ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2022 року м.Дніпро Справа № 904/9867/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Антоніка С.Г.(доповідач),

суддів: Іванова О.Г., Дарміна М.О.

за участю секретаря судового засідання: Грачов А.С.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.07.2022, ухвалене суддею Мельниченко І.Ф., повний текст якого підписаний 15.07.2022, у справі №904/9867/21

за первісним позовом Приватного підприємства "Торгова компанія "Молімпекс", м. Кременчук, Полтавська обл.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс", м. Дніпро

про стягнення заборгованості у сумі 369 190,02 грн.

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс", м. Дніпро

до Приватного підприємства "Торгова компанія "Молімпекс", м. Кременчук, Полтавська обл.

про стягнення матеріальних збитків, штрафу та моральної шкоди у загальній сумі 370 770,53 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Торгова компанія "Молімпекс" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення, з врахуванням уточненої позовної заяви від 14.01.2022, 316 314,41 грн., що складають заборгованість за договором поставки № МС 27/04/20-3 від 27.04.2020, 13 532,55 грн. пені, 32 815,69 грн. 5% штрафу, 2 346,86 грн. 3% річних, 4 180,51 грн. інфляції грошових коштів.

17.02.2022 до суду надійшла зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс" до Приватного підприємства "Молімпекс", в якій позивач за зустрічним позовом (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) просить стягнути 294 898,53 грн. - матеріальних збитків, 25 872,00 грн. - 5% штрафу та 50 000,00 грн. - моральної шкоди.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.07.2022 первісні позовні вимоги задоволено.

У задоволенні зустрічних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс" відмовлено.

Задовольняючи первісні позовні вимоги, господарський суд виходив з того, що доказів виконання зобов`язання щодо здійснення розрахунків на суму 316 314,41 грн. відповідач на момент розгляду спору не надав.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог, господарський суд виходив з обставин відсутності в матеріалах справи належних доказів, які б свідчили про поставку відповідачем товару неналежної якості.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс».

Апеляційна скарга обгрунтована наступним:

-позивач за зустрічним позовом надав докази поставки постачальником неякісного товару суду в якості підтвердження дійсних обставин по справі, однак суд першої інстанції, в порушенні норм матеріального права, не прийняв такі докази, пославшись на ті обставини, що Скаржник пропустив строк подання таких доказів, хоча такі докази явно свідчили про порушення своїх зобов`язань з боку ПП «ТК «Молімпекс», а саме: зазначення обставин того, що менеджер ПП «ТК «Молімпекс» Дмитро Дичек самостійно направляв документи щодо особи водія, який буде відвантажувати неякісний товар зі складу ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» 29.12.2021 р. та крім того, докази того, що в вересні, жовтні, листопаді, грудні 2021 р. підприємство Постачальника знало про обставини неякісного товару, що було ним поставлено;

- ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» понесло значні збитки через протиправні дії ПП «ТК «Молімпекс», а саме неповернення грошового забезпечення від Військових частин, недоотриманий прибуток, збитки на транспортні витрати, логістику, відрядження працівників до Військових частин щодо участі у процедурі якості дослідження поставляемого товару, витрати на лабораторії щодо дослідження якості товару, тощо, про що свідчить відповідна претензія, яка не була задоволена;

-після того, як неякісний товар та товар, що не відповідав маркировки, а саме «масло вершкове» у кількості 5500.00 кг з боку Постачальника - ПП «ТК «Молімпекс» не було забрано зі складу ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» після належних викликів, ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» було вирішено утилізувати товар через розпочату війну в країні з боку Російської Федерації, та неможливості в подальшому зберігати такий товар у ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС», який виявився неякісним;

- в матеріалах справи міститься протокол № 0194 від 18.01.2022 p., платіжне доручення № 45 від 12.01.2022 p., який підтвердив факт того, що товар поставляємий від ПП «ТК «Молімпекс» «масло вершкове» є неякісним - «наявність рослинного жиру», означений протокол ДП «Дніпростандартметрологія» був ухвалений на підставі заяви ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» після повернення товару на склад ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС», який був повернутий Військовими частинами через неякісність продукції.

- є неправомірні висновки суду першої інстанції в рішенні суду від 11.07.2022 р. з приводу правомірності нарахування штрафних санкцій та суми інфляції відносно відповідача за первісним позовом, а від так не має підстав для нарахування таких сум, адже не було здійснено нового розрахунку заборгованості з боку позивача за первісним позовом на суму боргу 316 314, 41 грн., яка існувала до моменту відкриття провадження у справі.

- доказами, які свідчать про поставку неякісного товару з боку відповідача за зустрічним позовом, це є належні відповіді Виробників - ТОВ «Літинський молочний завод», ТОВ «ГОЩАНОЧКА», які підтвердили обставини того, що товар який постачав ПП «ТК «Молімпекс», не виготовлявся Виробниками для такого Постачальника, а тому невідоме походження товару, а про неякісний товар свідчать також належні складені акти Військових частин, які були складені після проведення належних державних лабораторних висновків, на підставі декларацій Постачальника також, в якому значилось, що Постачальник товару є ПП «ТК «Молімпекс», зокрема це Акт повернення № 659 огляду на повернення товару від 23.09.2021p., протокол випробувань 2857-Д від 11.10.2021 p., Акт № 237 повернення харчового продукту, протокол результату санітарно-мікробіологічного дослідження с/p за № 746, Експертний висновок № 000412п/21 від 15.11.2021 p., Експертний висновок № 000430 п/21 від 23.11.2021 p., Акт про повернення продовольства прийнятого на тимчасову зберігання продовольства № 67 від 19.10.2021 p., Акт огляду харчових продуктів №76 від 18.11.2021 р., в яких було встановлено обставини того, що дана продукція, яка надійшла до частини від ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС», яке в свою чергу отримала таку продукцію від ПП «ТК «Молімпекс» є небезпечною для споживання, тобто фальсифікат;

- долучені ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» докази належним чином підтверджують наявність сукупності всіх елементів, необхідних для притягнення відповідача за зустрічним позовом до цивільно - правової відповідальності у вигляді збитків, передбаченої ст. ст. 224, 225 ГК України, а повернення товару, ще раз підтверджують обставини того, що з боку відповідача за зустрічним позовом, поставлявся неякісний товар, та наявність правових підстав для ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» заявленя та стягнення матеріальних збитків, штрафу у розмірі 5 % та моральної шкоди;

- господарський суд протиправно відмовив у задоволенні клопотання про долучення додаткових доказів з боку відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом.

Крім того, скаржник вважає, що також підлягає зменшенню стягнення витрат на правовому допомогу до 10 000, 00 грн.

Просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.07.2022 р. та прийняти нове рішення, якими задовольнити частково позовні вимоги Приватного підприємства «Торгова компанія «Молімпекс» у розмірі основної заборгованості 272 336, 51 грн., зменшити стягнення витрат на правовому допомогу до 10 000, 00 грн. та задовольнити зустрічні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСПОЛІН ПЛЮС» до Приватного підприємства «Торгова компанія «Молімпекс» про стягнення матеріальних збитків, штрафу та моральної шкоди у загальній сумі 370 770, 53 грн.

Позивач за первісним позовом у відзиві на апеляційну скаргу просив рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.08.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.07.2022 у справі №904/9867/21, розгляд справи призначено у судовому засіданні.

30.11.2022р. від представника ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. призначеного на 14:40 30.11.2022р., мотивоване тим, що представник 30.11.2022р. приймає участь у розгляді Господарським судом Харківської області справи № 922/1425/22, в якій представляє інтереси ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС». На підтвердження надано ухвалу Господарського суду Харківської області від 04.10.2022р. у справі № 922/1425/22 за позовом ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» до ТОВ «Сільмаш-Харків». Даною ухвалою призначено підготовче засідання на 02.11.2022р. Доказів розгляду даної справи саме 30.11.2022р. заявником не надано.

Згідно Списку справ, призначених до розгляду Господарським судом Харківської області на 30.11.2022р., справа № 922/1425/22 не значиться.

Враховуючи, що представинк ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» приймав участь в судовому засіданні 14.11.2022р. і надавав пояснення щодо суті спору та апеляційної скарги, доказів участі 30.11.2022р. у прозгляді справи Господарським судом Харківської області не надав, то суд відмовляє в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно зі ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 27.04.2020 між Приватним підприємством "Торгова компанія "Молімпекс" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс" (Покупець) укладено договір поставки № МС27/04/20-3 (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупцю визначений цим Договором товар, а саме: молочна продукція в асортименті, а Покупець зобов`язується прийняти цей Товар та своєчасно здійснювати його оплату.

Найменування, одиниця виміру, загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим Договором, ціна за одиницю товару, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) визначаються сторонами окремо для кожної партії і відображаються в рахунках-фактурах, накладних, що виставляються Постачальником (пункт 1.2 Договору).

Згідно з пунктом 2.1 Договору, поставка товару за цим Договором здійснюється партіями в строки, погоджені сторонами. Постачальник і Покупець узгоджують можливості постачання кожної партії товару. При цьому уточнюється найменування та кількість товару, що поставляється.

Датою поставки вважається дата вручення товару Покупцю, що підтверджується видатковою накладною, підписаною представниками сторін по Договору або дата на товарно-транспортній накладній перевізника (пункт 2.4 Договору).

Відповідно до п. 4.1 Договору, якість товару, що поставляється за цим Договором, має відповідати ДСТУ, ТУ та іншій нормативній документації, діючій на території України.

Пунктом 4.2 Договору сторони погодили, що при виявленні Покупцем виробничих дефектів у товарі при його прийманні виклик представника Постачальника обов`язковий.

Строк заміни товару Постачальником становить 20 днів з моменту виявлення дефектів, що посвідчується двостороннім актом, якщо інший термін не встановлений самим актом (пункт 4.3 Договору).

Відповідно до пункту 5.1 Договору, ціна товару обумовлюється сторонами на кожну партію товару окремо та вказується в рахунках-фактурах або накладних.

Згідно з пунктами 5.3, 5.4 Договору розрахунки за товар здійснюються в наступному порядку: 100% вартості товару Покупець сплачує на протязі 5 (п`яти) календарних днів після його отримання.

Оплата здійснюється шляхом переказу Покупцем грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, що визначений у цьому Договорі або у рахунках-фактурах.

Умови цього Договору викладені сторонами у відповідності до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів "Інкотермс" (в редакції 2010 року), які застосовуються із урахуванням особливостей, пов`язаних із внутрішньодержавним характером цього Договору, а також тих особливостей, що випливають із умов цього Договору (пункт 6.1 Договору).

Поставка здійснюється на умовах: DDP (Інкотермс 2000р.) (пункт 6.2 Договору).

Згідно з пунктом 7.2 Договору, товар приймається Покупцем: за кількістю - згідно з кількістю, зазначеною в видатковій накладній; за якістю - згідно сертифікату якості та в порядку, що визначається відповідним чинним законодавством України.

Відвантаження товару представнику Покупця здійснюється після пред`явлення останнім довіреності на право отримання товарно-матеріальних цінностей або за актом прийому-передачі товару, підписаному представниками сторін.

Постачальник не несе відповідальність за нестачу товару, яка виникне після передачі товару покупцю (пункт 7.3 Договору).

З інших питань приймання-передачі товару, що не передбачені цим Договором, сторонам слід керуватися Інструкцією про порядок приймання -передачі продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-6 та інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 № П-7 (пункт 7.4 Договору).

Відповідно до пункту 11.1 Договору, цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін.

Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 11.1 цього Договору та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором (пункт 11.2 Договору).

Звертаючись з даним позовом позивач вказав про те, що станом на 22.12.2021 останній поставив на адресу відповідача товар на загальну суму 2 989942,83 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими та товарно-транспортними накладними (а.с. 17-39 том -1). Враховуючи сальдо заборгованості відповідача станом на 01.10.2021, що складало 546 120, 00 грн. та товар поставлений за період з 01.10.2021 по 22.10.2021, загальна сума поставленого товару становить 2443822,83 грн.

Відповідачем частково виконано зобов`язання щодо оплати за поставлений товар, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями банківських виписок (а.с. 40-59, 79-80 том 1), у зв`язку з чим у останнього наявна заборгованість перед позивачем на загальну суму 316314,41 грн. за видатковим накладними: № МС-0001802 від 29.10.2021 на суму 180995,86 грн. (з урахуванням часткової оплати в сумі 1044,14 грн.); № МС-0001825 від 03.11.2021 на суму 1566,97 грн.; № МС-0001898 від 17.11.2021 на суму 40373,17 грн.; № МС-0001975 від 29.11.2021 на суму 52215,63грн.; № МС-0001980 від 29.11.2021 на суму 41162,78 грн.

Не сплата відповідачем за поставлений товар грошових коштів у сумі 316314,41 грн. (з урахуванням заяви про уточнення позовоних вимог) стала підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Крім основної заборгованості позивачем нараховано та заявлено до стаягнення пеню в сумі 13 532,55 грн, 5% штрафу в сумі 32 815,69 грн., 3% річних в сумі 2 346,86грн., інфляційні страти в сумі 4 180,51 грн.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.525, ст.526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частинами 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною першою статті 662, статтею 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Згідно зі ст.673 ЦК України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.

У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно ч.1 ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.217 ГК України, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Штрафними санкціями, згідно ч.1 ст.230 ГК України, у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В даному випадку представленими до матеріалів справи видатковими накладними та товарно-транспортними накладними підтверджується факт поставки позивачем за первісним позовом відповідачу товару на загальну суму 2 989 942,83 грн., який останнім оплачений частково, у зв`язку з чим висновок господарського суду про стягнення з відповідача 316 314,41 грн. - основного боргу, 13 532,55 грн. - пені, 32 815,69 грн. - 5% штрафу, 2 346,86 грн. - 3% річних, 4 180,51 грн. - інфляції грошових коштів є цілком обгрунтованим.

Щодо зустрічних позовних вимог.

Як було вказано вище, між сторонами був укладений договір поставки від 27.04.2020 №МС27/04/20-3.

Позивач зазначає, що на виконання умов спірного Договору відповідачем на склад, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Любарського, буд. 143, було поставлено товар "масло солодке вершкове" та "сир твердий Український 50% жиру" відповідно до якісних посвідчень, декларацій виробників № 23 від 23.10.2021 та № 2786 від 08.11.2021, наданих Постачальником, значились виробники - ТОВ "Літинський молочний завод" та ТОВ " Гощаночка".

Після цього, вказаний товар на виконання умов Договорів поставки №344-21 від 10.09.2021, № 384-21 від 18.10.2021, № 279-21 від 17.09.2021, був поставлений ТОВ "Ісполін Плюс" на військові частини Державної прикордонної служби України.

За даними позивача ним на виконання зазначених договорів поставки на бюджетні рахунки військових частин було сплачено грошове забезпечення у розмірі 26320,00 грн., відповідно до платіжного доручення № 1322 від 09.09.2021, у розмірі 182 000,00 грн., відповідно до платіжного доручення № 102 від 09.09.2021, 12 840, 00 грн., відповідно до платіжного доручення № 1365 від 16.09.2021, з призначенням платежів "забезпечення виконання договору, щодо поставки товару "масло вершкове".

Позивач вказує про те, що товар, який постачався ПП "ТК "Молімпекс", а в подальшому був поставлений ТОВ "Ісполін Плюс" 23.09.2021, 05.10.2021, 22.10.2021, 08.11.2021 на військові частини Державної прикордонної служби України, останніми не прийнятий через неякісність товару та фальсифікат продукції.

Таким чином, на думку позивача, долучені до матеріалів справи акти повернення військовими частинами та експертні висновки лабораторних установ (а.с. 171-172, 178, 185, 188-195 том -1), вказують про те, що ПП "ТК "Молімпекс" шахрайським шляхом на підставі підроблених документів, декларацій виробника на товари: масло, сир твердий, поставили неякісну продукцію ТОВ "Ісполін Плюс", яке в подальшому поставило такий товар на військові частини.

Крім того, позивач наголошує на тому, що зазначені відповідачем в деклараціях виробники - ТОВ "Літинський молочний завод", ТОВ "Гощаночка", у відповідях на адвокатські запити, підтвердили про те, що останні не співпрацювали з ПП "ТК "Молімпекс", у зв`язку з чим, позивач вважає що відповідач займається підробленням документів.

З огляду на викладене позивач зазначає про те, що на даний час через протиправні дії відповідача та неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за спірним договором, ТОВ "Ісполін Плюс" понесло матеріальні збитки у загальній сумі 293 650,53 грн., що включають в себе неповернення грошового забезпечення, штрафні санкції, накладені військовими частинами, витрати на проведення лабораторних досліджень та витрати на відрядження працівників підприємства до військових частин та відповідних лабораторій.

Відповідно до пункту 8.7 спірного Договору позивачем нараховано та заявлено 5% штрафу у сумі 25 872,00 грн. від вартості поверненої продукції з боку військової частини.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення моральна шкода у розмірі 50 000,00 грн. на підставі того, що у 2022 році військові частини Державної прикордонної служби почали відхиляти пропозиції ТОВ "Ісполін Плюс" у системі "Прозорро", через неякісну поставку продукції у 2021 році.

У ст. 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом. Законом щодо окремих видів господарських зобов`язань може бути встановлено обмежену відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань. При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків. Виходячи з конкретних обставин, суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ціни на день винесення рішення суду (ст. 225 Господарського кодексу України).

Відповідно до частина 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вина.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Відповідно до частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Згідно з пунктом 4 частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Статтею 1167 ЦК України передбачені підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, а саме: моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як вказує позивач, внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, а саме через поставку останнім неякісного товару, позивачу завдано матеріальних збитків у загальному розмірі 293650,53 грн., що включають в себе неповернення грошового забезпечення, штрафні санкції, накладені військовими частинами, витрати на проведення лабораторних досліджень та витрати на відрядження працівників підприємства до військових частин та відповідних лабораторій.

За даними позивача, доказами, які свідчать про поставку неякісного товару з боку відповідача за зустрічним позовом, це є належні відповіді виробників - ТОВ «Літинський молочний завод», ТОВ «ГОЩАНОЧКА», які підтвердили обставини того, що товар який постачав ПП «ТК «Молімпекс», не виготовлявся Виробниками для такого Постачальника, а тому невідоме походження товару, а про неякісний товар свідчать також належні складені акти Військових частин, які були складені після проведення належних державних лабораторних висновків, на підставі декларацій Постачальника також, в якому значилось, що Постачальник товару с ПП «ТК «Молімпекс», зокрема це Акт огляду та повернення товару № 659 від 23.09.2021р., протокол випробувань 2857-Д від 11.10.2021 p., Акт № 237 повернення харчового продукту, протокол результату санітарно-мікробіологічного дослідження с/p за № 746, Експертний висновок № 000412п/21 від 15.11.2021 p., Експертний висновок 000430 п/21 від 23.11.2021 p., Акт про повернення продовольства прийнятого на тимчасову зберігання продовольства № 67 від 19.10.2021 p., Акт № 76 огляду харчових продуктів від 15.11.2021p., Аки огляду та повернення продукції № 17 від 20.12.21р., в яких було встановлено обставини того, що дана продукція, яка надійшла до частини від ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС», яке в свою чергу отримала таку продукцію від ПП «ТК «Молімпекс» є небезпечною для споживання, тобто фальсифікат.

За приписами статті 673 Цивільного кодексу України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Згідно з частиною 1 статті 675 Цивільного кодексу України, товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 679 Цивільного кодексу України продавець відповідає за недоліки товару , якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин , які існували до цього моменту.

Відповідно до ч.1 ст. 687 Цивільного кодексу України перевірка додержання продавцем умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари або упаковки товару та інших умов здійснюється у випадках та в порядку, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.268 Господарського кодексу України, якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони в договорі не визначать більш високі вимоги до якості товарів.

Як було вкаазно вище, п.7.2 - 7.4 договору сторони визначили, що приймання товару за якістю буде здійснюватися відповідно до Інструкції "Про порядок приймання продукції виробничого-технічного призначення та товарів народного споживання по якості" затвердженої постановою Держарбітражу №П-7 від 25.04.1966р. (далі Інструкція №П-7).

Згідно з п. 9. Інструкції П-7 акт про приховані недоліки продукції повинен бути складеним протягом 5 днів після виявлення недоліків, однак не пізніше чотирьох місяців з дня надходження продукції на склад одержувача, який виявив приховані недоліки, якщо інші терміни не встановлені обов`язковими для сторін правилами.

Прихованими недоліками визнаються такі недоліки, що не могли бути виявлені при звичайній для даного виду продукції перевірці і виявлені лише в процесі обробки, використання і зберігання продукції.

Відповідно до п. 26 Інструкції П-7 у всіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, Основними і Особливими умовами поставки, іншими обов`язковими правилами або договором для визначення якості продукції передбачений відбір зразків (проб), особи, які беруть участь в прийманні продукції за якістю, зобов`язані відібрати зразки (проби) цієї продукції.

Відібрані зразки (проби) опечатуються або пломбуються етикетками підписаними особами, які беруть участь у відборі.

Відповідно до п.п. 27, 28 Інструкції П-7 про відбір зразків (проб) складається акт, який підписується усіма особами, що приймають в цьому участь.

З відібраних зразків (проб) один залишається у отримувача, інший надсилається виробнику (відправнику) продукції. У всіх випадках, коли це передбачено стандартами, технічними умовами, іншими обов`язковими правилами і договором, відбираються додаткові зразки (проби) для здачі на аналіз або випробування в лабораторії або науково-дослідні інститути.

Про здачу зразків (проб) на аналіз або випробування робляться відповідні позначки в акті відбору зразків (проб). Відібрані зразки (проби) продукції повинні зберігатися одержувачем, виробником (відправником) до вирішення спору про якість продукції, а у випадках передачі матеріалів про випуск недоброякісної продукції в органи прокуратури і суду до вирішення справи в них органах.

Згідно з п. 20 Інструкції П-7, у разі неявки представника виготовлювача (відправника) за викликом одержувача (покупця) в установлений термін і у випадках, коли виклик представника іногороднього виготовлювача (відправника) не є обов`язковим, перевірка якості продукції проводиться представником відповідної галузевої інспекції за якістю продукції, а перевірка якості товарів - експертом бюро товарних експертиз або представником відповідної інспекції по якості.

За відсутності відповідної інспекції за якістю або бюро товарних експертиз за місцем знаходження одержувача (покупця), при відмові їх виділити представника або нез`явленні його за викликом одержувача (покупця) перевірка проводиться: а) за участю компетентного представника іншого підприємства (Організації), виділеного керівником або заступником керівника цього підприємства (організації); або б) за участю компетентного представника громадськості підприємства-одержувача, призначеного керівником або заступником керівника підприємства з числа осіб, затверджених рішенням фабричного, заводського або місцевого комітету профспілки цього підприємства; або в) односторонньо підприємством-одержувачем, якщо виготовлювач (Відправник) дав згоду на односторонню приймання продукцій.

Відповідно до п. 32 Інструкції П-7 акт, що встановлює неналежну якість чи некомплектність продукції, складений за участю представників, зазначених в п. 20, п. п. а), б) та в) затверджується керівником підприємства-отримувача чи його заступником не пізніше трьохденного строку після складання акту.

Враховуючи наведені норми права та обставини даної справи колегія суддів констатує, що при виявлення факту невідповідності якості товару ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» мали кожного разу повідомляти про це ПП «ТК «МОЛІМПЕКС» та викликати представника постачальника для здійснення відбору зразків товару та лабораторних досліджень.

ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» доказів повідомлення ПП «ТК «Молімпекс» про виявлені недоліки якості Товару та про виклик представника підприємства не надало. Порядку фіксації відбору зразків (проб) поставленого Товару не було дотримано.

Крім того колегія суддів звертає увагу, що, як зазначає позивач, відповідачем поставлявся товар виробництва ТОВ «Літинський молочний завод» та ТОВ «Гощаночка».

Разом з тим, на підтвердження поставки неякісного товару «Сир твердий Український» позиввачем надано Акт огляду та повернення № 17 від 20.12.21р. В даному Акті зазначено, що виробником товару «Сир твердий Український» є ТОВ «Гауда» Херсонська обл., смт. Антонівка. З цього можна зробити висновок, що позивач отримував молочну продукцію не лише від відповідача, а й від інших осіб.

Тому колегія суддів погоджується з висновком господарського суду стосовно того, що залучені до матеріалів справи акти, експертні висновки лабораторних установ, які були складені отримувачами товару від ТОВ "Ісполін Плюс", не можуть бути прийняті в якості належних доказів, які б підтверджували якість поставленого поставку товару ПП "ТК "Молімпекс" на адресу ТОВ "Ісполін Плюс" за договором поставки № МС27/04/20-3 від 27.04.2020.

Відтак, факт поставки неякісного товару суд вважає недоведеним.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що в діях відповідача за зустрічним позовом відсутня протиправна поведінки, внаслідок якої ТОВ «ІСПОЛІН ПЛЮС» було завдано збитків.

За наведених обставин також відсутні підстави для стягнення з відповідача за зустрічним позовом моральної шкоди.

У цьому зв`язку в задоволені зустрічного позову правильно відмовлено.

Підстави для скасування оскаржуваного рішення господарського суду відсутні.

Вказане вище спростовує доводи скаржника, що товар, який поставлявся ПП «ТК «МОЛІМПЕКС» є неякісний, фальсифікований та маркування товару не відповідає етикетці.

При цьому, колегією суддів не приймаються до уваги доводи скаржника про те, що господарським судом протиправно відмовлено у задоволенні клопотання про долучення додаткових доказів з боку відповідача за первісним позовом.

Відповідно до ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, але не виключно: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність.

За приписами ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 42 ГПК України, учасники справи, серед іншого, мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Статтею 118 ГПК України визначено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

За приписами частини третьої статті 80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно з частиною четвертою статті 80 ГПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 42 ГПК України учасники справи мають право виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Ухвалою суду від 26.01.2022 відкрито провадження у справі № 904/9867/21, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 22.03.2022 вирішено розглядати справу № 904/9867/21 за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 22.03.2022 прийнято зустрічну позовну заяву ТОВ "Ісполін Плюс" для спільного розгляду з первісним позовом.

Ухвалою суду від 13.04.2022 призначено підготовче засідання на 10.05.2022.

Ухвалою суду від 10.05.2022 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 22.06.2022 та відкладено підготовче засідання до 15.06.2022.

Ухвалою суду від 15.06.2022р. підготовче провадження було закрито.

Відтак, відповідач за первісним позовом мав можливість подати додаткові докази по справі саме до 15.06.2022.

Між тим, лише 04.07.2022 до канцелярії суду Товариством з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс" подані додаткові пояснення та зустрічний позов (уточнений).

При цьому у додаткових поясненнях жодних поважних причин пропуску строку подання відповідних доказів не зазначено.

Наведене свідчить про пасивну поведінку відповідача та недобросовісне виконання визначених ст. 42 ГПК України обов`язків учасника справи.

У зв`язку з викладеним, господарським судом обгрунтовано залишено без розгляду клопотання про залучення доказів та заяву про збільшення вимог за зустрічним позовом.

Щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 10000,00грн., колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з положеннями ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ст.126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги ( частина 3 статті 126 ГПК України).

Відповідно до приписів частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (частина 5 статті 126 ГПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 ГПК України).

Згідно з частиною 5 статті 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 ст. 126 ГПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Поняття особи, котра є адвокатом, наводиться в статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI ), котра зазначає, що адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-VI).

Розподіл судових витрат передбачено ст.129 ГПК України, частинами 4, 5 якої встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У розумінні положень частини 5 статті 126 ГПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 ст.129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Аналогічна позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постановах Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 925/932/20, від 04.06.2020 у справі № 906/598/19.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20).

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, колегією суддів встановлено, що представництво інтересів ПП "Торгова компанія "Молімпекс" в межах справи №904/9867/21 здійснювалось адвокатом Байдуж Юлією Сергіївною (Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії №795 від 30.09.2010) на підставі договору про юридичне обслуговування від 01.12.2021.

Пунктом 2.4 цього договору визначено, що після підписання акту клієнт оплачує вартість наданої правничої допомоги протягом трьох банківських днів з моменту його підписання.

Адвокатом Байдуж Юлією Сергіївною та Приватним підприємством "Торгова компанія "Молімпекс" було складено акт приймання-передавання наданої правничої допомоги №17 від 24.12.2021, з якого вбачається, що адвокатом було надано, а клієнтом було прийнято наступні юридичні послуги:

- складання, оформлення, подання позовної заяви до Господарського суду Дніпропетровської області про стягнення коштів за договором поставки з ТОВ "Ісполін Плюс": кількість годин - 8; ціна - 8 000,00 грн.;

- складання розрахунку пені, штрафу, інфляційних та 3% річних: кількість годин - 6; ціна - 6000,00 грн.;

- представництво інтересів в Господарському суді Дніпропетровської області, в тому числі складання та подання до господарського суду процесуальних документів по справі - ціна 6000,00 грн.

Отже, адвокатом та клієнтом було погоджено фіксовані ціну (гонорар) за надання правової допомоги як на стадії підготовки до подання позовної заяви до суду, так і після звернення із позовом до суду.

В даному випадку господарським судом було прийнято до уваги заперечення відповідача проти стягнення витрат на правову допомогу, враховано складність справи, час, витрачений адвокатом, обсяг наданих послуг, ціну позову, кількість судових засідань та баланс інтересів сторін у даному питанні, на підставі чого було правомірно зменшено витрати на правничу допомогу до 12 000,00 грн.

За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Рішення суду слід залишити в силі.

Витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ісполін Плюс" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.07.2022 у справі №904/9867/21залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12.12.2022

Головуючий суддя С.Г. Антонік

Суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О.Дармін