обладнання за домовленістю сторін.

Відповідно до п. 2.2. Договору, загальна сума даного Договору складається із суми цін на товар, відповідно до видаткових накладних, підписаних сторонами протягом дії даного Договору.

Товар повинен бути повністю поставлений покупцю протягом 10 днів з моменту надходження попередньої оплати від покупця. Продавець має право на дострокову поставку товару (п. п. 4.1, 4.2 Договору).

Відповідно до п.5.1 Договору, ціна за одиницю товару визначається у рахунках-фактурах та накладних.

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивач поставив, а відповідач отримав товар на загальну суму 364740,00 грн, що підтверджується товарно-транспортними та видатковими накладними №РН-0000045 від 22.07.2021 на суму 169740,00 грн та №РН-0000053 від 05.08.2021 на суму 195000,00 грн (а.с. 14-18).

На вищевказані суми поставки позивачем були виписані рахунки-фактури №СФ-000062 від 06.08.2021 та №СФ-0000073 від 04.08.2021 (а.с. 16).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п. 6.1. Договору, термін оплати товару: протягом 10 банківських днів з моменту отримання покупцем рахунку-фактури на попередню оплату або за фактом отримання товару. Інші умови - за домовленістю сторін (п. 6.1. Договору).

Покупець здійснює оплату згідно виставленого рахунка-фактури шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця (п. 6.2. Договору).

За наведеного, з урахуванням п. 6.1. Договору, строк виконання відповідачем зобов`язання оплатити поставлений товар є таким, що настав.

Матеріали справи містять, підписаний директорами сторін та скріплений їх печатками, акт звірки взаєморозрахунків, яким погоджено, що станом на 23.02.2022 заборгованість відповідача складає 364740,00 грн (а.с. 20).

Надаючи правову оцінку вказаному акту, суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.03.19. у справі № 910/1389/18, яка полягає в наступному. Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом. Разом з цим, акт звірки м о ж е в в а ж а т и с я доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості.

У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку про те, що наданий до матеріалів справи акт звірки взаємних розрахунків в сукупності з такими первинними документами як видаткові і товарно-транспортні накладні від 22.07.2021 та від 05.08.2022, підтверджує факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем станом на 23.02.2022 у розмірі 364740,00 грн. Водночас суд враховує, що вказану суму боргу також підтвердив відповідач у заяві від 30.11.2022 (а.с. 43).

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Оскільки сторони погодили суму заборгованості в акті звірки розрахунків у розмірі 364740,00 грн, яку відповідач також визнав у заяві від 30.11.2022, і доказів погашення основного боргу станом на день розгляду справи не надано, позовні вимоги про стягнення на користь позивача 364740,00 грн заборгованості за Договором є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується стягнення з відповідача 10942,20 грн 3% річних та 86701,45 грн інфляційних суд враховує таке.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що нарахування 10942,20 грн 3% річних позивач здійснив на суму 364740,00 грн за період з 01.09.2021 по 31.08.2021 (а.с. 8).

Сума інфляційних за період з вересня 2021 по серпень 2022, за розрахунком позивача, склала 86701,45 грн (а.с. 9).

Перевіривши, за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій платформи ЛІГА: Закон, наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних, суд встановив, що їх нарахування у заявленому розмірі є обґрунтованим та вірним.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими відповідно до вимог чинного законодавства та підлягають задоволенню у розмірі 462383,65 грн, з яких: 364740,00 грн основного боргу, 10942,20 грн 3% річних та 86701,45 грн інфляційних.

Оскільки відповідач визнав позов в частині стягнення 364740,00 грн основного боргу, суд враховує приписи ч. 3 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір", згідно яких, у разі в и з н а н н я позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи, що відносно 364740,00 грн основного боргу судовий збір становить 5471,10 грн, то з урахуванням ч. 3 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір", 50% судового збору із цієї вимоги, а саме 2735,55 грн, підлягає поверненню позивачу за ухвалою суду.

Судовий збір з вимоги про стягнення 10942,20 грн 3% річних та 86701,45 грн інфляційних становить в сукупності 1464,65 грн, таким чином, до стягнення з відповідач підлягає 4200,20 грн судового збору (1464,65 грн + 2735,55 грн).

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, резолютивна частина рішення не оголошувалась. При цьому, судом враховано постанови Верховного Суду від 05.09.2022 року у справі № 1519/2-5034/11 та №761/38266/14 від 30.09.2022.

Керуючись статтями 2, 73-79, 86, 123, 129, 191, 233, 236-238, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Іноземного підприємства "Овруцький щебеневий завод Гомельського міського шляхового будівельно-ремонтного тресту" (11152, Житомирська обл., Овруцький р-н, с. Бондарі, ід. код 04990896) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Західєвроторг-груп" (43023, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Лідавська, буд. 2, ід. код 41341934):

- 364740,00 грн основного боргу;

- 10942,20 грн 3% річних;

- 86701,45 грн інфляційних;

- 4200,20 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 08.12.22

Суддя Вельмакіна Т.М.

1 - до справи;

2,3 - сторонам (рек.).