ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2022 р. м. Рівне Справа № 918/652/22

Господарський суд Рівненської області у складі судді А.Качура,

розглянув матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила"

про: стягнення 77 653,44 грн

секретар судового засідання: С.Коваль;

представники:

від позивача: С.Лоскот;

від відповідача: І.Діонісьєв;

ОПИС СПОРУ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила" про стягнення 690 619,08 грн, з яких: 612 965,64 грн заборгованість, 9 707,67 грн 3% річних, 67 945,77 грн інфляційних втрат.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 29 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила" було укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №20510410.

Позивач вказує, що виконав умови договору та здійснив поставку відповідачу товар, в свою чергу відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав та допустив виникнення боргового зобов`язання на суму 612 965,64 грн.

У зв`язку з простроченням відповідачем оплати товару, позивачем нараховано 9 707,67 грн. 3% річних та 67 945,77 грн інфляційних втрат.

Відповідач у своєму відзиві на позов заперечив проти позову в частині вимог про стягнення інфляційних втрат та відсотків річних.

Відповідач вказує, що несвоєчасна сплата заборгованості відбулася не з його вини а з огляду на заборгованість споживачів. При цьому, основним видом діяльності відповідача є постачання пари, гарячої води та кондиційного повітря.

Відповідач вказує, що відповідальність у вигляді відшкодування збитків може бути покладена на особу за наявності в її діях складу цивільного правопорушення.

Як на підставу для відмови в задоволенні позову позивач посилається на пункт 18 розділу Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а також на постанову КМУ №206 від 05 березня 2022 року.

Процесуальні дії у справі

Товариство з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила" про стягнення 690 619,08 грн, з яких: 612 965,64 грн заборгованість, 9 707,67 грн 3% річних, 67 945,77 грн інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 05 вересня 2022 року підготовче засідання призначено на 04 жовтня 2022 року.

Ухвалою суду від 04 жовтня 2022 року підготовче засідання відкладено на 25 жовтня 2022 року.

Ухвалою суду від 25 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 03 листопада 2022 року.

В судовому засідання 03 листопада 2022 року оголошено перерву до 17 листопада 2022 року.

Ухвалою суду від 17 листопада 2022 року розгляд справи відкладено на 01 грудня 2022 року.

Ухвалою суду від 01 грудня 2022 року провадження у справі в частині вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила" про стягнення 612 965,64 грн заборгованості закрито у зв`язку з відсутністю предмету спору.

В судовому засідання представник позивача підтримав позову.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав.

МОТИВИ СУДУ ПРИ ПРИЙНЯТТІ РІШЕННЯ

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

01 жовтня 2021 року відповідно до ст. ст. 633, 634 ЦК та ПРРЕЕ, ТОВ "Біоенергосила" звернулось до позивача з заявою про приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу з 01 жовтня 2021 року на умовах комерційної пропозиції №10А.

29 жовтня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" (позивач/постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила" (відповідач/споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №20510410 (надалі договір), відповідно до предмету якого за цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у нього укладеного в установленому порядку з оператором системи розподілу договору про надання послуг з розподілу, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії.

Побутовий споживач використовує електричну енергію виключно на власні побутові потреби, утому числі для освітлення, живлення електроприладів тощо, що не включає професійну або господарську діяльність.

Малі непобутові споживачі можуть використовувати електричну, енергію для професійної та підприємницької діяльності.

Згідно з умовами розділу 3 договору, початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до цього договору. Споживач має право вільно змінювати постачальника відповідно до процедури, визначеної ПРРЕЕ та умов цього договору. Постачальник за цим договором не має права вимагати від споживача будь-якої іншої плати за електричну енергію, що не визначена у комерційній пропозиції, яка є додатком 2 до цього договору.

За наявними у матеріалах справи рахунками за період з жовтня 2021 року по червень 2022 року позивач здійснював продаж відповідачу електричної енергії, однак відповідач допустив прострочення оплати.

Як видно з наданих суду доказів, станом на час звернення з позовом до суду заборгованість відповідача перед позивачем складала 612 965,64 грн.

Згідно з умовами пунктів 5.1., 5.2. договору, споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору.

Спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції постачальника. Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни електричної енергії.

Відповідно до пункту 5.4. договору, ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни. У випадках застосування до споживача диференційованих цін електричної енергії суми, вказані в рахунках, відображають середню ціну, обчислену на базі різних диференційованих цін.

Пунктами 5.5.-5.7. договору передбачено, що розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Розрахунки споживача за цим договором здійснюються на поточний рахунок постачальника. При цьому, споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за цим договором через банківську платіжну систему, он-лайн переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу постачальника та в інший не заборонений законодавством спосіб. Оплата вартості електричної енергії за цим договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника.

Оплата вважається здійсненою після того, як на поточний рахунок постачальника надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за куповану електричну енергію відповідно до умов цього договору. Поточний рахунок постачальника зазначається у платіжних документах постачальника, у тому числі у разі його зміни.

Оплата рахунку постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його споживачем або протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого споживачем.

Всі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних веб-сайтів для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки.

Згідно з умовами обраної комерційної пропозиції №10А, яка є додатком №2 до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, оплата електричної енергії здійснюється споживачем за фактично спожиту електроенергію на підставі отриманого у постачальника рахунку протягом 5-ти робочих днів з дня його отримання, але не пізніше 14:00 голини 25 числа, на рахунок із спеціальним режимом використання, який зазначений у договорі та/або розрахункових документах постачальника.

У пункті 6.1. договору сторони погодили, що документообіг між сторонами може здійснюється одним з таких способів: або у вигляді електронного документа з накладенням кваліфікованого електронного підпису та кваліфікованої електронної печатки (за наявності); або у паперовому вигляді на паперовому носії.

Згідно з умовами пункту 6.4.1., передбачені електронні адреси сторін, які будуть використовуватись для обміну електронними документами: електронна адреса cпоживача - ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач вказує, що на виконання умов договору направляв відповідачу рахунки на електронну пошту, що зазначена у договорі, відповідач не заперечував отримання рахунків електронною поштою.

У зв`язку з простроченням відповідачем розрахунків за отриману електроенергію у період за жовтень 2021 року - червень 2022 року за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 612 965,64 грн, яка сплачена 16 та 19 вересня 2022 року, що підтверджується долученими позивачем платіжними дорученнями.

У зв`язку з наведеним, ухвалою суду від 01 грудня 2022 року провадження у справі в частині вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила" про стягнення 612 965,64 грн заборгованості закрито у зв`язку з відсутністю предмету спору.

У зв`язку з простроченням оплати позивач за період з 16 лютого 2022 року по 15 червня 2022 року нарахував відповідачу 67 945,77 грн інфляційних втрат, та з 24 лютого 2022 року по 31 липня 2022 року 9 707,67 грн 3 % річних.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін

З наведених обставин видно, що спірні правовідносини є за своїм змістом майновими, договірними та стосуються постачання товару/продукції за договором поставки. Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає свої права в частині своєчасної оплати отриманого відповідачем товару порушеними.

Як унормовано положеннями статті 11 ЦК України та статті 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Частиною 1 статті 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 6 статті 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Згідно з нормами статті 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено частинами 1, 2 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У силу вимог частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями статті 525 ЦК України, та частини 6 статті 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з нормами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договір про постачання електричної енергії споживачу - це домовленість двох сторін (електропостачальник і споживач), що є документом певної форми, яка передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником за вільними цінами; постачання електричної енергії - продаж електричної енергії споживачу відповідно до умов договору; розрахунковий період - період часу, зазначений у договорі, за який визначається обсяг спожитої та/або розподіленої/переданої електричної енергії, величина потужності та здійснюються відповідні розрахунки; споживач електричної енергії - фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.

Постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, який розробляється електропостачальником на основі Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток 5 до цих Правил) та укладається в установленому цими Правилами порядку (п. 1.2.7 ПРРЕЕ).

Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання споживачу всього обсягу фактичного споживання електричної енергії за певним об`єктом у певний період часу одним електропостачальником відповідно до обраної споживачем комерційної пропозиції (п. 3.1.8 ПРРЕЕ).

Згідно із частиною 3 статті 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

У пунктах 5.2.1, 5.5.5 ПРРЕЕ також передбачено, що електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів, а споживач електричної енергії зобов`язаний: користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів); сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; за умови неповної оплати за спожиту електричну енергію припинити власне електроспоживання відповідно до умов договору.

Згідно з положеннями пункту 4.12. ПРРЕЕ, розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Згідно з правилами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановив суд, у жовтні 2021 року - червні 2022 року споживач відповідно до умов договору отримував електричну енергію, однак розрахунки здійснював несвоєчасно та не в повному обсязі. У зв`язку з цим за період з 16 лютого 2022 року по 15 червня 2022 року позивач нарахував відповідачу 67 945,77 грн інфляційних втрат, та з 24 лютого 2022 року по 31 липня 2022 року 9 707,67 грн 3 % річних.

Наданий позивачем розрахунок суд перевірив, визнав законним та обґрунтованим, а отже вимоги про стягнення відсотки річних та інфляційних втрат мають бути задоволені.

У своєму відзиві на позов відповідач вказує, що несвоєчасна сплата заборгованості відбулася не з його вини а з огляду на заборгованість споживачів. Зауважує, що основним видом діяльності відповідача є постачання пари, гарячої води та кондиційного повітря.

Відповідач також вказує, що відповідальність у вигляді відшкодування збитків може бути покладена на особу за наявності в її діях складу цивільного правопорушення.

Відповідач зокрема посилається на правовий висновок, зроблений Верховним Судом за результатами касаційного розгляду справи №902/417/18.

Водночас суд не знаходить підстав для застосування практики, що висвітлена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18, оскільки правовідносини у даному спорі та у справі №902/417/18 не є подібними.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

При розгляді справи №902/417/18 Велика Палата Верховного Суду відзначила, що з огляду на мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Натомість суд звертає увагу відповідача, що у правовідносинах, щодо яких надана правова оцінка при вирішенні спору у справі №902/417/18 сторонами змінено розмір процентної ставки, що встановлена статтею 625 ЦК України.

А проте, у даній справі позивач при обрахунку 3% річних використовував розмір процентної ставки що встановлений законом.

Щодо відсутності вини у заподіяних збитках суд відзначає, що інфляційні втрати та відсотки річних, що передбачені статтею 625 ЦК України не є збитками, а є спеціальною формою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, котра має компенсаційний характер.

Отже відповідач помилково зазначає про необхідність доведення 4-ьох складових (наявність збитків, протиправна поведінка, причинний зв`язок, вина) при нарахуванні інфляційних втрат та відсотків річних, що передбачені статтею 625 ЦК України.

У своєму відзиві на позов, як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та відсотків річних відповідач посилається на положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Згідно з приписами пункту 18 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Суд зауважує, що пункт 18 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України регламентує правовідносини, що виникли у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем).

Водночас у даному випадку спірні правовідносини виникли з договору поставки, а відтак положення пункту 18 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у даному випадку до застосування не підлягають.

Як на підставу для відмови в задоволенні позову позивач також посилається на постанову КМУ №206 від 05 березня 2022 року.

Згідно з положеннями пункту 1 постанови КМУ від 05 березня 2022 року № 206, установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі.

Суд звертає увагу, що вказана постанова КМУ регулює правовідносини щодо нарахування неустойки, інфляційних втрат та відсотків річних на заборгованість населення.

А тому, в даному випадку вказаний підзаконний нормативно-правовий акт до застосування не підлягає.

Як на підставу для відмови в задоволенні позову в частині вимог про стягнення інфляційних втрат та відсотків річних відповідач серед іншого посилався на абзац 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення".

Згідно з положеннями абзацу 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення", на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий з 1 червня 2021 року до 1 липня 2022 року природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману з 1 червня 2021 року до 1 липня 2022 року для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, погашену до 31 грудня 2022 року, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються.

А проте, суд зауважує, що положення абзацу 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" регулюють правовідносини щодо заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію.

Натомість у даній справі спірні відносини виникли з правовідносин щодо поставки електричної енергії.

Окрім того, згідно з нормами статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" взаєморозрахунки - розрахунки з погашення заборгованості, що проводяться за рахунок видатків державного бюджету учасниками процедури врегулювання заборгованості.

Договір про організацію взаєморозрахунків - договір, який укладається учасниками процедури врегулювання заборгованості для погашення заборгованості та є підставою для проведення взаєморозрахунків відповідно до цього Закону.

Однак, матеріали справи не містять укладеного договору щодо процедури врегулювання заборгованості для погашення заборгованості.

Щодо даного аспекту суд також зазначає, що відповідно до приписів статті 3 цього Закону, для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства. Рішення про включення або про відмову у включенні до реєстру приймається керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, або уповноваженою ним посадовою особою після надходження заяви та розміщується на офіційному веб-сайті цього органу.

А проте, відповідач не надав доказів включення його до реєстру, в порядку визначеному наведеними правовими нормами.

Окрім наведеного вище, положеннями цього Закону не передбачено списання інфляційних нарахувань та процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих підприємств за отриману ними електричну енергію.

Щодо посилань відповідача на обставини непереборної сили та лист ТПП України № 2024/02.-7-1 суд зауважує наступне.

Відповідно до статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Таким чином лист не може засвідчувати обставини непереборної сили, а відповідного сертифікату відповідач суду не надав.

Також суд зауважує, що наявність в Україні загальновідомих форс-мажорних обставин (здійснення широкомасштабної збройної агресії проти України), не звільняє відповідача від доведення обставин про те, яким саме чином вказана непереборна сила завадила відповідачу належним чином виконати свої зобов`язання перед позивачем. Таких обставин відповідач суду не довів.

Відповідно до положень статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також, згідно з нормами статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Правилами статті 13 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Висновки суду

На думку суду, встановлені обставини щодо прострочення виконання відповідачем договірних зобов`язань з оплати поставленої електричної енергії свідчать про порушення відповідачем прав позивача.

Суд погоджується з аргументами позивача стосовно обґрунтованості позовних вимог про стягнення 9 707,67 грн 3% річних та 67 945,77 грн інфляційних втрат.

Розподіл судових витрат

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з задоволенням позову в частині вимог про стягнення інфляційних втрат та відсотків річних, судовий збір в розмірі 1 64,80 грн покладається на відповідача.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила" (35603, Рівненська область, Дубенський район, місто Дубно, вул. Замкова 51, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" (36022, м. Полтава, вул. Панянки 65Б, ) 9 707 (дев`ять тисяч сімсот сім) грн 67 коп. три відсотки річних, 67 945 (шістдесят сім тисяч дев`ятсот сорок п`ять) грн 77 коп. інфляційних втрат та 1 164 (одна тисяча сто шістдесят чотири) грн 80 коп. судового збору.

Позивач (Стягувач): Товариство з обмеженою відповідальністю "Полтаваенергозбут" (36022, м. Полтава, вул. Панянки 65Б, ).

Відповідач (Боржник): Товариство з обмеженою відповідальністю "Біоенергосила" (35603, Рівненська область, Дубенський район, місто Дубно, вул. Замкова 51, ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повне рішення складено та підписано 07 грудня 2022 року.

Суддя А.Качур