ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2022 р. м. Рівне Справа № 918/631/22

Господарський суд Рівненської області у складі головуючої судді Бережнюк В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ШПАНОВСЬКИЙ ІМПОРТ-ЕКСПОРТ"

до відповідача Комунального підприємства "Рівнекнига" Рівненської обласної ради

про стягнення заборгованості 53 541,73 грн.

Секретар судового засідання Лиманський А.Ю.

Представники:

від позивача Красовський В.Б.

від відповідача Савчук О.І.

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ШПАНОВСЬКИЙ ІМПОРТ-ЕКСПОРТ" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача Комунального підприємства "Рівнекнига" Рівненської обласної ради про стягнення заборгованості 53 541,73 грн., з яких 45 289,17 грн. - основний борг, 855,03 грн. - 3% річних, 7 397,53 грн. - інфляційні втрати.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не оплатив кошти за отриманий товар згідно видаткових накладних 45 289,17 грн. Тому посилаючись на ст.625 ЦК України позивач нарахував 855,03 грн. - 3% річних та 7 397,53 грн. - інфляційні втрати.

Також позивач просить покласти на відповідача судові витрати по сплаті судового збору 2 481,00 грн. та 7000,00 грн. по оплаті правової допомоги.

У подальшому, 15.11.2022 позивач подав клопотання про закриття провадження у справі в частині 20 000,00 грн., оскільки відповідач частково погасив основний борг.

Відповідач відзиву на позов не надав. У судовому засіданні усно визнав наявність боргу за товар, проте просив відмовити в позові. Також відповідач заперечив проти заяви позивача про відшкодування витрат на правову допомогу.

21.11.2022 відповідач подав докази сплати 4 800,00 грн. основного боргу.

21 листопада 2022 року відповідач подав письмові пояснення по справі, у яких серед іншого вказав, що між сторонами був заключений договір поставки № 238/2020. Впродовж з 1 по 17 лютого 2022 року отримав від ТзОВ "Шнапонський імпорт-експорт" канцелярської продукції (ручки, зошити, папір, тощо) на суму 68151,20 грн., яку повинні були оплатити згідно умов договору п.п. 2.2 п.2 Договору поставки № 238/2020. 24 лютого 2022 року почалось широкомасштабне вторгнення Росії на територію України. Отримуючи товар відповідач не міг спрогнозувати, що 24 лютого 2022 року почнуться воєнні дії. Відповідач по мірі реалізації товару проводив оплату за поставлений товар. Остання оплата відбулась 14.11.2022 згідно платіжної інструкції № 733 на суму 4800,00 грн. Зауважує, що договірні відносини між сторонами мають давню історію з 2008 року більше 14 років. Були і письмові домовленості, і усні перемовини. Проте обмеження пов`язані з поширенням коронавірусної інфекції та введений воєнний стан викликали труднощі з реалізацією товару. Трапляються випадки коли зобов`язання за договором не можна виконати. Наприклад коли почалася війна в країні. Такі обставини називають форс-мажорними, або обставинами непереборної сили. Цивільний кодекс встановлює, що неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили є підставою для звільнення від відповідальності за порушення. Виходячи із вище викладеного просить суд відмовити в задоволенні позову.

22.11.2022 позивач подав клопотання про закриття провадження у справі в частині 24 800,00 грн., оскільки відповідач частково погасив основний борг.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 29 серпня 2022 року відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Справу призначено до слухання в засіданні на 27 вересня 2022 р. на 10:30 год.

27 вересня 2022 року відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи з метою ознайомлення з матеріалами даної справи.

Ухвалою суду від 27 вересня 2022 року розгляд справи відкладено на 11 жовтня 2022 року.

Директор КП "Рівнекнига" Рівненської обласної ради подав до суду 11.10.2022 року клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із маштабною повітряною тривогою в м. Рівне та області та по всій Україні.

Ухвалою суду від 11 жовтня 2022 року розгляд справи відкладено на 15 листопада 2022 року.

15.11.2022 позивач подав клопотання про закриття провадження у справі в частині 20 000,00 грн., оскільки відповідач частково погасив основний борг.

15.11.2022 оголошено перерву у засіданні на 22.11.2022 на 10:15 год.

21.11.2022 відповідач подав докази сплати 4 800,00 грн. основного боргу.

21 листопада 2022 року відповідач подав письмові пояснення по справі.

22.11.2022 позивач подав клопотання про закриття провадження у справі в частині 24 800,00 грн.

22.11.2022 судове засідання не відбулося у зв`язку з відсутністю електропостачання в Господарському суді Рівненської області.

Ухвалою від 22.11.2022 розгляд справи відкладено на 07 грудня 2022 р. на 11:15 год.

23.11.2022 позивач подав заяву про розгляд справи без участі його представника.

07 грудня під час слухання спору по суті представник позивача позов підтримав та вказав, що залишок несплаченого основного боргу відповідача складає 20 489,17 грн. Тому підтримує позов у цій частині та просить також стягнути з відповідача заявлені 855,03 грн. - 3% річних, 7 397,53 грн. - інфляційні втрати, витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу. У частині 24 800,00 грн. основного боргу просить закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Представник відповідача визнав наявність основного боргу перед позивачем у сумі 20 489,17 грн. Проте просив відмовити у задоволенні позову. Також підтримав заперечення проти заяви позивача про відшкодування витрат на правову допомогу.

Вказане зафіксовано у формулярі (протоколі) судового засідання.

Судом досліджені докази по справі.

Після виходу з нарадчої кімнати суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

На підставі видаткової накладної № 1891 від 07.02.2022р. на загальну суму 15 237,04 грн., видаткової накладної № 1892 від 07.02.2022р. на загальну суму 1 210,00 грн., видаткової накладної № 1934 від 07.02.2022р. на загальну суму 12 330,10 грн., видаткової накладної № 1936 від 07.02.2022р. на загальну суму 12 901,42 грн., видаткової накладної № 1966 від 08.02.2022р. на загальну суму 628,80 грн., видаткової накладної № 2498 від 16.02.2022р. на загальну суму 1 485,77 грн., видаткової накладної № 2520 від 16.02.2022р. на загальну суму 6 290,66 грн., видаткової накладної № 2530 від 16.02.2022р. на загальну суму 5 573,84 грн., видаткової накладної № 3673 від 16.03.2022 р. на загальну суму 1 308,00 грн. Товариство з обмеженою відповідальністю "ШПАНОВСЬКИЙ ІМПОРТ-ЕКСПОРТ" поставило Комунальному підприємству "Рівнекнига" Рівненської обласної ради товар на загальну суму 56 965,63 грн.

Подані позивачем видаткові накладні підписані представниками Товариства з обмеженою відповідальністю "ШПАНОВСЬКИЙ ІМПОРТ-ЕКСПОРТ" та Комунального підприємства "Рівнекнига" Рівненської обласної ради та скріплені відбитками печаток сторін.

Про належне виконання позивачем поставки товару також свідчить відсутність з боку відповідача письмових претензій та повідомлень про порушення продавцем умов поставки товару.

Відповідач взяті на себе зобов`язання щодо оплати отриманого товару виконав частково на суму 11 676,46 грн.

На час звернення позивача із позовом до суду не сплаченими були 45 289,17 грн.

Враховуючи порушення відповідачем термінів виконання грошових зобов`язань, позивачем відповідно до ст. 625 ЦК України нараховано та заявлено до стягнення з відповідача: 3 % річних в сумі 855,03 грн, розрахованих за період з 08.02.2022 року по 22.08.2022 року та 7 397,53 грн інфляційних втрат.

Під час розгляду справи в суді відповідач сплатив 24 800,00 грн. Вказане підтверджується платіжними дорученнями №679 від 07.10.2022 на суму 10 000,00 грн., №684 від 10.10.2022 на суму 10 000,00 грн., №733 від 14.11.2022 на суму 4 800,00 грн.

Відтак, не сплаченими залишилися 20 489,17 грн. основного боргу.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін.

Предметом спору у даній справі є вимоги позивача до відповідача про стягнення боргу за поставлений товар, нараховані 3% річних та інфляційні втрати.

Право вимоги вказаної заборгованості позивач набув в результаті неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати поставленого позивачем товару.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 205 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст. 202 ЦК України, правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Стаття 181 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Поставка товару позивачем не суперечить вимогам ч. 4 ст. 202 Цивільного кодексу України та ст. 181 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Сторони своїми діями засвідчили існування між ними договірних відносин.

Згідно приписів частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до частини 1 статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частини 2 статті 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до частини 7 статті 193 Господарського кодексу України, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач, звертаючись до суду посилається на наявність правовідносин між сторонами, що виникли на підставі видаткових накладних. При цьому, під час розгляду справи відповідач вказав на наявність підписаних між сторонами довогорів у письмовій формі. Разом з тим, позивач повідомив, що дійсно між сторонами підписувалися договори, проте вони вичерпали термін дії. Тому й не подавалися.

Суд констатує, що у строки встановлені процесуальним законом до матеріалів справи учасниками не надано жодного договору.

Відтак, суд розглядає справу за наявними у ній матеріалами, виходячи з підстав позову заявлениху позовній заяві.

З викладеного вище та наявних у справі доказів вбачається, що між позивачем та відповідачем було укладено договір у спрощений спосіб. Відповідно до цього договору відповідач зобов`язався поставити позивачу товар, а позивач, у свою чергу, прийняти його і оплатити.

За своєю правовою природою правочин, який укладено сторонами, є договором поставки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з приписами статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

За приписами ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

У відповідності до п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012 р. "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права", відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої статті 530 названого Кодексу, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов`язку, що не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується. При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Оскільки вказані видаткові накладні містять найменування юридичних осіб, а також підписи осіб, які передають та отримують товар, перелік товару, його вартість, штамп позивача і відповідача про отримання товару та інші реквізити, вони відповідають вимогам закону та є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції.

Матеріалами справи стверджено поставку товару на суму позовних вимог про стягнення 45 289,17 грн.

У справі містяться докази часткової оплати товару на суму 24 800,00 грн.

Несплаченими лишилися 20 489,17 грн.

Отже, наявність простроченої заборгованості підтверджена належними та допустимими доказами.

Таким чином станом на 07.12.2022 відсутній предмет спору у частині позовних вимог 24 800,00 грн.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до частини 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Враховуючи наведене та зважаючи на відсутність предмету спору в частині позовних вимог про стягнення 24 800,00 грн. провадження у справі №918/631/22 у цій частині підлягає закриттю.

Таким чином, підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 20 489,17 грн.

Щодо вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 роз`яснив, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Позивач нарахував 3 % річних в сумі 855,03 грн, розрахованих за період з 08.02.2022 року по 22.08.2022 року, також 7 397,53 грн інфляційних втрат за лютий 2022 року - липень 2022 року.

Щодо заперечень відповідача в частині стягнення з нього боргу, інфляційних втрат та 3% річних, з посиланням на ту обставину що визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України, суд зазначає таке.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022р. №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24 лютого 2022 року. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України").

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Також згідно з положеннями ст. 218 ГК України, у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Таким чином, в той час як форс-мажорні обставини унеможливлюють виконання договірного зобов`язання в цілому, істотна зміна обставин змінює рівновагу стосунків за договором, суттєво обтяжуючи виконання зобов`язання лише для однієї із сторін.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021р. у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Суд зазначає, що воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність. Відповідач не надав доказів того, що всі працівники (чи їх частина), керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все, або частина складу рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати свою діяльність під час введеного воєнного стану.

Поряд з тим, в матеріалах справи немає доказів засвідчення Торгово-промисловою палатою України для Комунального підприємства "Рівнекнига" Рівненської обласної ради за його зверненням введення воєнного стану, як форс-мажорної обставини, що об`єктивно унеможливлює виконання відповідачем зобов`язань.

Відповідачем не надано суду будь-яких доказів, які би підтверджували скрутне фінансове становище саме відповідача.

З врахуванням наведеного, суд робить висновок про наявність правових підстав для задоволення вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Господарський суд перевірив розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат та визнав його арифметично та методологічно правильним, а вимогу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Висновки суду.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, судом визнано доведеним факт поставки позивачем за видатковими накладними товару та прийняття його відповідачем, що свідчить про наявність між сторонами відносин з поставки товару за ціною та на умовах, визначених такими накладними та статтею 692 ЦК України.

Суд дійшов висновку про порушення майнових прав позивача, а відтак про наявність підстав для часткового задоволення позову та про стягнення з відповідача на користь позивача 20 489,17 грн. заборгованості по оплаті за товар, 855,03 грн - 3% річних, 7 397,53 грн. інфляційних втрат. У частині вимог про стягнення 24 800,00 грн. провадження у справі №918/631/22 слід закрити.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

У позовній заяві позивачем зазначено попередній розрахунок судових витрат, що складаються із сплаченого судового збору в розмірі 2 481,00 грн. та витрати на правову допомогу 7000,00 грн. Також викладено прохання судові витрати покласти на відповідача.

Відповідач не надав попереднього орієнтовного розрахунку судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір пропорції задоволених вимог проти заявлених складає 53,68%.

Тому, судові витрати понесені позивачем у виді судового збору, сплаченого при зверненні до суду з даним позовом на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача у сумі 1 331,80 грн.

Крім того, пунктом 5 статтею 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом).

Тому позивач має право на повернення з бюджету судового збору в сумі 1 149,20 грн. після подання до суду відповідного клопотання, у зв`язку з тим, що у частині позовних вимог про стягнення 24 800,00 грн. провадження у справі закрито.

Щодо витрат позивача на правову допомогу, суд зауважує наступне.

В якості доказів, що підтверджують надання правової допомоги до матеріалів справи додано: копію Договору про надання правової допомоги від 01.08.2022, проміжний звіт про надану правову допомогу від 16.09.2022; рахунок від 15.09.2022 №INV-000505 на оплату послуг на правовоу допомогу; платіжне доручення № 3645 від 23 вересня 2022 року про оплату послуг на суму 7 000,00 грн., ордер від 23.08.2022 на надання правової допомоги на ім`я адвоката Перепечай Катерини Віталіївни, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія РН №1923 від 27.11.2020.

Предметом Договору про надання правової допомоги адвокатським бюро "Миколи Бляшина" є надання Клієнту правничої (правової) допомоги щодо подання правової допомоги у формі представництва інтересів в судах та іншу допомогу пов`язану із стягненням боргу з КП "Рівнекнига", що включає в себе: правовий аналіз відомостей, фактів і обставин правовідносин, що мають відношення до предмету договору; збір, отримання та збирання відомостей про факти, які можуть бути використані, як джерело відомостей та докази у судовій справі, аналіз доказів /при потребі/; складання та підготовка процесуальних документів і документів правового характеру для подачі до суду та до інших органів, установ та осіб /при потребі в судовій справі/; представництво в судах під час розгляду судової справи /при потребі і за наявності процесуальної можливості/, здійснення інших дій відповідно до закону для надання правової допомоги у відповідності до предмету Договору; отримання будь-яких документів та здійснення необхідних дій для забезпечення виконання рішення суду, на користь Клієнта (в тому числі представлення інтересів перед державними і приватними виконавцями та іншими особами з усім обсягом повноважень), а Клієнт в свою чергу зобов`язується оплатити надання правової допомоги та всі фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Сторонами з урахуванням принципу свободи договору погоджено розміру гонорару за цим Договором у формі нарахування та виплати гонорару в фіксованому розмірі за представництво у судовій справі в суді першої інстанції 7000,00 грн.

Як вбачається з поданого позивачем проміжного звіту про надання правової допомоги від 16.09.2022, на виконання умов договору про надання правової допомоги було виконано наступні роботи: аналіз наданих ТОВ "ШПАНОВСЬКИЙ ІМПОРТ-ЕКСПОРТ" документів на предмет можливості підготовки позову. Підготовлено позовну заяву, яку узгоджено із ТОВ "ШПАНОВСЬКИЙ ІМПОРТ-ЕКСПОРТ". Підготовлено додатки, надано замовнику реквізити для сплати судового збору, забезпечено надіслання позову цінним листом на адресу відповідача та наручну подачу позову до суду. Представництво інтересів позивача під час розгляду справи по суті 27.09.2022 р.

Сторони погодили, що вартість наданої правової допомоги складає 7 000 грн. 00 коп. без ПДВ (відповідно до Договору від 01.08.2022).

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Натомість положеннями пункту 2 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 3 жовтня 2019 р. у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 р. у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 2 грудня 2020 р. у справі № 317/1209/19, від 3 лютого 2021 р. у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 р. у справі № 753/1203/18.

В силу частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи, а відтак до судових витрат. Порядок відшкодування витрат на правничу допомогу врегульовано статтею 126 Господарського процесуального кодексу України. Так, частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до частини 3статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно частини 4 та 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Системний аналіз норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:

1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність");

2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";

6) відсутність у договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність ".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності ввід конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково".

Водночас, Договір про надання правової допомоги від 01.08.2022 фактично містить вказівку на конкретну суму оплати за надані послуги по представництву інтересів клієнта у суді першої інстанції - 7 000,00 грн.

У ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вказує Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини (п. 28 Постанови).

Суд також звертає увагу на те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Зазначене узгоджується з позицією Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, наведеною в постанові від 03.10.19р. у справі № 922/445/19.

Розподіляючи витрати за послуги адвоката суд вказує, що наявні в матеріалах справи докази є достатніми матеріалами та дають підстави для відшкодування судом витрат на послуги адвоката.

Суд констатує, що витрати на правничу допомогу, які просить позивач відшкодувати за рахунок відповідача, є співмірними із ціною позову, та відповідають категорії та складності справи.

Розподіляючи витрати за послуги адвоката суд вказує, що наявні в матеріалах справи Договір про надання правової допомоги від 01.08.2022, проміжний звіт про надання правової допомоги від 16.09.2022; платіжне доручення № 3645 від 23 вересня 2022 року про оплату послуг на суму 7 000,00 грн., ордер від 23.08.2022 на надання правової допомоги на ім`я адвоката Перепечай Катерини Віталіївни, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія РН №1923 від 27.11.2020 - є достатніми матеріалами та дають підстави для відшкодування судом витрат на послуги адвоката.

У даній справі закрито провадження в частині 24 800,00 грн. основного боргу у зв`язку з відсутністю предмету спору, в решті вимог - позов задоволено.

Відповідно до ч.3 ст.130 ГПК України якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Відтак, заявлена позивачем вимога, відповідно до ч.8 ст. 129 ГПК України про відшкодування за рахунок відповідача витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню, в розмірі 7 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 130, 231, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Рівнекнига" Рівненської обласної ради (33023, Рівненська область, м.Рівне, вул. Островського, буд.16, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ШПАНОВСЬКИЙ ІМПОРТ-ЕКСПОРТ" (33001, Рівненська область, м.Рівне, вул. Княгиницького, буд. 1, оф. 2, ідентифікаційний ) - 20 489 (двадцять тисяч чотириста вісімдесят дев`ять) грн. 17 коп. - основного боргу за поставлений товар, 855 (вісімсот п`ятдесят п`ять) грн. 03 коп. - 3% річних, 7 397 (сім тисяч триста дев`яносто сім) грн. 53 коп. - інфляційні втрати, 1 331 (одну тисячу триста тридцять одну) грн 80 коп витрат по сплаті судового збору, 7 000 (сім тисяч) грн. 00 коп. витрат на правову допомогу. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

3. Закрити провадження у справі в частині стягнення з Комунального підприємства "Рівнекнига" Рівненської обласної ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ШПАНОВСЬКИЙ ІМПОРТ-ЕКСПОРТ" 24 800 грн. 00 коп. основного боргу за поставлений товар.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 12 грудня 2022 року.

Суддя Бережнюк В.В.