РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.12.2022Справа № 910/10109/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Комунального підприємства «Міські автомобільні дороги-1» Нікопольської міської ради, Дніпропетровська обл., м. Нікополь

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпетролцентр», м. Київ

про стягнення 57 342,60 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Міські автомобільні дороги-1» Нікопольської міської ради (далі - КП «Міські автомобільні дороги-1»/позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпетролцентр» (далі - ТзОВ «Укрпетролцентр»/відповідач) про стягнення 57 342,60 грн у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором №УПЦ-236/7 від 17.02.2022.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 03.10.2022 позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

23.11.2022 до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому ТзОВ «Укрпетролцентр» заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що сторони дійшли згоди про отримання товару у вигляді надання бланків-дозволів (талонів) на пальне, про що сторонами підписано акт прийому-передачі бланків дозволу від 18.02.2022. Крім того, відповідачем було надано відповідь на вимогу позивача про повернення грошових коштів, в якій ТзОВ «Укрпетролцентр» повідомило про готовність повернути грошові кошти за невикористані бланки-дозволи за умови повернення оригіналів переданих бланків-дозволів, підписання угоди про розірвання договору та підписання акту взаємної звірки. Разом з тим, відповідач посилається на настання форс-мажорних обставин внаслідок введення воєнного стану в Україні, як на підставу несвоєчасного виконання своїх зобов`язань.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

17.02.2022 між Комунальним підприємством «Міські автомобільні дороги-1» Нікопольської міської ради (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпетролцентр» (далі - постачальник) укладено договір №УПЦ-236/7, відповідно до якого постачальник зобов`язався поставити замовнику товар: (газ скраплений паливний) класифікатор та його відповідний код ДК 021:2015 (CPV): 09120000-6 - Газове паливо, кількість, ціна за одиницю та код ДК 021:2015 (CPV) товару (послуги), що найбільше відповідає назві номенклатурної позиції предмета закупівлі зазначено у додатку №1, що є невід`ємною частиною цього договору, а замовник прийняти й оплатити цей товар.

Згідно п. 3.1. договору сума визначена у договорі (з урахуванням всіх витрат, зборів та податків постачальника) становить 59 940,00 грн, у тому числі ПДВ 9 990,00 грн, з них: кошти міського бюджету - 59 940,00 грн.

У відповідності до п. 4.1. та п. 4.2. договору поставка товару здійснюється партіями, на умовах DDP Нікополь, відповідно узгодженого сторонами графіку поставки (додаток №3). Місце поставки товару: 53200, м. Нікополь, вул. Ушинського, 51-б.

Факт приймання-передачі товару засвідчується замовником та постачальником шляхом підписання накладної (п. 4.4. договору).

Пунктом 5.1. договору передбачено, що оплата проводиться після виставленого постачальником рахунку на оплату товару протягом 30 робочих днів з дня отримання товару замовником.

Відповідно до п. 8.3. договору сторона, що має намір послатися на форс-мажорні обставини, зобов`язана невідкладно із урахуванням можливостей технічних засобів миттєвого зв`язку та характеру існуючих перешкод повідомити іншу сторону про наявність форс-мажорних обставин та їх вплив на виконання цього договору.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення печатками та діє до 31.12.2022, але не припиняє своєї дії до повного виконання сторонами прийнятих зобов`язань (п. 10.1. договору).

У специфікації, яка є додатком №1 до цього договору, сторони погодили поставку газу скрапленого паливного у кількості 3 000 літрів на загальну суму 59 940,00 грн.

У додатку № 3 до цього договору сторони погодили графік поставок, відповідно до якого поставка здійснюється за вимогою заявника до 31.05.2022 року.

18.02.2022 відповідач передав, а позивач прийняв бланки дозволу на 3 000 літрів газу скрапленого паливного згідно з актом прийому-передачі бланків дозволу.

29.03.2022 згідно платіжного доручення №42 позивач здійснив оплату за договором №УПЦ-236/7 на суму 59 940,00 грн.

Як стверджує КП «Міські автомобільні дороги-1» у позовній заяві, ТзОВ «Укрпетролцентр» з 04.04.2022 у м. Нікополі не здійснює відпуск газу скрапленого паливного.

Станом на 02.06.2022 позивач отримав від відповідача 130 літрів газу скрапленого паливного, відповідно невикористаними залишилися бланки дозволу (талони) на 2 870 літрів газу.

03.06.2022 позивач надіслав на адресу відповідача вимогу за вих. №199/22 від 02.06.2022 про повернення коштів в сумі 57 342,60 грн.

29.06.2022 ТзОВ «Укрпетролцентр» у відповіді на вимогу № 199/22 повідомив позивача, що для вирішення питання щодо повернення грошових коштів в сумі 57 342,60 грн, необхідно надати проект додаткової угоди про розірвання договору №УПЦ-236/7 від 17.02.2022, акт взаємної звірки розрахунків, а також оригінали договору №УПЦ-236/7 від 17.02.2022 та накладної № 77 від 18.02.2022.

Отже, позивач зазначає, що ТзОВ «Укрпетролцентр» грошові кошти в сумі 57 342,60 грн не повернуло, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Відповідач, в свою чергу, не заперечує, що газ скраплений паливний не поставлено в строк до 31.05.2022, при цьому, у поданому відзиві на позовну заяву підтверджує, що грошові кошти у розмірі 57 342,60 грн позивачу не повернув.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положення частини 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір № УПЦ-236/7 від 17.02.2022, відповідно до якого відповідач зобов`язався поставити позивачу товар: газ скраплений паливний, а позивач прийняти і оплатити цей товар.

Так, на виконання умов цього договору позивачем здійснено на користь відповідача попередню оплату в сумі 59 940,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 42 від 29.03.2022.

У відповідності до п. 4.1. та п. 4.2. договору поставка товару здійснюється партіями, на умовах DDP Нікополь, відповідно узгодженого сторонами графіку поставки (додаток №3). Місце поставки товару: 53200, м. Нікополь, вул. Ушинського, 51-б.

Отже, у додатку № 3 до цього договору сторони погодили графік поставок, відповідно до якого поставка здійснюється за вимогою заявника до 31.05.2022 року.

Судом також встановлено та не заперечується відповідачем, що у визначений в додатку №3 до договору строк, ТзОВ «Укрпетролцентр» поставило 130 літрів газу скрапленого паливного, відтак непоставленим залишився товар на загальну суму 57 342,60 грн.

Позивач направив на адресу відповідача вимогу за вих. №199/22 від 02.06.2022, в якій вимагав у зв`язку із непоставкою товару - газу скрапленого паливного повернути сплачені кошти в сумі 57 342,60 грн.

Відповідач залишив цю вимогу без виконання, при цьому повідомив позивача про необхідність надання проекту додаткової угоди про розірвання договору №УПЦ-236/7 від 17.02.2022, акту взаємної звірки розрахунків, а також оригіналів договору №УПЦ-236/7 від 17.02.2022 та накладної № 77 від 18.02.2022.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

У відповідності до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Отже, з наведеного вбачається, що відповідач у встановлений строк до 31.05.2022 газ скраплений паливний позивачу не поставив, чим порушив умови договору №УПЦ-236/7 від 17.02.2022.

При цьому, судом не приймаються до уваги заперечення відповідача щодо належного виконання своїх зобов`язань за договором №УПЦ-236/7 від 17.02.2022 шляхом передачі позивачу бланків-дозволів (талонів) на відпуск газу загальним обсягом на 3 000 літрів, оскільки умовами договору не передбачено продаж газу скрапленого паливного шляхом передання бланків дозволу (талонів).

Крім того, з наданого акту прийому-передачі бланків дозволу (талонів) від 18.02.2022 не вбачається за можливе встановити, що цей акт підписано сторонами на виконання умов договору № УПЦ-236/7 від 17.02.2022, оскільки в ньому не містяться посилання на цей договір.

Також судом не приймаються до уваги доводи відповідача про настання форс-мажорних обставин у зв`язку із введення в Україні з 24.02.2022 воєнного стану, з огляду на таке.

Суд зазначає, що 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

Згідно Указу Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб, який затверджений Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 22.05.2022 № 2263-IX. В подальшому, Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23.08.2022 строком на 90 діб, який затверджений Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 15.08.2022 № 2500-ІХ. Відповідно до Указу Президента України від 07.11.2022 № 757/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21.11.2022 строком на 90 діб, який затверджений Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 16.11.2022 № 2738-IX.

Таким чином, станом на теперішній час продовжено строк дії воєнного стану в Україні до 19.02.2023.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені ст. 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

28.02.2022 Торгово-промислова палата України на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 №671/97-ВР, Статуту ТПП України засвідчила форс - мажорні обставини (обставин непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022 відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи викладене, Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для об`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору (контракту, угоди тощо) обов`язків згідно із законодавчими чи іншими нормативними актами виконання відповідно яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Тобто, Торгово-промислова палата України підтвердила, що обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами, як для суб`єктів господарювання так і для населення.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України").

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Також, згідно з положеннями ст. 218 ГК України у разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Таким чином, в той час як форс-мажорні обставини унеможливлюють виконання договірного зобов`язання в цілому, істотна зміна обставин змінює рівновагу стосунків за договором, суттєво обтяжуючи виконання зобов`язання лише для однієї із сторін.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Так, відповідно до п. 8.3. договору сторона, що має намір послатися на форс-мажорні обставини, зобов`язана невідкладно із урахуванням можливостей технічних засобів миттєвого зв`язку та характеру існуючих перешкод повідомити іншу сторону про наявність форс-мажорних обставин та їх вплив на виконання цього договору.

З наведеного вбачається, що п. 8.3. договору передбачено обов`язок сторони, яка має намір послатися на форс-мажорні обставини, повідомити іншу сторону про наявність таких обставин, проте відповідачем не надано суду доказів на підтвердження повідомлення останнім позивача про настання форс-мажорних обставин.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, ураховуючи встановлене вище, суд дійшов висновку, що ТзОВ «Укрпетролцентр» порушило умови договору №УПЦ-236/7 від 17.02.2022 та положення ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, що має наслідком задоволення вимог позивача про стягнення грошових коштів у розмірі 57 342,60 грн.

Згідно положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються відповідача.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Міські автомобільні дороги-1» Нікопольської міської ради задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпетролцентр» (02166, місто Київ, вулиця Курчатова, будинок 23/90; ідентифікаційний код 43699122) на користь Комунального підприємства «Міські автомобільні дороги-1» Нікопольської міської ради (53200, Дніпропетровська область, місто Нікополь, вулиця Ушинського, будинок 51 Б; ідентифікаційний код 38578897) 57 342 (п`ятдесят сім тисяч триста сорок дві) грн 60 коп. - попередньої оплати та 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн 00 коп. - судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.В. Бондарчук