ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року Справа № 906/29/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Савченко Г.І. , суддя Коломис В.В.

при секретарі судового засідання Кужель Є.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Майфорс" на рішення Господарського суду Житомирської області від 22.11.2021 (повний текст - 02.12.2021) у справі №906/29/21 (суддя Давидюк В.К.)

за позовом Заступника керівника Житомирської обласної прокуратури в інтересах держави в особі

1) Державного підприємства "Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій";

2) Державного університету "Житомирська політехніка";

3) Міністерства освіти і науки України;

до відповідачів: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Майфорс"

2) Державного реєстратора Комунального підприємства "Центр державної реєстрації" Садківської сільської ради Житомирської області Годзя Є.І.

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів: Корольовський відділ державної виконавчої служби у місті Житомир Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький)

за участю третьої особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 ;

про скасування державної реєстрації та витребування державного майна з чужого незаконного володіння

за участю представників

прокурор - Немкович І.І.;

ТОВ "Майфорс" - Касянчук В.П., Касянчук С.В.;

від ОСОБА_2 - Алексеєв С.М.;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 22.11.2021 у справі №906/29/21 позов задоволено. Скасовано державну реєстрацію права приватної власності за Ройтбурд М.М. на об`єкт нерухомого майна загальною площею 1185,6 кв.м (будівля літера «А»), розташованого за адресою: м.Житомир, вул.Велика Бердичівська, 31, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 та витребувано у ТОВ «Майфорс» зазначений об`єкт нерухомого майна на користь держави в особі ДУ «Житомирська політехніка». Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.04.2022:

рішення Господарського суду Житомирської області від 22.11.2021 скасовано в частині задоволення позову прокурора в інтересах держави в особі ДП «Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій» та ДУ «Житомирська політехніка»; позов прокурора в інтересах держави в особі ДП «Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій» та ДУ «Житомирська політехніка» залишено без розгляду;

рішення Господарського суду Житомирської області від 22.11.2021 скасовано в частині задоволення позову прокурора в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України про скасування державної реєстрації права приватної власності за Ройтбурд М.М. на зазначений об`єкт нерухомого майна та в цій частині ухвалено нове рішення, відповідно до якого закрито провадження в справі в частині позову прокурора в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України про скасування державної реєстрації права приватної власності за ОСОБА_1 на зазначений об`єкт нерухомого майна;

рішення Господарського суду Житомирської області від 22.11.2021 в частині задоволення позову прокурора в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України про витребування у ТОВ «Майфорс» на користь держави в особі ДУ «Житомирська політехніка» зазначеного об`єкта нерухомого майна скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цього позову прокурора відмовлено;

вирішено питання розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 31.08.2022 скасовано постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.04.2022 у справі №906/29/21 в частині закриття провадження у справі №906/29/21 у частині позову Заступника керівника Житомирської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України про скасування державної реєстрації права приватної власності за ОСОБА_1 (номер запису про право власності: 30308090) на об`єкт нерухомого майна загальною площею 1185,6 кв.м (будівля літера «А»), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, у частині відмови в задоволенні позову Заступника керівника Житомирської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Майфорс» про витребування державного майна з чужого незаконного володіння та в частині розподілу витрат зі сплати судового збору. Справу №906/29/21 у зазначених частинах передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. У решті постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.04.2022 у справі №906/29/21 залишено без змін.

Верховний Суд, передавши справу у зазначених частинах на новий розгляд, зокрема, зазначив, що суд апеляційної інстанції, вдавшись до аналізу правової природи реалізації майна на прилюдних торгах, що полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника електронних торгів, та яка передбачає вчинення певних дій посадовими особами у відповідній процедурі, не надав належної правової оцінки зазначеним доводам прокурора щодо вибуття державного майна поза волею власника та поданим на їх підтвердження доказам, наявним у матеріалах справи. Водночас, визнавши встановленим факт проведення 30.08.2018 торгів з реалізації спірного майна, судом апеляційної інстанції, окрім загальних посилань на процедуру проведення таких торгів, не наведено належного обґрунтування наявності обставин (заявки державного виконавця на реалізацію спірного арештованого майна, її погодження з начальником ВДВС, інформаційних повідомлень про реалізацію майна, формування лоту в електронній системі тощо), що підтверджено відповідними доказами та які стали підставою для відповідних висновків суду щодо вибуття спірного майна з волі власника.

При цьому, обмежившись посиланням на те, що торги не було визнано недійсними у встановленому порядку, судом апеляційної інстанції не надано належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам стосовно того, що такі торги з реалізації спірного майна взагалі не проводилися. Отже, не встановивши обставини того, чи була наявна воля власника майна на його відчуження та чи були передбачені законом підстави для державної реєстрації права власності на спірне майно за результатами таких торгів, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку, що результати торгів з реалізації спірного майна є підставою для набуття відповідного права.

Також Верховний Суд зазначив, що поза увагою суду апеляційної інстанції залишилися висновки Верховного Суду, наведені у ряді постанов про те, що державна реєстрація є не підставою набуття права власності, а лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, і ототожнювати факт набуття права власності із фактом його державної реєстрації не можна. Тому, досліджуючи обставини наявності в особи права власності, насамперед необхідно з`ясувати підстави, з яких особа набула такого права, оскільки факт реєстрації права власності є лише елементом юридичного складу, що зумовлює визнання права власності, а не підставою набуття цього права. Сама по собі реєстрація права не є підставою виникнення права власності, оскільки такої підстави закон не передбачає. Пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

23.09.2022 справа надійшла на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №906/29/21 у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В., суддя Миханюк М.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.09.2022 прийнято справу №906/29/21 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В., суддя Миханюк М.В. Розгляд справи призначено на 16.11.2022 об 11:30 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 у залі судових засідань №4. Запропоновано учасникам справи у строк до 17.10.2022 подати до суду письмові пояснення з врахуванням висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 31.08.2022 у справі №906/29/21.

20.10.2022 на адресу суду від Рівненської обласної прокуратури надійшли письмові пояснення по справі (лист від 17.10.2022).

У поясненнях прокурор зазначає, що у державного реєстратора Годзя Є.І. станом на 15.02.2019 (час проведення незаконної державної реєстрації) на етапі перевірки документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень, безспірно жодних правових підстав для прийняття ним рішення про державну реєстрацію права власності не існувало.

У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на час вчинення реєстраційних дій був запис про обтяження, а саме: арешт нерухомого майна із забороною відчуження, прийнятого на підставі постанови ВП50692640 від 21.04.2016, винесеної державним виконавцем Корольовського відділу державної виконавчої служби м.Житомира ГТУЮ у Житомирській області Бобер М.О.

З урахуванням наведеного, в порушення вимог законодавства, за відсутності правових підстав та передбачених законом документів, за відсутності факту проведення електронних торгів, з використанням підробленого акту про проведення електронних торгів, за умови наявної заборони на відчуження майна протиправно проведено державну реєстрацію права приватної власності на об`єкт нерухомості за адресою: вул. В. Бердичівська, 31, м. Житомир, загальною площею 1185,6 кв.м., що призвело до його незаконного вибуття з державної власності поза волею власника - держави.

Внаслідок протиправного вибуття спірного майна порушуються інтереси держави в особі Міністерства освіти та науки України, до сфери повноважень якого належить розпорядження спірним державним майном, зокрема, щодо його відчуження, приватизації або передачі в оренду тощо.

Також прокурор зазначає, що законним власником спірного майна була держава, засновником підприємства є Міністерство освіти і науки України, відтак уповноваженим органом на представництво прокурором визначено Міністерство освіти та науки України.

Приналежність спірного майна до державної форми власності передбачає реалізацію державою права власності на це майно через державний орган виконавчої влади, зокрема Міністерство освіти та науки України, яке у даному випадку є компетентним органом, бездіяльність якого доведена прокурором та має наслідком представництво прокурором в суді законних інтересів держави.

На підставі викладеного прокурор просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу ТОВ «Майфорс» залишити без задоволення.

27.10.2022 на адресу суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Майфорс» надійшли письмові пояснення по справі.

У поясненнях зазначає, що прокурором до позовної заяви додані докази в незавірених належним чином копіях: лист Корольовського ВДВС від 09.12.2019 лист ДП «СЕТАМ», протоколи допиту свідків ОСОБА_3 та Журавель, лист до Міністерства освіти від 28.07.2020, відповідь Міністерства освіти від 16.10.2020, повідомлення ДУ «Житомирська Політехніка» від 22.12.2020, повідомлення Міністерства освіти від 01.10.2020, повідомлення ЦНТІ від 01.10.2020, витяг з ЄРДР.

Всі докази здобуті в рамках досудового розслідування кримінального провадження №0000026. При цьому, обвинувального вироку суду, який набрав законної сили у кримінальному провадженні немає, а отже з огляду на положення ст.222 КПК України матеріали кримінального провадження ЕРДР №0000026 не можуть бути прийняті судом, як належні та допустимі доказ в межах розгляду господарської справи №906/29/21, оскільки вони здобуті не позивачем, а слідчими ГУНП в Житомирській області у кримінальному провадженні №0000026.

Також звертає увагу, що досудове розслідування за кримінальним провадженням №0000026 взагалі не має своїм предметом встановлення факту підроблення документів. Як вбачається з витягу з ЄРДР, досудове розслідування здійснюється за ч.3 ст.190 КК України. В межах досудового розслідування не проводились технічна, почеркознавча або будь-яка інша судова експертиза документів. Отже, посилання прокурора на підроблення акту про проведенні електронні торги є юридично неспроможним, безпідставним та необґрунтованим. Прокурор у свою чергу не навів жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту підроблення такого акту.

На думку відповідача, у випадку встановлення вироком суду по кримінальному провадженню факту підроблення акту про проведені електронні торги, або рішенням суду про визнання такого акту недійсним, можливо було б стверджувати про наявність правових підстав для витребування нерухомого майна. В даному ж випадку, прокуратура не підтвердила належними та допустимими доказами свою позицію щодо того, що прилюдні торги не проводилися.

З приводу позовної вимоги, яка спрямована до державного реєстратора та стосується третьої особи Ройтбурд М.М., відповідач вважає, що суд апеляційної інстанції має розглянути таку вимогу по суті та відмовити у її задоволенні з наведених у апеляційній скарзі підстав.

Посилаючись на неотримання ухвали суду, яку було виявлено у Єдиному реєстрі судових рішень після 17.10.2022, відповідач просить поновити строк на подання письмових пояснень.

Розглянувши заяву про поновлення строку для подання письмових пояснень, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення; встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду; про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Верховний Суд, визначаючи особливості здійснення правосуддя на території, на якій введено воєнний стан (оприлюднено 04.03.2022 на офіційному сайті Верховного Суду), вказав, що запровадження воєнного стану є поважною причиною для поновлення процесуальних строків.

Також, Рада суддів України 02.03.2022 опублікувала рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, відповідно до п.6 яких судам необхідно виважено підходити до питань, пов`язаних з поверненням різного роду процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення різного роду строків.

04.03.2022 було видано наказ Голови Верховного Суду, згідно з яким встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Згідно з даним наказом Голови Верховного Суду запровадження воєнного стану на певній території є поважною причиною для поновлення процесуальних строків. Верховний Суд зазначив, що навіть в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмеженим.

У відповідності до статті 6 Закон України «Про судоустрій і статус суддів» усім суб`єктам правовідносин гарантується захист їх прав і свобод та законних інтересів незалежним і неупередженим судом, утвореним відповідно до закону.

Перевіривши наведені заявником причини пропуску строку, з огляду на неотримання заявником ухвали, введення в Україні військового стану, незначний пропуск строку, суд апеляційної інстанції приходить висновку про їх поважність, а тому поновлює представнику Товариства з обмеженою відповідальністю «Майфорс» строк для подання письмових пояснень та приймає їх до розгляду.

16.11.2022 суддею - членом колегії Миханюк М.В. подано клопотання про самовідвід у справі.

Ухвалою від 16.11.2022 задоволено заяву судді Миханюк М.В. про самовідвід у справі №906/29/21. Відведено суддю Миханюк М.В. від участі в розгляді справи №906/29/21. Матеріали справи №906/29/21 передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення іншого судді - члена колегії відповідно до ст.32 ГПК України.

За результатами здійснення повторного автоматизованого розподілу для розгляду справи №906/29/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В., суддя Савченко Г.І.

Ухвалою від 17.11.2022 прийнято справу №906/29/21 до провадження Північно-західного апеляційного господарського суду у складі колегії суддів: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В., суддя Савченко Г.І., та призначено розгляд апеляційної скарги на 07.12.2022 об 11:00 год.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції 07.12.2022 представники ТОВ "Майфорс" підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, надали пояснення по справі. Просили скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 22.11.2021 у справі №906/29/21 та прийняти нове, яким у позові відмовити.

Представник Кравчука С.В. підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, надав пояснення по справі. Просив скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 22.11.2021 у справі №906/29/21 та прийняти нове, яким у позові відмовити.

Прокурор заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, надав пояснення по справі, просив суд апеляційної інстанції відмовити в задоволенні апеляційної скарги ТОВ "Майфорс".

Інші учасники провадження наданим їм процесуальним правом не скористалися та в судове засідання 07.12.2022 не забезпечили явку повноважних представників.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у даному судовому засіданні.

Розглядом матеріалів справи встановлено.

На виконанні у Корольовському відділі державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) перебувало зведене виконавче провадження №50894355 про стягнення заборгованості з Державного підприємства "Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій". До складу зведеного виконавчого провадження входить 52 виконавчих проваджень (т.4, арк.справи 44-95, 124-176).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, державний реєстратор Реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції Житомирської області 22.07.2015 здійснив державну реєстрацію права власності за Державним підприємством "Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій" (форма власності - державна) будинку - будівлі "А" за адресою: м.Житомир, вул.Велика Бердичівська, 31 (т.1, арк.справи 232) на підставі свідоцтва про право власності від 04.03.2002, виданого Виконавчим комітетом Житомирської міської ради Житомирської області (т.1, арк.справи 233).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за пошуковими параметрами: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, за номером запису про право власності 10581114 на будинок - літера "А" загальною площею 1185,6 кв.м. за адресою: м.Житомир, вул.Велика Бердичівська, 31 зареєстровано за Державним підприємством "Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій", державна форма власності. В розділі "Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень" за номером запису 14257594 від 21.04.2016 зареєстровано обтяження у вигляді арешту нерухомого майна з характеристикою та описом предмета обтяження заборона відчужувати усе нерухоме майно, на підставі постанови державного виконавця Корольовського відділу ДВС м. Житомир ГТУЮ у Житомирській області ВП50692640 від 21.04.2016 (т.1, арк.справи 29-32).

Наказом Міністерства освіти і науки України від 15.09.2015 №933 "Про реорганізацію Державного підприємства "Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій" припинено Державне підприємство "Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій () шляхом реорганізації, а саме: приєднання до Житомирського державного технологічного університету для утворення на його базі структурного підрозділу бізнес-інноваційний центр Житомирського державного технологічного університету (т.1, арк.справи 78-82).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14.09.2020 у справі №296/443/16-ц за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства "Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій" про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку встановив, що Житомирський державний технологічний університет є універсальним правонаступником всього майна, всіх прав та обов`язків ДП "Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій" (т.1, арк.справи 84-96).

Відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України від 26.03.2019 №397, Житомирський державний технологічний університет (ЖДТУ) перейменовано у Державний університет Житомирська політехніка (т.1, арк.справи 107).

15.02.2019 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про припинення права власності Державного підприємства "Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій" на будинок - літера "А" загальною площею 1185,6 кв.м за адресою: м.Житомир, вул.Велика Бердичівська, 31 (індексний номер рішення 45543073, Годзь Євген Іванович, Комунальне підприємство "Центр державної реєстрації" Садківської сільської ради).

15.02.2019 за №30308090 державний реєстратор Комунального підприємства "Центр державної реєстрації" Садківської сільської ради Годзь Євген Іванович зареєстрував право власності на вказане нерухоме майно за ОСОБА_1 . Підставою державної реєстрації вказано акт про проведені електронні торги у ВП №50692640 від 30.08.2018, виданий Корольовським ВДВС міста Житомир ГТУЮ у Житомирській області.

Акт про проведені електронні торги від 30.08.2018, затверджений в.о. начальника Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомир ГТУЮ у Житомирській області Зірченко Л.В. 30.08.2018, за яким головний державний виконавець Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Журавель О.В. при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження №50692640 від 15.09.2016 про стягнення з Державного підприємства "Житомирський державний центр науково - технічної інформації та інновацій", на користь фізичних та юридичних осіб боргу на загальну суму: 7458125,50 грн, склав цей акт про проведені електронні торги: Лот №282321, а саме: будівля - літерою "А", загальною площею 1185,6 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, що знаходиться за адресою: м.Житомир, вулиця Велика Бердичівська 31 та належить на праві власності Державному підприємству "Житомирський державний центр науково - технічної інформації та інновацій" на підставі свідоцтва про право власності на будинок №б/н від 04.03.2002, виданого Виконавчим комітетом Житомирської міської ради, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.07.2015 за номером 10581114 державним реєстратором Житомирського міського управління юстиції Гладишевою С. Д. (індексний номер: 23200195 від 28.07.2015), яке було реалізовано в системі електронних торгів арештованого майна (СЕТАМ) 25.06.2018 Державним підприємством "СЕТАМ" Міністерства юстиції України код 39958500, згідно протоколу №341109 від 25.06.2018, переможцем визнано ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 . Участь в електронних торгах брали 7 учасників. Переможцем торгів став учасник за №6, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області 09.12.2010, РНОКПП: НОМЕР_1 , що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Стартова ціна нерухомого майна становила 3455680,45 грн. Нерухоме майно придбано покупцем за 3850720,50 грн. За придбане майно переможцем електронних торгів на рахунок Корольовського відділу ДВС м.Житомир ГТУЮ у Житомирській області: 1396 в Державній казначейській службі м.Київ, МФО 820172, 03.07.2018 були перераховані кошти за вирахуванням суми винагороди організатору за лот №282321 в сумі 3568999,17 грн. Акт видано на підставі протоколу №341109 про проведення електронних торгів від 25.06.2018. Акт про проведені електронні торги є документом, на підставі якого нотаріус видає свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке підтверджує виникнення права власності на придбане майно.

Акт про проведені електронні торги від 30.08.2018 підписав головний державний виконавець Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Журавель О.В. (т.1, арк.справи 37).

06 травня 2020 року приватний нотаріус Горай Олег Станіславович здійснив державну реєстрацію припинення права власності за ОСОБА_1 (індексний номер рішення 52189323).

Цього ж дня право власності на об`єкт нерухомого майна загальною площею 1185,6 кв. м (будівля - літера "А"), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 згідно з договором купівлі-продажу від 18.12.2019 та судовим рішенням у справі №296/1802/19 (номер запису про право власності: 36453384).

Так, за договором купівлі-продажу будинку від 18.02.2019 продавець ОСОБА_1 продав та передав покупцю ОСОБА_2 , а покупець купив та прийняв від продавця будинок під АДРЕСА_1 загальною площею 1185,6 кв.м. За домовленістю сторін продаж будинку вчинено за 180000,00 (сто вісімдесят тисяч) грн, які продавець отримав в повному обсязі від покупця в момент підписання цього договору (т.1, арк.справи 41-42).

Заочним рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 28.05.2019 у справі №296/1802/19 позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 , що укладений 18.02.2019 між ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (т.1, арк.справи 39-40).

24.06.2020 здійснено державну реєстрацію припинення права власності на спірне нерухоме майно за ОСОБА_2 (індексний номер рішення 52823160, приватний нотаріус Горай Олег Станіславович) з одночасним внесенням запису про право власності за ТОВ "Майфорс" на підставі акта приймання-передачі нерухомого майна №845, 846 від 16.06.2020 (номер запису про право власності 37036353).

16.06.2020 ОСОБА_2 (учасник ТОВ "Майфорс") передав до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Майфорс" об`єкт нерухомого майна: будинок 31, загальною площею 1185,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, набуте ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 18.12.2019 та судовим рішенням у справі №296/1802/19. Вказане підтверджується актом приймання-передачі нерухомого майна - вкладу, що становить частку учасника до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Майфорс". У акті зазначено, що право власності на майно переходить до ТОВ "Майфорс" з моменту підписання цього акта сторонами та проведення державної реєстрації переходу права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Цим актом сторони підтверджують що учасник повністю вніс свій вклад в розмірі 100% статутного капіталу ТОВ "Майфорс". Акт приймання-передачі нерухомого майна підписав ОСОБА_2 як учасник ТОВ "Майфорс" та як т.в.о.директора ТОВ "Майфорс" (т.3, арк.справи 87-88).

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви, ОСОБА_5 - дружина ОСОБА_2 надала згоду на передачу будинку загальною площею 1185,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 до статутного капіталу ТОВ "Майфорс" (т.3, арк.справи 86).

За договором купівлі-продажу 100% частки в статутному капіталі ТОВ "Майфорс" від 01.07.2020, ОСОБА_2 (продавець) передав покупцям: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в рівних частках по 50 (п`ятдесят) відсотків кожному належну частку в розмірі 100 (сто) відсотків у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Майфорс", що еквівалентно 3000000,00 (трьом мільйонам) гривень (т.3, арк.справи 89-92).

Актом приймання передачі частки в статутному капіталі ТОВ "Майфорс" від 01.07.2020 засвідчено факт про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 прийняли від ОСОБА_2 кожен окремо по 50 (п`ятдесят) відсотків частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Майфорс" в розмірі 1500000,00 (один мільйон п`ятсот тисяч) грн, що в сумі становить 3000000,00 (три мільйона) грн 100 (сто) відсотків у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Майфорс" (т.3, арк.справи 85).

Рішенням загальних зборів учасників ТОВ "Майфорс" від 01.07.2020 звільнено з посади директора товариства ОСОБА_2 (т.3, арк.справи 84).

Постановою Житомирського апеляційного суду від 15.10.2020 заочне рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 28.05.2019 у справі №296/1802/19 скасовано. Ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. Ухвалою Верховного Суду від 01.04.2021 у справі №296/1802/19 касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Житомирського апеляційного суду від 15.10.2020 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, повернуто заявнику.

Прокуратура Житомирської області направила Державному підприємству "Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій" (лист від 01.10.2020), Державному університету "Житомирська Політехніка" (лист від 22.12.2020), Міністерству освіти і науки України (лист від 28.07.2020) повідомлення в порядку ст.23 Закону України "Про прокуратуру" з детальним описом порушень та інформацією про протиправне вибуття державного майна, пропозицією щодо звернення із позовом до суду та повідомленням про те, що у разі бездіяльності вказаних органів, прокурор самостійно може вжити заходи представницького характеру на захист інтересів держави (т.1, арк.справи 72-75, 97-101, 108-112).

Міністерство освіти і науки України листом від 16.10.2020 вих.№1/11-7228 повідомило прокуратуру Житомирської області про фактичне припинення функціонування Державного підприємства "Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій" та висловило прохання виступити на захист інтересів держави за фактом втрати державою спірного об`єкту нерухомості (т.1, арк.справи 76-77).

Державний університет "Житомирська політехніка" у листі від 23.12.2020 вих.№44-01.00/2501 зазначив про відсутність наміру самостійного звернення до суду та звернувся з проханням до прокуратури подати позов про витребування спірного нерухомого майна, яке протиправно вибуло із державної власності (т.3, арк.справи 113).

Також, прокурором до матеріалів справи було долучено: копію листа за підписом генерального директора ДП "Сетам", в якому зазначено, що станом на 14.01.2020 інформації про електронні торги нерухомого майна - будинку загальною площею 1185,6 кв.м, літ "А" за адресою: м.Житомир, вул.Велика Бердичівська, 31 не знайдено (т.1, арк.справи 36), копії протоколів допиту старшого державного виконавця Корольовського ВДВС у м.Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Журавель О.В. та заступника начальника Корольовського ВДВС у м.Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Зірченко Л.В. (т.1, арк.справи 55-62, 63-71).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, враховуючи висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 31.08.2022 у справі №906/29/21, Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Щодо позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України про витребування об`єкта нерухомого майна, колегія суддів зазначає наступне.

Заступник керівника Житомирської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Майфорс" про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю "Майфорс" () звернувся з позовом про витребування об`єкту нерухомого майна (номер запису про право власності: 37036353) загальною площею 1185,6 кв.м. (будівля - літера "А"), розташованого за адресою: м. Житомир, вулиця Велика Бердичівська, будинок 31, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 на користь держави в особі Державного університету "Житомирська Політехніка" ().

В обґрунтування підстав для звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України, прокурор посилається на порушення права вказаного міністерства як засновника Державного підприємства Житомирський ЦНТІ та його універсального правонаступника Державного університету Житомирська Політехніка (на час виникнення правонаступництва - Житомирський державний технологічний університет).

Як встановлено ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 цього Кодексу передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. (аналогічна норма права закріплена статтею 20 Господарського кодексу України).

За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

У системі правових норм, що регулюють цивільно-правовий захист права власності, центральне місце займають норми, які передбачають такий речово-правовий спосіб захисту права, як витребування майна із чужого незаконного володіння - віндикація.

Згідно ст.387 Цивільного кодексу України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За обставин порушення таких прав, власник не обмежений можливістю захистити свої права в спосіб, визначений законодавством, який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом витребування майна із чужого незаконного володіння - віндикації.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна відсутні договірні відносини та майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Якщо майно за відплатним договором придбано в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадках, передбачених частиною 1 статті 388 ЦК України, зокрема якщо майно вибуло із володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (було загублено, викрадено, вибуло з їхнього володіння іншим шляхом).

При цьому наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суди повинні встановити, чи вибуло спірне майно із володіння власника в силу обставин, передбачених частиною 1 статті 388 ЦК України, зокрема, чи з волі власника майно вибуло із його володіння.

Зазначений засіб захисту права власності - витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикація) застосовується в тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває із його володіння.

Віндикаційний позов захищає право власності в цілому, оскільки пред`являється у тих випадках, коли порушені права володіння, користування та розпорядження одночасно.

Сторонами у віндикаційному позові є власник речі, який не лише позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися річчю, але вже й фактично нею не володіє, та незаконний фактичний володілець речі (як добросовісний, так і недобросовісний).

Таким чином, у справі слід врахувати, що лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення права і відповідно ухвалює рішення на його захист чи відмову позивачу у захисті, встановивши необґрунтованість заявленого позову.

Згідно ч.1 ст.33 Закону України "Про власність" (тут і далі за текстом - в редакції чинній на момент реєстрації права та видачі свідоцтва) управління державним майном від імені народу (населення адміністративно-територіальної одиниці) здійснює відповідно Верховна Рада України і місцеві Ради народних депутатів України, а також уповноважені ними державні органи.

Як встановлено ч.1 ст.34 Закону України "Про власність" загальнодержавну (республіканську) власність складають, зокрема, майно державних підприємств.

Статтею 49 Закону України "Про власність" передбачено, що володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом, третейським судом.

Частиною 5 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції Закону від 01.07.2004) встановлено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

20.06.2007 вступив в дію Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Цивільного кодексу України", відповідно до якого втратив чинність Закон України "Про власність".

Згідно п.5 ст.116 Конституції України саме Кабінет Міністрів України здійснює управління об`єктами державної власності відповідно до закону.

Конституційний суд України в рішенні від 01.07.98 №9-рп у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини четвертої статті 3, частини другої статті 5, частин другої та сьомої статті 7 і частини п`ятої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна" (в редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" від 19 лютого 1997 року) (справа щодо приватизації державного майна) зазначив, що аналіз положень Конституції і законів України, інших нормативних актів свідчить, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника в межах, визначених Основним Законом України, а Кабінет Міністрів України конституційно визнаний тим органом, на який покладено управління державним майном відповідно до закону.

З вступом в силу Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Цивільного кодексу України" від 27.04.2007 №997-V управління об`єктами державної власності здійснюється Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами.

Правові засади управління об`єктами державної власності в Україні встановлено Законом України "Про управління об`єктами державної власності".

З приписів ст.5 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" вбачається, що головним суб`єктом, який здійснює від імені держави управління державними об`єктами, є Кабінет Міністрів України, який визначає об`єкти управління держвласності, стосовно яких виконує самостійно функції з управління, а також об`єкти управління, повноваження з управління якими передаються іншим суб`єктам управління, у тому числі установлює порядок безоплатної передачі об`єктів державної власності визначеним ним суб`єктам управління тощо.

Такими юридичними особами публічного права органами виконавчої влади є міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації та відповідні суб`єкти господарювання, які також набувають лише окремих повноважень, притаманних лише їм згідно зі ст. 6 Закону України "Про управління об`єктами державної власності", зокрема: приймають рішення про створення, реорганізацію і ліквідацію підприємств, установ та організацій, заснованих на державній власності; передають функції з управління об`єктами державної власності господарським структурам та здійснюють контроль за їх діяльністю; затверджують статути (положення) підприємств, установ та організацій, що належать до сфери їх управління, і господарських структур та здійснюють контроль за їх дотриманням; ведуть облік об`єктів державної власності, що перебувають в їх управлінні, здійснюють контроль за ефективним використанням та збереженням таких об`єктів; виявляють державне майно, яке тимчасово не використовується, та вносять пропозиції щодо умов його подальшого використання; погоджують передачу об`єктів державної власності в комунальну, до сфери управління інших органів, уповноважених управляти об`єктами державної власності, господарських структур або в користування Національній академії наук України, галузевим академіям наук, а також передачу об`єктів комунальної власності в державну; у випадках, передбачених законодавством, приймають рішення про передачу об`єктів державної власності в комунальну, до сфери управління інших органів, уповноважених управляти об`єктами державної власності, господарських структур або в користування Національній академії наук України, галузевим академіям наук; забезпечують надання розпоряднику Єдиного реєстру об`єктів державної власності відомостей про об`єкти державної власності для формування і ведення зазначеного реєстру; виконують інші передбачені законодавством функції з управління об`єктами державної власності.

Статтею 20 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" встановлено ряд основних повноважень Кабінету Міністрів України, зокрема абз.4 п.1 ч.1 вказаної статті визначено, що останній, здійснює відповідно до закону управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами, делегує в установленому законом порядку окремі повноваження щодо управління зазначеними об`єктами міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям та відповідним суб`єктам господарювання.

Відповідно до приписів ст.12 Закону України Про вищу освіту управління у сфері вищої освіти у межах своїх повноважень здійснюється, зокрема Кабінетом Міністрів України; центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки. Кабінет Міністрів України через систему органів виконавчої влади безпосередньо або через уповноважений ним орган здійснює права засновника, передбачені цим та іншими законами України, стосовно закладів вищої освіти державної форми власності.

В свою чергу центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки відповідно до п.13 ч.1 ст.13 Закону України Про вищу освіту за дорученням і в межах, встановлених Кабінетом Міністрів України, реалізує права і обов`язки уповноваженого органу стосовно заснованих державою закладів вищої освіти.

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №630 Міністерство освіти і науки України (МОН) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. МОН є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної діяльності, інноваційної діяльності в зазначених сферах, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

Відповідно п.п.59 п.4 Положення про Міністерство освіти і науки України, за дорученням і в межах, встановлених Кабінетом Міністрів України, реалізує права і обов`язки уповноваженого органу стосовно заснованих державою закладів вищої освіти.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 №641 "Деякі питання управління об`єктами державної власності цілісний майновий комплекс Державне підприємство „Житомирський державний центр науки, інновацій та інформатизації згідно переліку (додаток 1) зі сфери управління Державного агентства з питань електронного урядування передано до сфери управління Міністерства освіти і науки України (а.с. 245 т.5).

На виконання вказаної постанови, Міністерством освіти і науки України видано наказ №1485 від 18.12.2014 згідно, якого прийнято від Державного агентства з питань електронного урядування до сфери управління Міністерства освіти і науки цілісні майнові комплекси державних підприємств, установ та організацій, згідно з додатком 1 (а.с. 222-223 т.5).

Згідно ст.141 Господарського кодексу України (в редакції чинній станом на момент прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 №641) до державного майна у сфері господарювання належать цілісні майнові комплекси державних підприємств або їх структурних підрозділів, нерухоме майно, інше окреме індивідуально визначене майно державних підприємств, акції (частки, паї) держави у майні суб`єктів господарювання різних форм власності, а також майно, закріплене за державними установами і організаціями з метою здійснення необхідної господарської діяльності, та майно, передане в безоплатне користування самоврядним установам і організаціям або в оренду для використання його у господарській діяльності. Управління об`єктами державної власності відповідно до закону здійснюють Кабінет Міністрів України і, за його уповноваженням, центральні та місцеві органи виконавчої влади.

Положенням про порядок передачі об`єктів права державної власності, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 №1482 (тут і далі за текстом в редакції чинної станом на 30.10.2014) визначено порядок безоплатної передачі об`єктів права державної власності із сфери управління міністерств, інших центральних та місцевих органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Фонду державного майна, інших державних органів, які відповідно до законодавства здійснюють функції з управління державним майном, об`єднань підприємств, яким делеговано функції з управління майном підприємств і організацій, заснованих на державній власності (далі - органи, уповноважені управляти державним майном), Національної академії наук, галузевих академій наук, інших установ та організацій, яким державне майно передано у безоплатне користування (далі - самоврядні організації), до сфери управління інших органів, уповноважених управляти державним майном, або самоврядних організацій.

Згідно п.п. а) п.2 вказаного Положення об`єктами передачі згідно з цим Положенням є цілісні майнові комплекси підприємств, установ, організацій, їх структурних підрозділів (далі - підприємства), крім об`єктів, визначених підпунктом "д" цього пункту. Структурний підрозділ підприємства може бути об`єктом передачі після виділення його в установленому порядку в цілісний майновий комплекс на підставі розподільного балансу; нерухоме майно (будівлі, споруди, у тому числі об`єкти незавершеного будівництва, крім об`єктів, зазначених в абзаці другому пункту 1 цього Положення, а також нежитлові приміщення), яке входить до складу цілісних майнових комплексів підприємств, що не підлягають приватизації, або використовується для розміщення органів державної влади, після виділення його в окрему облікову одиницю (інвентарний об`єкт) та за умови подальшого укладення з іншими балансоутримувачами будинку, в якому передаються приміщення, договору про спільне користування та утримання будинку і прибудинкової території.

Залежно від виду майна відповідно до п.4 Положення про передачу об`єктів державної власності, передача об`єктів права державної власності здійснюється за рішенням, зокрема Кабінету Міністрів України щодо об`єктів, визначених підпунктами: а (цілісні майнові комплекси).

Як вбачається з матеріалів справи, 07.03.2002 Житомирським обласним державним комунальним підприємством по технічній інвентаризації на підставі свідоцтва про право власності виданого виконкомом Житомирської міської ради від 04.03.2002 на будинок розташованого в м.Житомирі по вул. В.Бердичівській, 31, зареєстровано право державної власності за Житомирським державним центром науково-технічної і економічної інформації за №15434 (т.1, арк.справи 233-234).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України 17.03.2003 №149-р Житомирський інженерно-технологічний інститут реорганізовано шляхом перетворення в Житомирський державний технологічний університет з віднесенням його до сфери управління Міністерства освіти і науки України (т.3, арк.справи 104-106).

Наказом Державного комітету України з питань науки, інновацій та інформатизації від 27.09.2010 №31 „Про затвердження примірного статуту та перейменування державних підприємств прийнято рішення перейменувати Державне підприємство „Житомирський державний центр науково-технічної і економічної інформації у Державне підприємство „Житомирський державний центр науки, інновацій та інформатизації.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 №641 "Деякі питання управління об`єктами державної власності цілісний майновий комплекс Державне підприємство „Житомирський державний центр науки, інновацій та інформатизації згідно переліку (додаток 1) зі сфери управління Державного агентства з питань електронного урядування передано до сфери управління Міністерства освіти і науки України.

На виконання вказаної постанови, Міністерством освіти і науки України видано наказ №1485 від 18.12.2014, згідно якого прийнято від Державного агентства з питань електронного урядування до сфери управління Міністерства освіти і науки цілісні майнові комплекси державних підприємств, установ та організацій, згідно з додатком 1 в переліку якого був цілісний майновий комплекс Державне підприємство „Житомирський державний центр науки, інновацій та інформатизації (т.5, арк.справи 222-223).

Наказом Міністерства освіти і науки України від 07.05.2015 №516 Державне підприємство „Житомирський державний центр науки, інновацій та інформатизації перейменоване у Державне підприємство „Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій. Державне підприємство „Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій є правонаступником Державного підприємства „Житомирський державний центр науки, інновацій та інформатизації.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, державний реєстратор Реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції Житомирської області 22.07.2015 здійснив державну реєстрацію права власності за Державним підприємством "Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій" (форма власності - державна) будинку - будівлі "А" за адресою: м.Житомир, вул. Велика Бердичівська, 31 (т.1, арк.справи 232) на підставі свідоцтва про право власності від 04.03.2002, виданого Виконавчим комітетом Житомирської міської ради Житомирської області (т.1, арк.справи 233).

За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в пункті 69 постанови від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

З огляду на зазначене вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що Міністерство освіти і науки України є органом державної влади, тобто суб`єктом владних повноважень.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

З матеріалів справи вбачається, що заступник прокурора Житомирської області звернувся до Міністерства освіти і науки України з листом від 28.07.2020 №05/1-321вих-20, відповідно до якого повідомляв про обставини протиправного вибуття державного майна та відповідне порушення інтересів держави. Просив повідомити прокуратуру чи будуть вжиті Міністерством освіти і науки України заходи представницького характеру (звернення до суду із позовом) щодо скасування державної реєстрації та витребування майна з метою його повернення до державної власності (т.1, арк.справи 72-75).

Враховуючи те, що станом на 24.09.2020 Житомирською обласною прокуратурою відповідь на вказану вище інформацію не отримано, керівник Житомирської обласної прокуратури повторно звернувся до Міністерство освіти і науки України з повідомленням в порядку ст.23 Закону України "Про прокуратуру" (т.1, арк.справи 103-107).

Міністерство освіти і науки України листом від 16.10.2020 вих.№1/11-7228 повідомило прокуратуру Житомирської області про фактичне припинення функціонування Державного підприємства "Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій" та висловило прохання виступити на захист інтересів держави за фактом втрати державою спірного об`єкту нерухомості (т.1, арк.справи 76-77).

Отже, з матеріалів справи вбачається, що листування прокурора з Міністерством освіти і науки України з приводу, зокрема, протиправного вибуття державного майна - об`єкту нерухомого майна загальною площею 1185,6 кв. м. (будівля - літера "А"), розташованого за адресою: м. Житомир, вулиця Велика Бердичівська, будинок 31, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, тривало із липня 2020 року, однак Міністерство освіти і науки України не вживало дій щодо витребування вказаного нерухомого майна.

Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи відповідно до статті 28 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" наділені повноваженням звернення до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень.

Колегія суддів з огляду на встановлені обставини та докази у справі з урахуванням вказаних нормативно-правових актів, правових висновків Верховного Суду, викладених, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 та Верховного Суду від 16.08.2021 у справі №910/21377/17, що зверненню прокурора з позовом у цій справі передувало відповідне листування з Міністерством освіти і науки України з дотриманням процедури встановленої ч.ч.3,4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру", а також, враховуючи звернення прокурора до компетентного органу та нездійснення Міністерством освіти і науки України захисту інтересів держави у спірних правовідносинах шляхом звернення до суду із відповідним позовом, дійшла висновку про доведення прокурором наявності підстав для звернення до суду з цим позовом в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України.

З матеріалів справи вбачається, що Міністерство освіти і науки України на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 №641 "Деякі питання управління об`єктами державної власності" відповідно до наказу від 18.12.2014 №1485 "Про передачу цілісних майнових комплексів державних підприємств, установ та організацій до сфери управління Міністерства освіти і науки" прийнято від Державного агентства з питань електронного урядування до сфери управління Міністерства освіти і науки цілісні майнові комплекси державних підприємств, установ та організацій, згідно з додатком 1 в переліку якого було Державне підприємство "Житомирський державний центр науки, інновацій та інформатизації" (т.5, арк.справи 222-223).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №41344933 від 28.07.2015 (т.5, арк.справи 233) власником будинку загальною площею 1185,6 кв.м. за адресою: Житомирська обл., м.Житомир, вул.Велика Бердичівська, буд.31 є Державне підприємство "Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій". Підставою виникнення права власності є свідоцтво про право власності на будинок, серія та номер: б/н, виданий 04.03.2002, видане Виконавчим комітетом Житомирської міської ради Житомирської області (т.5, арк.справи 217-218). Підставою внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 23200195 від 28.07.2015 (т.5, арк.справи 233).

Листом від 14.04.2022 за №10-15-4356 Фонд державного майна України повідомив, що відповідно до положень Законів України Про управління об`єктами державної власності, Про Фонд державного майна України, постанов Кабінету Міністрів України від 14 квітня 2004 №467 Про затвердження Положення про Єдиний реєстр об`єктів державної власності та від 30 листопада 2005 року №1121 Про затвердження Методики проведення інвентаризації об`єктів державної власності Єдиний реєстр об`єктів державної власності (далі - Реєстр) формується та ведеться Фондом згідно з наданою суб`єктами управління інформацією щодо об`єктів державної власності. Таким чином, дії Фонду щодо внесення даних до Реєстру залежать від дій суб`єктів управління (т.5, арк.справи 247). З відомостей щодо нерухомого державного майна за місцезнаходженням: м.Житомир, вул.В.Бердичівська, 31, яке перебувало/перебуває на балансі Державного підприємства Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій (код за ; суб`єкт управління - Міністерство освіти і науки України) за даними Єдиного реєстру об`єктів державної власності вбачається наявність майна - будівля ЖЦНТЕІ, місцезнаходження майна: м.Житомир, вул. В.Бердичівська, 31, площа забудови 722 кв.м. (т.5, арк.справи 248).

Поряд з цим, Фонд державного майна України звернув увагу на те, що відомості стосовно зазначеного майна суб`єктом управління до Фонду надані не в повному обсязі форми №26, затвердженої наказом Фонду державного майна України від 03.02.2006 №197 Про затвердження форм надання відомостей про об`єкти державної власності, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 04 квітня 2006 року за №380/12254, зокрема не надавалися відомості стосовно розміру/площі майна, а також з 2013 року не оновлювалися відомості щодо дати проведення інвентаризації/розрахунку первісної (переоціненої) і залишкової вартості основних засобів та їх вартісних показників. Згідно з вимогами пунктів 10 та 11 Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02 вересня 2014 року №879, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30 жовтня 2014 року за №1365/26142, інвентаризація земельних ділянок, будівель, споруд та інших нерухомих об`єктів може проводитись один раз на три роки (крім нерухомого майна державних підприємств, їх об`єднань, установ та організацій, у тому числі того, що передано в оренду, концесію, та державного майна, яке не увійшло до статутного капіталу господарських організацій, утворених у процесі приватизації та корпоратизації, інвентаризація яких проводиться відповідно до вимог законодавства щодо інвентаризації об`єктів державної власності).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що у наведених випадках, власником майна, що закріплюється за юридичними особами залишається держава в особі уповноваженого органу Міністерства освіти і науки України.

Однак, матеріали справи доказів реєстрації права господарського відання об`єкта нерухомого майна (номер запису про право власності: 37036353) загальною площею 1185,6 кв.м. (будівля - літера "А"), розташованого за адресою: м.Житомир, вулиця Велика Бердичівська, будинок 31 за Державним підприємством Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій та в подальшому за універсальним правонаступником Державним університетом "Житомирська політехніка" не містять.

Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14.09.2020 у справі №296/443/16-ц за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства "Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій" про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку встановив, що Житомирський державний технологічний університет в порядку універсального правонаступництва є правонаступником всього майна, всіх прав та обов`язків ДП "Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій" (т.1, арк.справи 84-96).

Згідно приписів ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції чинній на момент винесення постанови Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14.09.2020 у справі №296/443/16-ц) державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі, зокрема рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном.

З огляду на вказане, при здійснені державної реєстрації речових прав, які підтверджують виникнення права господарського відання чи права оперативного управління в державному секторі економіки, є рішення розпорядчого характеру про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання суб`єктів управління об`єктами державної власності, перелік яких визначено статтею 4 Закон України "Про управління об`єктами державної власності".

Згідно статутних документів майно закріплюється на основі права господарського відання за Державним університетом "Житомирська політехніка", однак згідно реєстраційних документів вказане майно зареєстроване на праві державної власності за Державним підприємством "Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій", а не передано згідно рішення уповноваженого органу - Міністерства освіти і науки України в господарське відання.

Судова колегія звертає увагу на те, що основоположними принципами виконання органами виконавчої влади покладених на них обов`язків (належне урядування) є верховенство права, одним із елементів якого, в свою чергу, є принцип правової визначеності, за змістом якого обмеження основних прав людини та громадянина, втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями, тобто обмеження будь-якого права має ґрунтуватися на критеріях, які дадуть особі змогу розмежувати правомірну і протиправну поведінку, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував на важливості принципу "належного урядування". Принцип "належного урядування" передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права як майнові, державні органі повинні діяти вчасно та у належний і якомога більш послідовний спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і поліпшать якість їх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Колегія суддів відзначає, що принцип jura novit curia "суд знає закони" викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №904/5726/19 полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору.

Однак, судова колегія не вправі змінювати позовні вимоги, зокрема щодо витребування майна у Товариства з обмеженою відповідальністю "Майфорс" () об`єкт нерухомого майна (номер запису про право власності: 37036353) загальною площею 1185,6 кв.м. (будівля - літера "А"), розташованого за адресою: м.Житомир, вулиця Велика Бердичівська, будинок 31, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 на користь держави в особі Державного університету "Житомирська Політехніка" (), а не Міністерства освіти і науки України.

Відповідно до частин першої та другої статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності застосуванням передбачених законодавством заходів. Регулювання, наведене в Главі 29 ЦК України, передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності, як витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) й усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов).

Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно.

При цьому стаття 400 Цивільного кодексу України вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

Положення ст.330 Цивільного кодексу України передбачають можливість добросовісному набувачеві набути право власності на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, як самостійну підставу набуття права власності (та водночас, передбачену законом підставу для припинення права власності попереднього власника відповідно до приписів статті 346 ЦК України). Так, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване в нього.

Згідно ст.388 Цивільного кодексу України містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Так, відповідно до частини першої вказаної норми якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).

З наявних у матеріалах справи належних доказів та з`ясованих на їх підставі обставин, колегія суддів робить висновок, що спірне нерухоме майно було предметом продажу на електронних торгах з продажу арештованого майна, проведених за ініціативою Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області в межах зведеного виконавчого провадження №50692640 від 15.09.2016 року про стягнення з Державного підприємства "Житомирський державний центр науково - технічної інформації та інновацій", на користь фізичних та юридичних осіб боргу на загальну суму: 7458125,50 грн. (т.1, арк.справи 37; т.4, арк.справи 44-95, 124-176). При цьому, ОСОБА_1 була учасником торгів та відповідно до акту про проведені електронні торги від 30.08.2018 стала переможцем торгів щодо спірного нерухомого майна (т.1, арк.справи 37).

Висновки суду першої інстанції зводяться до того, що підставою позовних вимог зазначено щодо незаконного вибуття з державної власності об`єкта нерухомого майна загальною площею 1185,6 кв.м (будівля - літера "А"), розташованого за адресою: м. Житомир, вулиця Велика Бердичівська, будинок 31, на підставі підробленого акта про проведенні електронні торги, особою, яка не мала законного права його відчужувати. Державна реєстрація речового права здійснена без подання будь-яких документів, які підтверджують перехід права власності на об`єкт. Державний реєстратор за відсутності передбачених законодавством документів протиправно здійснив державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 , яка відчужила приміщення ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу. На момент звернення з позовом до суду набувачем вказаного приміщення є ТОВ "Майфорс" до якого пред`явлено віндикаційний позов. Метою такого позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений.

Проте, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу щодо порядку вчинення правочину з реалізації спірного майна у даній справі.

Порядок відчуження та умови набуття права власності на підставі договорів, укладених за результатами торгів, має окрему специфіку залежно від предмета торгів і сфери їх проведення, у зв`язку з чим у кожному конкретному випадку необхідно ураховувати правила, установлені спеціальним законодавством.

Станом на момент проведення торгів щодо спірного нерухомого майна, правила проведення прилюдних торгів визначались Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29.06.2016 №2831/5 (тут і далі за текстом в редакції на момент проведення електронних торгів) (далі Порядок), за яким електронні торги - продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну (пункт 1 Порядку).

Розділом Х Порядку, унормовано перехід права власності за придбане на електронних торгах майно, за яким після повного розрахунку переможця за придбане майно (у тому числі сплати винагороди за організацію та проведення електронних торгів) на підставі протоколу про проведення електронних торгів та платіжного документа, що підтверджує сплату додаткової винагороди за організацію та проведення електронних торгів (у випадку, якщо майно реалізувалося за ціною, вищою стартової), виконавець протягом п`яти робочих днів складає акт про проведені електронні торги. Державний виконавець додатково затверджує акт про проведені електронні торги у начальника відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Начальник відповідного відділу державної виконавчої служби має затвердити акт про проведені електронні торги не пізніше наступного робочого дня після його подання виконавцем.

В акті про проведені електронні торги зазначається така інформація: ким, коли і де проводилися електронні торги; стисла характеристика реалізованого майна; прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи переможця електронних торгів, серія та номер документа, що посвідчує її особу, місце проживання (у разі якщо переможцем електронних торгів є юридична особа, зазначаються її найменування, місцезнаходження та код за ЄДРПОУ); сума, внесена переможцем електронних торгів за придбане майно; прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи (найменування юридичної особи) боржника, її місце проживання (місцезнаходження); дані про правовстановлювальні документи, що підтверджують право власності боржника на майно; номер лота реалізованого майна.

Підписаний та скріплений печаткою приватного виконавця або затверджений начальником відділу державної виконавчої служби акт виконавець видає або надсилає переможцеві електронних торгів не пізніше наступного робочого дня з дня його затвердження.

Копія акта надсилається стягувачу, боржнику та через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби (приватного виконавця) Організатору.

Акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках, передбачених законодавством.

У випадку придбання нерухомого майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведені електронні торги.

Згідно акту про проведені електронні торги від 30.08.2018, затверджений в.о. начальника Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомир ГТУЮ у Житомирській області Зірченко Л.В. 30.08.2018, вбачається, що головний державний виконавець Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Журавель О. В. при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження №50692640 від 15.09.2016 про стягнення з Державного підприємства "Житомирський державний центр науково - технічної інформації та інновацій", на користь фізичних та юридичних осіб боргу на загальну суму: 7458125,50 грн, склав цей акт про проведені електронні торги: Лот №282321, а саме: будівля - літерою "А", загальною площею 1185,6 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, що знаходиться за адресою: м.Житомир, вулиця Велика Бердичівська 31 та належить на праві власності Державному підприємству "Житомирський державний центр науково - технічної інформації та інновацій" на підставі свідоцтва про право власності на будинок №б/н від 04.03.2002, виданого Виконавчим комітетом Житомирської міської ради, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.07.2015 року за номером 10581114 державним реєстратором Житомирського міського управління юстиції Гладишевою С. Д. (індексний номер: 23200195 від 28.07.2015), яке було реалізовано в системі електронних торгів арештованого майна (СЕТАМ) 25.06.2018 Державним підприємством "СЕТАМ" Міністерства юстиції України код 39958500, згідно протоколу №341109 від 25.06.2018 року, переможцем визнано ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 . Участь в електронних торгах брали 7 учасників. Переможцем торгів став учасник за №6, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області 09.12.2010, РНОКПП: НОМЕР_1 , що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Стартова ціна нерухомого майна становила 3455680,45 грн. Нерухоме майно придбано покупцем за 3850720,50 грн. За придбане майно переможцем електронних торгів на рахунок Корольовського відділу ДВС м. Житомир ГТУЮ у Житомирській області: 1396 в Державній казначейській службі м.Київ, МФО 820172, 03.07.2018 були перераховані кошти за вирахуванням суми винагороди організатору за лот №282321 в сумі 3568999,17 грн. Акт видано на підставі протоколу №341109 про проведення електронних торгів від 25.06.2018. Акт про проведені електронні торги є документом, на підставі якого нотаріус видає свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке підтверджує виникнення права власності на придбане майно.

Акт про проведені електронні торги від 30.08.2018 підписав головний державний виконавець Корольовського відділу державної виконавчої служби міста Житомир Журавель О.В. (т.1, арк.справи 37).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 15.02.2019 за №30308090 державний реєстратор Годзь Євген Іванович, Комунального підприємства "Центр державної реєстрації" Садківської сільської ради зареєстрував право власності на вказане нерухоме майно за ОСОБА_1 . Підставою державної реєстрації вказано акт про проведені електронні торги у ВП №50692640 від 30.08.2018, виданий Корольовським ВДВС міста Житомир ГТУЮ у Житомирській області (т.5, арк.справи 236).

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажі майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника електронних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, проведення процедури прилюдних торгів є правочином.

Такий висновок узгоджується й з нормами статей 650, 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу купівлю-продаж на біржах, конкурсах, аукціонах, публічних торгах та визначають, що до таких договорів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не містять висновків щодо неналежного виконання продавцем та покупцем своїх взаємних зобов`язань у правовідносинах купівлі-продажу чи неналежного оформлення державним виконавцем результатів проведеної процедури прилюдних торгів як способу вчинення правочину всупереч вимогам Порядку реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29.06.2016 №2831/5, Закону України "Про виконавче провадження" чи положенням цивільного законодавства.

При цьому, нікчемність правочину з купівлі-продажу спірного майна в силу відсутності його нотаріального посвідчення не ґрунтуються на приписах законодавства, які б передбачали подальше нотаріальне посвідчення результатів здійснення процедури електронних (прилюдних) торгів в межах виконавчого провадження, зафіксованих складеним державним виконавцем актом про проведені електронні торги.

Що ж до отримання покупцем свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, то видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів є окремою нотаріальною дією, передбаченою статтею 34 Закону України "Про нотаріат", спрямованою на посвідчення відповідного права покупця, тобто, юридичним оформленням факту, що відбувся на підставі правочину, а тому відсутність свідоцтва не свідчить про незаконне вибуття майна з державної власності поза волею власника.

Як вбачається зі змісту пунктів 35, 36, 245 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (в редакції чинної на час виникнення спірних правовідносин), на відміну від дій з нотаріального посвідчення правочинів, нотаріус, який вчиняє нотаріальну дію з видачі свідоцтва про придбання арештованого майна з прилюдних торгів, не встановлює дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину, а перевіряє тільки факт набуття права власності на нерухоме майно саме цим набувачем та підтвердження цього права внаслідок проведення прилюдних торгів на підставі акту про проведення електронних торгів, складеного державним виконавцем та затвердженого начальником відповідного відділу державної виконавчої служби або приватним виконавцем.

Як встановлено ст.655 Цивільного кодексу України зміст зобов`язань сторін за договором купівлі-продажу полягає в тому, що одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Виконавши обов`язок оплатити майно, покупець за договором купівлі-продажу в силу приписів статті 665 ЦК України отримує право пред`явити продавцеві, який відмовився передати річ, визначену індивідуальними ознаками, вимоги відповідно до статті 620 ЦК України, тобто, може витребувати це майно як управнена щодо продавця особа (за відсутності у покупця оформленого та зареєстрованого права власності на придбане майно).

Натомість продавець набуває право вимагати повернення майна покупцем у разі відмови від договору купівлі-продажу у випадках, визначених договором чи законом.

Тобто, права та обов`язки за договором купівлі-продажу виникають та виконуються щодо сторін договору, і саме їх виконання/невиконання створює відповідні правові наслідки для сторін договору, виникнення, зміну чи припинення правовідносини за договором. Питання ж оформлення свого права покупцем не охоплюється змістом зобов`язальних правовідносин сторін купівлі-продажу.

Вказаний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 02.11.2021 у справі №925/1351/19.

Таким чином, нікчемність правочину з купівлі-продажу спірного майна в межах процедури прилюдних торгів (аукціону) не ґрунтується на нормах матеріального права та суперечить наведеному вище законодавству.

Отже, враховуючи правову позицію викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23.12.2020 року у справі №639/7253/18 позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті електронних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними в т.ч. акт про проведення електронних торгів, оскільки відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача.

Однак, прокурор звернувся у даній справі з позовом в інтересах держави в особі 1) Державного підприємства "Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій"; 2) Державного університету "Житомирська політехніка"; 3) Міністерства освіти і науки України про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю "Майфорс" () об`єкт нерухомого майна (номер запису про право власності: 37036353) загальною площею 1185,6 кв. м. (будівля - літера "А"), розташованого за адресою: м.Житомир, вулиця Велика Бердичівська, будинок 31, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 на користь держави в особі Державного університету "Житомирська Політехніка" (), а не Міністерства освіти і науки України.

Якщо спірне майно є об`єктом нерухомості, то для визначення добросовісності його набувача крім приписів статті 388 ЦК України слід застосовувати спеціальну норму пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відповідно до якої державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №922/3537/17 (провадження №12-127гс19, пункти 37, 38), від 1 квітня 2020 року у справі №610/1030/18 (провадження №14-436цс19, пункти 46.1, 46.2), від 15 червня 2021 року у справі №922/2416/17 (провадження №12-44гс20, пункти 7.15, 7.16).

У цій справі суд першої інстанції не встановлював обставин, які могли би свідчити про недобросовісність відповідача, а натомість його добросовісність не поставив під сумнів.

Скасоване заочне рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 28.05.2019 у справі №296/1802/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання дійсним укладеного 18.02.2019 між ОСОБА_2 до ОСОБА_1 договору купівлі-продажу нерухомого майна - будинку АДРЕСА_1 , на підставі якого вказане майно було зареєстроване за ОСОБА_2 (постановою Житомирського апеляційного суду від 15.10.2020 скасовано заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 28.05.2019 у справі №296/1802/19), не ставить під обґрунтований сумнів добросовісність ТОВ Майфорс під час набуття спірного нерухомого майна у власність, оскільки ТОВ Майфорс не був учасником справи №296/1802/19, і суд першої інстанції не встановив, що йому було відомо про наявність спору, який розглядався у зазначеній справі, та про результати розгляду справи.

Також, на час укладення акта приймання-передачі нерухомого майна №845, 846 від 16.06.2020, на підставі якого зареєстровано право власності за ТОВ Майфорс було запроваджено Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, відомості з якого презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тож відповідач-1 не повинен перевіряти історію придбання нерухомості та робити висновки щодо правомірності попередніх переходів майна, а може діяти, покладаючись на такі відомості, за відсутності обставин, які з точки зору розумного спостерігача можуть викликати сумнів у достовірності цих відомостей.

Задовольняючи позов про витребування спірного нерухомого майна з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, суд першої інстанції наведеного не врахував, розраховуючи на обов`язок відповідача 1, крім відомостей, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, перевіряти та аналізувати також обставини правомірності попередніх переходів майна, зокрема, обставини вибуття майна з володіння позивача.

Щодо належності та допустимості доказів, які отримані та додані прокурором до позовної заяви з матеріалів кримінального провадження №0000026 (а саме: лист Корольовського ВДВС від 09.12.2019, лист ДП «СЕТАМ», протоколи допиту свідків ОСОБА_3 та Журавель, лист до Міністерства освіти від 28.07.2020, відповідь Міністерства освіти від 16.10.2020, повідомлення ДУ «Житомирська Політехніка» від 22.12.2020, повідомлення Міністерства освіти від 01.10.2020, повідомлення ЦНТІ від 01.10.2020, витяг з ЄРДР), колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до ч.6 ст.75 ГПК України, обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до положень ст.75 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до ст.222 Кримінального процесуального кодексу України відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим. Слідчий, прокурор попереджає осіб, яким стали відомі відомості досудового розслідування, у зв`язку з участю в ньому, про їх обов`язок не розголошувати такі відомості без його дозволу. Незаконне розголошення відомостей досудового розслідування тягне за собою кримінальну відповідальність, встановлену законом.

Суд повинен дослідили долучений до матеріалів справи протокол допиту свідка на відповідність критеріям належності та допустимості доказів, зокрема щодо підстав його отримання та засвідчення слідчим або процесуальним керівником (постанови Верховного Суду від 08.07.2022 у справі №826/8391/17 та від 06.08.2019 у справі №520/8681/18).

Однак, всупереч ст.222 КПК України, слідчий або прокурор не надавав письмового дозволу на розголошення відомостей досудового розслідування.

При цьому, обвинувального вироку суду, який набрав законної сили у кримінальному провадженні немає, а самі собою протокол допиту чи наявність кримінального провадження не є безумовними та допустимими доказами відсутності реального здійснення господарської операції.

Отже матеріали кримінального провадження ЕРДР №0000026 не можуть бути прийняті як належні та допустимі докази в межах розгляду господарської справи №906/29/21, а доводи прокурора є безпідставними та необґрунтованими, оскільки прокурор не навів жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту підроблення акту про проведенні електронні торги, відсутності волі власника майна на його відчуження та того, що такі торги з реалізації спірного майна не проводилися.

Крім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що за встановленими у цій справі обставинами спірне нерухоме майно було предметом продажу на електронних торгах, а при оцінці добросовісності/недобросовісності набувача майна слід враховувати, що електронні торги у межах здійснення виконавчого провадження мають виступати найбезпечнішим способом набуття майна, публічна процедура реалізації якого гарантує невідворотність результатів торгів та "юридичне очищення" майна, придбаного у такий спосіб.

Враховуючи вищевикладене, рішення Господарського суду Житомирської області від 22.11.21 у справі №906/29/21 в частині задоволення позову заступника керівника Житомирської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю "Майфорс" (10008, м.Житомир, вул.Велика Бердичівська, 31, ідентифікаційний код 43662993) об`єкт нерухомого майна (номер запису про право власності: 37036353) загальною площею 1185,6 кв.м (будівля - літера "А"), розташованого за адресою: м. Житомир, вулиця Велика Бердичівська, будинок 31, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 на користь держави в особі Державного університету "Житомирська політехніка" (10005, м.Житомир, вул.Чуднівська, 103, ідентифікаційний код 05407870) слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову у вказаній частині.

Щодо вимоги прокурора про скасування державної реєстрації права приватної власності колегія суддів зазначає наступне.

Заступник керівника Житомирської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України звернувся до Державного реєстратора Комунального підприємства "Центр державної реєстрації" Садківської сільської ради Житомирської області Годзя Є.І. з позовною вимогою про скасування державної реєстрації права приватної власності за ОСОБА_1 (номер запису про право власності: 30308090) на об`єкт нерухомого майна загальною площею 1185,6 кв.м (будівля - літера "А"), розташованого за адресою: м.Житомир, вулиця Велика Бердичівська, будинок 31, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

В частині зазначених позовних вимог колегія суддів приймає до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду, яка неодноразово звертала увагу на те, що пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13, від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19).

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (такий висновок сформульовано у постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема, від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 02.02.2021 у справі №925/642/19, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 02.11.2021 у справі №925/1351/19).

Враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів відмовляє у задоволенні позовної вимоги прокурора про скасування державної реєстрації права приватної власності за ОСОБА_1 (номер запису про право власності: 30308090) на об`єкт нерухомого майна.

Стаття 73 ГПК передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 76 ГПК належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Допустимість доказів за статтею 77 ГПК полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи забороні використання деяких із них для підтвердження конкретних обставин справи.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 ГПК).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 ГПК).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (такий висновок наведено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19).

Згідно із п.2 ч.1 ст.275 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наявні в матеріалах справи докази та встановлені обставини справи, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із засад розумності і справедливості, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у переданих на новий розгляд частинах підлягає скасуванні з прийняттям нового рішення у справі про відмову у позові.

Щодо розподілу судового збору колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено положеннями ст.129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються пропорційно на Державне підприємство "Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій", Державний університет "Житомирська політехніка" та Міністерство освіти і науки України, враховуючи наступне.

Судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ст.53 ГПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

У даному спорі заступник керівника Житомирської обласної прокуратури звернувся з позовом в інтересах держави в особі Державного підприємства "Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій"; Державного університету "Житомирська політехніка"; Міністерства освіти і науки України, тобто позивачем є не прокурор, а тому і відповідний розподіл судових витрат, відповідно до положень ст.129 ГПК України, повинен здійснюватися з урахуванням належних позивачів.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 15.01.2019 у справі №908/799/17, від 12.01.2021 у справі №908/730/19.

З огляду на викладене, судовий збір, за подання апеляційної скарги відшкодовується Товариству з обмеженою відповідальністю "Майфорс" у рівних частинах Державним підприємством "Житомирський державний центр науково-технічної інформації та інновацій", Державним університетом "Житомирська політехніка", Міністерством освіти і науки України.

Керуючись ст.ст.269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Майфорс" у переданих на новий розгляд частинах - задоволити.

Рішення Господарського суду Житомирської області від 22.11.2021 у справі №906/29/21 в частині задоволення позову заступника керівника Житомирської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України про скасування державної реєстрації права приватної власності за ОСОБА_1 (номер запису про право власності: 30308090) на об`єкт нерухомого майна загальною площею 1185,6 кв.м (будівля - літера "А"), розташованого за адресою: м.Житомир, вулиця Велика Бердичівська, будинок 31, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 та в частині задоволення позову заступника керівника Житомирської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю "Майфорс" (10008, м.Житомир, вул. Велика Бердичівська, 31, ідентифікаційний код 43662993) об`єкта нерухомого майна (номер запису про право власності: 37036353) загальною площею 1185,6 кв.м (будівля - літера "А"), розташованого за адресою: м.Житомир, вулиця Велика Бердичівська, будинок 31, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 на користь держави в особі Державного університету "Житомирська політехніка" (10005, м.Житомир, вул.Чуднівська, 103, ідентифікаційний код 05407870) та в частині розподілу витрат зі сплати судового збору - скасувати та ухвалити в цих частинах нове рішення, яким у позові відмовити.

Стягнути з Державного підприємства Житомирський Державний центр науково-технічної інформації та інновацій (10014, м.Житомир, вул. Велика Бердичівська, 31, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Майфорс (10008, м.Житомир, вул. Велика Бердичівська, 31, ) 68203,38 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Державного університету Житомирська Політехніка (10005, м.Житомир, вул. Чуднівська, 103, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Майфорс (10008, м.Житомир, вул. Велика Бердичівська, 31, ) - 68203,38 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Міністерства освіти і науки України (01135, м.Київ, пр.Перемоги, 10, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Майфорс (10008, м.Житомир, вул.Велика Бердичівська, 31, ) 68203,38 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Житомирської області видати відповідні судові накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції.

Постанова прийнята з окремою думкою судді Савченко Г.І.

Повний текст постанови складено 12.12.2022.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Савченко Г.І.

Суддя Коломис В.В.