ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28 листопада 2022 року Справа № 903/529/22

Господарський суд Волинської області у складі судді Дем`як В.М., за участю секретаря судового засідання Кошового В.А., розглянувши справу

за позовом ОСОБА_1 , м. Луцьк

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету» м. Харків

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖАСТЕР ПОІНТ», м.Київ

про визнання недійсним договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень та скасування державної реєстрації права власності

за участю представників сторін:

позивач: Андрусяк Ігор Васильович - адвокат ;

від відповідача-1: Сєтов М.О.-адвокат;

від відповідача-2: не прибув;

Встановив: Позивач - ОСОБА_1 звернувся з позовом до відповідачів: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету", 2)Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЖАСТЕР ПОІНТ" у якому просить:

1)визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення площею 2 542,7 кв.м. ( АДРЕСА_1 ), укладений 19.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету " () та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЖАСТЕР ПОІНТ" (), який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою О.В., зареєстрований у реєстрі за № 885.

2)визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення площею 645,5 кв.м. ( АДРЕСА_2 ), укладений 19.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету " () та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЖАСТЕР ПОІНТ" (), який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою О.В., зареєстрований у реєстрі за № 886.

3)скасувати державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЖАСТЕР ПОІНТ" () на нежитлове приміщення площею 2 542,7 кв.м. ( АДРЕСА_1 ), оформлене записом №43581174 від 19.08.2021 та поновити запис про право власності на даний об`єкт за Товариством з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" ().

4)скасувати державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЖАСТЕР ПОІНТ" () на нежитлове приміщення площею 645,5 кв.м. ( АДРЕСА_2 ) оформлене записом №43581215 від 19.08.2021 та поновити запис про право власності на даний об`єкт за Товариством з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" () (згідно заяви про зміну предмета спору).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що дані договори купівлі-продажу є фраудаторними, тобто такими, що вчиненні на шкоду інтересам кредитора - ОСОБА_1 , оскільки рішенням Господарського суду Харківської області від 12.11.2020 по справі №922/1742/18 задоволено частково позов ОСОБА_1 , яким постановлено стягнути з ТзОВ "ЛБІ МНТУ" на користь ОСОБА_1 суму вартості частини майна та прибутку товариства внаслідок виключення учасника із статутного фонду товариства в розмірі 31067 077,17 грн., 3% річних в розмірі 2 991 592,79 грн., інфляційні втрати в розмірі 7 699 140,31 грн., витрати зі сплати судового збору в розмірі 38 706,12 грн. та витрати на проведення судової експертизи в розмірі 65 000 грн. Рішення суду набрало законної сили 12.10.2021 згідно постанови Східного апеляційного суду від 12.10.2021. Однак, станом на дату подачі позову рішення Господарського суду Харківського області не виконане, у зв`язку з відсутністю обігових коштів, при цьому 19.08.2021 між ТзОВ "ЛБІ МНТУ" та ТзОВ "ДЖАСТЕР ПОІНТ" укладено договори купівлі-продажу реєстраційний номер 885 та 886 про продаж нежитлових приміщень товариства ТзОВ "ЛБІ МНТУ", а саме: площею 2 542,7 кв.м. ( АДРЕСА_1 ) та площею 645,5 кв.м. ( АДРЕСА_2 ), які є основними і єдиними активами ТзОВ "ЛБІ МНТУ", а відтак доводить, що відповідач-1 намагається ухилитися від виконання за даним рішенням Господарського суду Харківської області.

Ухвалою суду від 01.08.2022 відмовлено у заяві про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 01.08.2022 залишено позовну заяву без руху та запропоновано позивачу не пізніше 10-ти календарних днів з дня вручення ухвали усунути недоліки позовної заяви, а саме подати суду: докази сплати судового збору у розмірі 7 443,00грн., викласти прохальну частину позовної заяви відповідно до приписів п. 4, ч.3, ст. 162 ГПК України та ч.1,2 ст. 16 ЦК України.

12.08.2022 позивач через відділ діловодства суду на виконання вимог ухвали суду від 01.08.2022 подав супровідний лист за вх.№01-57/4567/22, яким долучив до матеріалів справи:

1) уточнену позовну заяву;

2) квитанцію за №0.0..1 про доплату судового збору в сумі 2481 грн.

Ухвалою суду від 16.08.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12.09.2022.

Ухвалою суду від 12.09.2022 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів по 01.11.2022, та відкладено підготовче засідання на 10.10.2022.

Ухвалою суду від 10.10.2022 відкладено підготовче засідання на 31.10.2022.

Ухвалою суду від 31.10.2022 у задоволенні усного клопотання відповідача-1 про закриття провадження у справі на підставі п.1, ч.1 ст. 231 ГПК України відмовлено. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.11.2022. Здійснено офіційне оприлюднення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про повідомлення відповідача -2 - Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЖАСТЕР ПОІНТ" про розгляд справи №903/529/22 за позовом ОСОБА_1 до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету", 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЖАСТЕР ПОІНТ" про скасування державної реєстрації права власності.

09.11.2022 ОСОБА_1 подав заяву за вх.№01-60/23/22 про забезпечення позову, у якій просить суд забезпечити позов:

1) Шляхом заборони ТзОВ "ДЖАСТЕР ПОІНТ", на відчуження нежитлового приміщення, внесення його в якості застави, або інше розпорядження, площею 2 542,7 кв. м. ( АДРЕСА_1 ), оформлене записом №43581174 від 19.08.2021.

2) Шляхом накладення заборони ТзОВ «ДЖАСТЕР ПОІНТ» () на відчуження нежитлового приміщення, площею 645,5 кв.м. ( АДРЕСА_2 ).

Ухвалою суду від 09.11.2022 задоволено заяву про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 09.11.2022 відкладено судове засідання на 28.11.2022 повторно здійснено офіційне оприлюднення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про повідомлення відповідача -2 - Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЖАСТЕР ПОІНТ" про розгляд справи №903/529/22 за позовом ОСОБА_1 до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету", 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЖАСТЕР ПОІНТ" про скасування державної реєстрації права власності.

Відповідач-1 через відділ діловодства суду подав заперечення на відповідь на відзив за вх.№ 01-57/6283/22 від 10.11.2022 у яких вказує, що експертна вартість майна спірних об`єктів нерухомості, яка встановлена рішенням Господарського суду Харківської області від 21.11.2020 по справі №922/1742/18 не може бути взято до уваги суду. Також доводить, що висновок експерта за результатами проведення оціночно-будівельної експертизи від 01.04.2022 №2954 використано як доказову базу в рішенні Господарського суду Харківської області від 21.11.2020 по справі №922/1742/18, а тому наведений факт не визначає такий висновок беззаперечним доказом вартості майна і не може бути досліджено та проаналізовано в межах даної справи. В судовому засіданні просить відмовити у позові з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях .

Представник відповідача-2 в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про час та дату судового засідання, причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить суд задоволити позов в повному об`ємі.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку.

Частинами ч.ч. 1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні рівні умови сторонам для представлення своєї правової позиції та надання доказів і вважає за можливе розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, а неявка представника відповідача-2 не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

ОСОБА_1 перебував на посаді ректора Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" , що підтверджується статутом.

08.06.2012 загальними зборами ТОВ "ЛБІ МНТУ" прийнято рішення про дострокове звільнення Позивача з посади ректора товариства і призначення на посаду ректора ОСОБА_2 .

15.03.2016 на засіданні загальних зборів (позачергових) ТОВ "ЛБІ МНТУ" вирішено виключити зі складу засновників товариства ОСОБА_1 та повернути останньому його внесок до статутного капіталу товариства, а саме право власності на винахід "Пристрій для діагностики захворювань".

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Харківської області із позовом до ТОВ "ЛБІ МНТУ" про стягнення з відповідача суму вартості частини майна та прибутку товариства внаслідок виключення учасника.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 12.11.2020 по справі № 922/1742/18 позов ОСОБА_1 ухвалено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут міжнародного науково-технічного університету" на користь ОСОБА_1 суму вартості частини майна та прибутку товариства внаслідок виключення учасника в розмірі 31 067 077,17 грн., 3% річних в розмірі 2 991 592,79 грн., інфляційні втрати в розмірі 7 699 140,31 грн., витрати зі сплати судового збору в розмірі 38 706,12 грн. та витрати за проведення судової експертизи в розмірі 65 000,00 грн. В решті позову відмовлено.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 22.04.2021 по справі № 922/1742/18 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішенням Господарського суду Харківської області від 12.11.2020 скасовано та відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постановою Касаційного господарського суду від 21.07.2021 по справі № 922/1742/18 частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 та скасовано постанову Східного апеляційного господарського суду від 22.04.2021. Справу N 922/1742/18 передано на новий розгляд до Східного апеляційного господарського суду.

За результатами нового розгляду справи №922/1742/18 Східний апеляційний суд постановою від 12.10.2021 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 264 ГПК України вирішив закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Харківської області від 12.11.2020.

Отже, рішення Господарського суду Харківської області від 12.11.2020 по справі №922/1742/18 набрало законної сили.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 12.11.2020 по справі №922/1742/18 встановлено право ОСОБА_1 на 35% майна ТОВ "ЛБІ МНТУ". Також, цим же рішенням було встановлено, що активами ТОВ "ЛБІ МНТУ" є нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення площею 2 542,7 кв. м. ( АДРЕСА_1 ) та площею 645, 5 кв. м. ( АДРЕСА_2 ).

Також, для можливості належного та повного виконання рішення Господарський суд Харківської області від 20.11.2020, судом було оцінено активи ТОВ "ЛБІ МНТУ" та встановлено грошовий розмір частки активів позивача в ТОВ "ЛБІ МНТУ", який і було визначено стягнути у резолютивній частині даного рішення.

Згідно ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті ж самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареску проти Румунії», п. 61).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

Проте, судом встановлено, що станом на дату розгляду справи по суті рішення Господарського суду Харківської області від 12.11.2020 по справі №922/1742/18 не виконане.

Як вказує відповідач -1 у відзиві на позовну заяву за вх.№01-57/5467/22, що ТзОВ "ЛБІ МНТУ" з 2012 фактично не здійснювало будь-якої діяльності та ТзОВ "ЛБІ МНТУ" були відсутні будь-які обігові кошти та джерела їх надходження за допомогою, яких останній мав би змогу погасити заборгованість. (а.с.140, Т.1)

Однак, 19.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету " () та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЖАСТЕР ПОІНТ" () укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення площею 2 542,7 кв.м. ( АДРЕСА_1 ), який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою О.В., зареєстрований у реєстрі за № 885.

Відповідно до п.п 2.1 договору ціна нерухомого майна визначена за згодою та домовленістю сторін та становить 1 000 000 грн. без врахування ПДВ. Вартість нерухомого майна відповідно до балансової довідки №4 продавця від 18.08.2021 складає 837 405 без врахування ПДВ.

Згідно п.п 2.3 договору визначено, що оплата ціни нерухомого майна здійснюється покупцем у строк 10 робочих днів наступних за днем укладення даного договору на банківські реквізити продавця.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами та нотаріального посвідчення. (а.с. 17-18)

19.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету " () та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЖАСТЕР ПОІНТ" () укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення площею 2 542,7 кв.м. ( АДРЕСА_1 ) укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення площею 645,5 кв.м. ( АДРЕСА_2 ), який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою О.В., зареєстрований у реєстрі за № 885. (а.с. 15-16)

Відповідно до п.п 2.1 договору ціна нерухомого майна визначена за згодою та домовленістю сторін та становить 350 000 грн. без врахування ПДВ. Вартість нерухомого майна відповідно до балансової довідки №4 продавця від 18.08.2021 складає 289 069,95 грн. без врахування ПДВ.

Згідно п.п 2.3 договору оплата вартості нерухомого майна здійснюється покупцем у строк 10 робочих днів наступних за днем укладення даного договору на банківські реквізити продавця, в пункті.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами та нотаріального посвідчення.

Позивач звернувся з позовом про визнання недійсними даних договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень та скасування державної реєстрації права власності, оскільки вони є фраудаторними, тобто такими, що вчинені на шкоду інтересам кредитора - ОСОБА_1 , інтерес якого полягає у забезпеченні повного виконання рішення Господарського суду Харківської області від 12.11.2020 по справі №922/1742/18.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступне.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства визначено справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, статтею 20 Господарського кодексу України.

В силу положень статей 14, 74 ГПК України тягар доведення порушеного права у спорі про визнання недійсним правочину покладений на заявника цих вимог.

Отже, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, особа, яка не є його стороною зобов`язана довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний нею договір порушує (зачіпає) її права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17.

Крім цього, як неодноразово наголошував Верховний Суд України (постанови від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14, від 30.11.2016 у справі № 910/31110/15), під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Відповідно до статей 16, 203, 215 цього Кодексу для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці, що підтверджується висновками, які містяться у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі N 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 17.06.2020 у справі № 910/12712/19, від 20.01.2021 у справі № 910/8992/19 (910/20867/17), від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 18.03.2021 у справі № 916/325/20, від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20 тощо.

Тому в кожній справі про визнання правочину недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5 статті 203 ЦК України).

Загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 ЦК України.

Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Спеціальними нормами в окремих сферах передбачено, що правочини про відчуження, обтяження активів або прийняття зобов`язань особою, вчинені особою з метою уникнення виконання іншого майнового зобов`язання цієї особи або з метою унеможливити задоволення вимоги стягувача за рахунок майна, є за певних умов нікчемними (частина третя статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб") або можуть бути визнані недійсними (частина перша статті 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", стаття 42 Кодексу України з процедур банкрутства, частина четверта статті 9 Закону України "Про виконавче провадження").

У юридичній науці такі правочини відомі як фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду інтересам кредиторів).

Загальної норми, яка б безпосередньо встановлювала нікчемність або можливість бути визнаними недійсними договорів, які мають такий юридичний дефект, цивільне законодавство не містить.

Разом з тим, у судовій практиці застосовується норма, відповідно до якої у разі встановлення, що договір укладений з метою уникнення виконання грошового зобов`язання, тобто, вчинений на шкоду інтересам кредитора чи кредиторів, допускається кваліфікація цього договору як фіктивного у справах за позовами осіб, на шкоду чиїм майновим інтересам відповідачами у цих справах були, за твердженнями позивачів, вчинені відповідні правочини (постанови Верховного Суду України від 19.10.2016 у справі № 6-1873цс16, від 23.08.2017 у справі №306/2952/14-ц, від 09.09.2017 у справі № 359/1654/15-ц, постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17, постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 07.10.2020 в справі № 755/17944/18). За правову позицією Верховного Суду такі правочини можуть вважатись фіктивними правочинами.

Згідно з частинами першою та другою статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише "про людське око", вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину.

Основними ознаками фіктивного правочину є введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Суд, з`ясовуючи питання щодо фіктивності договору, як укладеного всупереч інтересам позивача, має з`ясувати дійсні наміри сторін, тобто чи була мета укладення договору іншою, аніж це випливає зі змісту договору.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Частиною третьою статті 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Отже правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною, а правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора. (Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18).

Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний правочин), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції "фраудаторності" при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дають змогу кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору.

До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника.

Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17.

У постанові від 03 липня 2019 у справі № 369/11268/16-ц зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду враховує, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним».

У постанові Касаційного цивільного суду у складі ВС від 13 квітня 2022 по справі № 757/62043/18-ц вказано про те, що «договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин і має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приватноправовий інструментарій (зокрема, вчинення договору не для регулювання цивільних відносин і не для встановлення, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків, звільнення майна з-під арешту в публічних відносинах або уникнення арешту та/або можливої конфіскації».

Судом встановлено, що оспорювані договори купівлі-продажу укладено одразу після прийняття постанови Касаційного господарського суду від 21.07.2021 по справі № 922/1742/18 про скасування постанови Східного апеляційного господарського суду від 22.04.2021 та направлення справи на новий розгляд до Східного апеляційного господарського суду та до прийняття останнім рішення за результатами нового розгляду справи.

При цьому, відповідачу 1 було но відомо про підстави повернення касаційним судом справи на новий розгляд до суду першої інстанції, а саме - відсутність порушення прав та інтересів апелянта ОСОБА_2 , яка не була учасником справи № 922/1742/18, що є підставою для закриття апеляційного провадженні відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 264 ГПК України.

Судом взято до уваги доводи позивача про те, що відповідно до оспорюваних договорів купівлі-продажу продавцем нежитлових приміщень площею 2 542,7 кв. м. та 645, 5 кв. м. є ТОВ "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" ().

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України керівником, засновником та одним із власників вказаного ТОВ "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" є ОСОБА_2 . (а.с. 38-41)

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України покупець - ТОВ "Джастер Поінт" -створене 10.03.2021, засновниками та кінцевими бенефіціарами ТОВ "Джастер Поінт" є ОСОБА_3 (керівник) та ОСОБА_4 . (а.с. 42-45, Том.1)

Як слідує із матеріалів справи ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_5 та являється співзасновником «МІЖНАРОДНИЙ НАУКОВО-ТЕХНІЧНИЙ УНІВЕРСИТЕТ ІМЕНІ АКАДЕМІКА ЮРІЯ БУГАЯ», який в свою чергу є одного із засновників ТОВ "Луцький біотехнічний Інститут Міжнародного Науково-технічного Університету»

ОСОБА_5 був чоловіком ОСОБА_2 , що встановлено рішенням Господарського суду Волинської області від 17.12.2012 по справі №5004/1345/12, яке має преюдиційне значення у даній справі, отже ОСОБА_4 є падчеркою ОСОБА_6 .

Крім того, то згідно витягу з ЄДРПОУ місце реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстровані за однією і тією ж адресою.

Відповідно до пп. 14.1.159 пп. 14.1 ст.14 ПКУ пов`язаними визнаються юридичні та (або) фізичні особи, відносини між якими можуть впливати на умови або економічні результати їх діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють, з урахуванням певних критеріїв визначених:

а) для юридичних осіб;

б) для фізичної особи та юридичної особи;

в) для фізичних осіб.

Згідно з п.п. 14.1.159 пп. 14.1 ст.14 ПКУ вплив на юридичну особу може здійснюватись:

- через володіння її корпоративними правами (одна і та сама юридична або фізична особа безпосередньо та/або опосередковано володіє корпоративними правами у розмірі 20 і більше відсотків);

- шляхом контролю її органів управління (одна і та сама юридична або фізична особа приймає рішення щодо призначення (обрання) одноособових виконавчих органів, 50 і більше відсотків складу колегіального виконавчого органу або наглядової ради тощо);

- через фінансову залежність (сума всіх наданих кредитів (позик), поворотної фінансової допомоги перевищує у 3,5 раза (для фінансових установ - більше ніж у 10 разів) перевищує суму власного капіталу);

- через родинні (сімейні) зв`язки та стосунки.

Отже судом встановлено, що покупець та продавець є пов`язаними юридичними особами та частково, однією й тією ж особою відповідно до приписів ст. 14.1.159 Податкового кодексу України.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 19.08.2021 № 885 ціна нерухомого майна - нежитлового площею 2 542,7 кв. м. ( АДРЕСА_1 ) визначена за згодою та домовленістю сторін і складає 1000 000 грн.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 19.08.2021 № 886 ціна нерухомого майна - нежитлового площею площею 645, 5 кв. м. ( АДРЕСА_2 ) визначена за згодою та домовленістю сторін і складає 350 000 грн.

Разом з тим, за результатом проведеної оціночно-будівельної експеризи, яка була призначена у справі № 922/1742/18 та встановлена у рішенні Господарського суду Харківської області від 12.11.2020 (висновок судового експерта Перекрьостова В.М. № 2954 від 01.04.2020) , було визначено, що:

- ринкова вартість нежитлового будинку за адресою, м. Луцьк, вул. Сагайдачного, 6. із загальною зареєстрованої площею 2542,7 кв. м, в тому числі площа підвалу становить 803,6 кв. м, станом на 15.03.2016 року становить: 58 098 636.00 грн. з ПДВ або 48 415 530,00 грн. без ГІДВ);

- ринкова вартість будинку (гуртожиток) та адресою: м. Луцьк, вул. Електроапарата, 3, із загальною зареєстрованої площею 645,5 кв. м, станом на 15.03.2016 року становить: 4 349 915,00 грн. з ПДВ (або 3 624 929,17 грн. без ПДВ).

Отже, судом встановлено, що дані нежитлові приміщення площею 2542,7 кв. м. продано за вартістю, що майже у 48 разів нижча за ринкову та площею 645,5 кв. - у 10 разів.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що договори купівлі-продажу від 19.08.2021 за №885 та №886 свідомо укладенні сторонами для уникнення обов`язку виконання рішення Господарського суду Харківської області від 12.11.2020 по справі 922/1742/18 та приховують справжні наміри учасників правочину, а тому є такими, що підлягають визнанню недійсними, оскільки обігові кошти ТОВ "Луцький біотехнічний Інститут Міжнародного Науково-технічного Університету" відсутні та основними активами були зазначені вище нежитлові приміщення, а тому їх продаж унеможливило виконання рішення Господарського суду Харківської області від 12.11.2020 по справі № 922/1742/18 та порушує права позивача.

Щодо позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності, судом враховано наступне.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц.

За змістом статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до повноважень суб`єктів державної реєстрації прав належить:

1) забезпечення: проведення державної реєстрації прав; ведення Державного реєстру прав; взяття на облік безхазяйного нерухомого майна; формування та зберігання реєстраційних справ. Зберігання реєстраційних справ у паперовій формі здійснюється виключно виконавчими органами міських рад міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення, Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями за місцезнаходженням відповідного майна;

2) здійснення інших повноважень, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно до положень ст.12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом.

З наведених вище положень законодавства вбачається, що здійснення державної реєстрації прав (їх обтяжень) на нерухоме майно за загальним правилом означає підтвердження державою фактів набуття, припинення чи переходу відповідних речових прав, що надає право управненій особі посилатися на відомості з Державного реєстру прав у спорах з третіми особами для підтвердження відповідних фактів у встановленому порядку.

Так згідно Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011р. № 1141 ведення Державного реєстру прав передбачає: 1) формування та реєстрацію заяв у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), реєстрацію судових рішень щодо заборони (зняття заборони) вчинення реєстраційних дій у базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, передбачених законодавством, у тому числі електронних копій судових рішень щодо заборони (зняття заборони) вчинення реєстраційних дій; 3) передачу документів у сфері державної реєстрації прав між суб`єктами державної реєстрації прав, їх уповноваженими особами та державними реєстраторами прав на нерухоме майно (далі - державний реєстратор); 4) пошук відомостей у Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині; 5) формування рішень державного реєстратора; 6) відкриття та у випадках, передбачених законом, закриття розділів у Державному реєстрі прав, внесення до розділів або спеціального розділу Державного реєстру прав відомостей про набуття, зміну або припинення речових прав та їх обтяжень, про об`єкти та суб`єктів таких прав; 7) формування реєстраційного номера об`єкта нерухомого майна, реєстраційної справи в електронній формі; 8) внесення змін до записів Державного реєстру прав, внесення записів про скасування державної реєстрації прав, внесення записів про скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав; 9) надання відомостей з Державного реєстру прав; 10) інформаційну взаємодію з реєстрами (кадастрами), а також з інформаційними системами, держателем (адміністратором) яких є орган державної влади; 11) використання словників єдиних та державних реєстрів, створення та забезпечення функціонування яких належить до компетенції Мін`юсту; 12) функціонування веб-порталу Мін`юсту для забезпечення доступу до результатів надання адміністративних послуг у сфері державної реєстрації прав, подання заяв в електронній формі, отримання відомостей з Державного реєстру прав та періодичне оприлюднення статистичних відомостей про проведені реєстраційні дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (крім випадків, коли такі дії здійснюються у порядку, передбаченому статтею 37 цього Закону).

Отже, ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що на підставі рішення суду можуть бути скасовані рішення про державну реєстрацію прав та записи про проведену державну реєстрацію прав, чого вимагає позивач для відновлення своїх прав в судовому порядку, оскаржуючи ці рішення та записи як іпотекодержатель та обтяжувач згідно із приписами ст.24 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до положень ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Доводи відповідача-1, які викладенні у відзиві на позовну заяву та в письмових поясненнях не взято до уваги суду, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Отже, судом досліджено та встановлено, що договори купівлі-продажу від 19.08.2021 №885 та №886 є недійсними, а відтак позовні вимоги про скасування запису про державну реєстрацію права власності за Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЖАСТЕР ПОІНТ" на нерухоме майно №43581174 від 19.08.2021 та №43581215 від 19.08.2021 та поновлення запису про право власності на приміщення за Товариством з обмеженою відповідальністю «Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково - технічного університету» () на підставі ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставні та підлягають до задоволення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, а тому в позові слід відмовити.

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати належить покласти на відповідача.

Враховуючи викладене, господарський суд, керуючись ст.ст. 74, 86, 129, 237-238, 239, 240-241, 331 Господарського процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2.Визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення площею 2 542,7 кв.м. (вул. Сагайдачного, буд. 6, м. Луцьк), укладений 19.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету " () та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЖАСТЕР ПОІНТ" (), який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою О.В., зареєстрований у реєстрі за № 885.

3.Визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення площею 645,5 кв.м. (вул. Електроапартна, буд. 3, м. Луцьк), укладений 19.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету " () та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЖАСТЕР ПОІНТ" (), який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кисельовою О.В., зареєстрований у реєстрі за № 886.

4.Скасувати державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЖАСТЕР ПОІНТ" () на нежитлове приміщення площею 2 542,7 кв.м. (вул. Сагайдачного, буд. 6, м. Луцьк), оформлене записом №43581174 від 19.08.2021 та поновити запис про право власності на даний об`єкт за Товариством з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" ().

5.Скасувати державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЖАСТЕР ПОІНТ" () на нежитлове приміщення площею 645,5 кв.м. (вул. Електроапаратна, будинок 3, м. Луцьк) оформлене записом №43581215 від 19.08.2021 та поновити запис про право власності на даний об`єкт за Товариством з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" ().

6. Стягнути пропорційно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету» (61000, м. Харків, вул. Северина Потоцького, буд. 38 А, ) та Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖАСТЕР ПОІНТ» (04070, м. Київ, вул. Верхній Вал, буд. 72, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судовий збір 4962,00 грн. та судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову 1241 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено

08.12.2022

Суддя В. М. Дем`як