РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.12.2022Справа № 910/8895/22
Господарський суд міста Києва у складі судді І.О. Андреїшиної, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін господарську справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕГА ЛОГІСТИКА" (49040, м. Дніпро, вул. Панікахи, 2, кімн. 30, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЕМ ГРУП" (02002, м. Київ, вул. А. Аболмасова, 1, )

про стягнення 707 130,70 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕГА ЛОГІСТИКА" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЕМ ГРУП" про стягнення заборгованості за договором транспортного експедирування №12/09-01 від 12.09.2016 у розмірі 1 041 249,70 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/8895/22; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

28.09.2022 від відповідача надійшло клопотання про врегулювання спору за участю судді та розгляд справи з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2022 у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЕМ ГРУП" про врегулювання спору за участю судді та розгляд справи з викликом сторін у судове засідання у справі № 910/8895/22 відмовлено.

18.10.2022 на електронну пошту суду від відповідача надійшов відзив на позову заяву, в якому останній зазначає, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того факту, що рахунки та Акти дійсно стосуються послуг, що були замовлені відповідачем, надані відповідачу та прийняті відповідачем.

26.10.2022 через відділ діловодства суду позивачем подано відповідь на відзив відповідача, в якому позивач зазначає, що відповідач, попри те, що заперечує навіть сам факт надання йому послуг позивачем і відповідно наявність перед ним заборгованості, увесь цей період часу (з дати отримання позовної заяви) продовжує сплачувати на користь позивача платежі в рахунок погашення боргу. Так, у період з 01.09.2022 року по 17.10.2022 року відповідач сплатив на користь позивача грошові кошти на загальну суму в розмірі 290 000,00 грн. Також позивач зазначає, що заперечення відповідача, викладені у відзиві та не доведені жодними доказами, є не чим іншим як намаганням ухилитися від виконання взятих на себе зобов`язань за договором транспортного експедирування.

Крім того, 26.10.2022 разом з відзивом на позовну заяву позивачем також подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи та заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач зазначає, що вже після направлення позову були виявлені докази, які підтверджують те, що відповідач також не здійснив оплату і за послуги відповідно до Рахунку-фактури № ВЛ-0004695 від 24.02.2022 року в сумі, що склала 45 881,00 грн. Разом з тим, позивач зазначає, що , вже після направлення позову були виявлені доказі, які підтверджують те, що Відповідач також не здійснив оплату і за послуги відповідно до Рахунку-фактури № ВЛ-0004695 від 24.02.2022 року в сумі, що склала 45 881,00 грн та згідно Акту звірки розрахунків з контрагентом за період з 01.10.2022 року по 18.10.2022 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 792 130,70 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Дослідивши надану позивачем заяву про зменшення розміру позовних вимог, суд визнає її такою, що подана з дотриманням приписів чинного процесуального законодавства, зокрема положень ч. 5. ст. 46, ст. 170 ГПК України, тому, суд приймає до розгляду заяву позивача та визначає ціну позову з її урахуванням.

03.11.2022 через відділ діловодства суду відповідачем подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

14.11.2022 через відділ діловодства суду відповідачем подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2022 провадження у справі №910/8895/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕГА ЛОГІСТИКА" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЕМ ГРУП" в частині стягнення основної суми боргу у розмірі 85 000,00 грн - закрито на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України за відсутністю предмету спору.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

Судом, також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

12.09.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕГА ЛОГІСТИКА», як експедитором (далі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТЕМ ГРУП», як клієнтом (далі - відповідач) було укладено договір транспортного експедирування № 12/09-01 (далі - договір).

Відповідно до п.1.1. договору експедитор зобов`язується за плату та за рахунок клієнта виконати, а за необхідності - також організувати виконання визначених цим договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу, а клієнт зобов`язується прийняти та оплатити відповідним чином надані послуги.

Згідно з п.2.2.6. договору клієнт зобов`язаний сплатити належним чином надані послуги експедитором, а також відшкодувати попередньо узгоджені з клієнтом і документально підтверджені додаткові витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання цього договору.

Згідно з п.3.1. договору оплата послуг експедитора за цим договором та додаткових витрат експедитора (п.2.3.2. цього договору) здійснюється клієнтом у безготівковій формі в гривні на підставі рахунку та акту здачі-прийняття наданих послуг, підписаних сторонами. У рахунку також вказується сума додаткових витрат експедитора, належна до відшкодування йому клієнтом згідно п.2.3.2 цього договору. Оплата проводиться шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок експедитора, вказаний в поточному договорі (про його зміни експедитор зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів повідомити клієнта в письмовій формі, в іншому випадку клієнт не несе відповідальність за прострочку платежу та за інші негативні наслідки, пов`язані з перерахуванням грошей на неправильний рахунок).

Сума оплати послуг експедитора за цим договором, а також сума додаткових витрат експедитора (п.2.3.2 цього договору), якщо ці додаткові витрати були понесені експедитором в іноземній валюті, визначається за офіційним курсом гривні до іноземної валюті, встановленій НБУ на дату виставлення Експедитором розрахунку на оплату.

Згідно з п.3.4 договору клієнт зобов`язується оплатити послуги та додаткові витрати експедитора протягом 21 банківських днів після підписання обома сторонами акту здачі-прийняття наданих послуг і отримання від експедитора оригіналу рахунку на оплату. За погодженням сторін можлива повна або часткова попередня оплата вартості послуг за цим договором, а також додаткових послуг експедитора.

Згідно з п.8.1. договору даний договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2017 року. Якщо одна зі сторін або обидві сторони не виконують або неналежним чином виконують свої зобов`язання за цим договором, строк його дії продовжується до моменту виконання зобов`язань винною стороною.

Відповідно до п.8.3. договору, якщо жодна зі сторін не пізніше ніж через 30 календарних днів до дня закінчення строку дії цього договору не повідомить у письмовій формі (рекомендованим листом з повідомленням про вручення або у будь- якій іншій письмовій формі) про свій намір припинити договірні відносини або змінити умови діючого договору, цей договір вважається продовженим на той же строк і на тих же умовах.

Позивач у позовній заяві зазначає, що належно виконував взяті на себе зобов`язання, встановлені п.2.1. договору, здійснюючі транспортно-експедиційні послуги як по території України, так і міжнародні перевезення.

Так, за період з 15.11.2021 року по 28.02.2022 року позивач надав відповідачу обумовлені договором послуги на загальну суму в розмірі 1392748,00 грн, що підтверджується заявками на надання транспортних послуг, товарно-транспортними накладними, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), підписаними сторонами, виставленими рахунками-фактурами.

Проте, відповідач не здійснив жодної оплати позивачу за послуги надані у вищевказаний період в означені договором строки, як і за послуги надані і в попередні періоди, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем станом на 13.05.2022 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 1 284 112,82 грн.

24.05.2022 року та 26.05.2022 року з метою досудового врегулювання спору позивачем були направлені відповідачу відправлення з претензією щодо нездійснення оплати за надані транспортні та експедиційні послуги. Вказані відправлення повернулися відправникові без відповіді.

Разом з цим, відповідачем частково сплачено заборгованість у розмірі 245 000,00 грн за надані транспортні та експедиційні послуги, що підтверджується банківськими виписками за період з 18.05.2022 року по 30.08.2022 року та Актами звірки розрахунків з контрагентом.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 1 041 249,70 грн заборгованості за договором транспортного експедирування №12/09-01 від 12.09.2016.

В процесі розгляду справи, позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій він зазначив, що відповідачем здійснено повернення продукції після звернення з позовом до суду та заборгованість за поставлений товар становить 792 130,70 грн.

Дослідивши надану позивачем заяву про зменшення розміру позовних вимог, суд визнав її такою, що подана з дотриманням приписів чинного процесуального законодавства, зокрема положень ч. 5. ст. 46, ст. 170 ГПК України, тому, суд прийняв до розгляду заяву позивача та визначив ціну позову з її урахуванням.

Крім того, дослідивши долученні відповідачем до матеріалів справи платіжні доручення, судом встановлено, що відповідач в процесі розгляду справи за період з 18.10.2022 по 08.11.2022 здійснив на користь позивача сплату заборгованості у загальному розмірі 85 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2022 провадження у справі №910/8895/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕГА ЛОГІСТИКА" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЕМ ГРУП" в частині стягнення основної суми боргу у розмірі 85 000,00 грн - закрито на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України за відсутністю предмету спору.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з приписами ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору транспортного експедирування №12/09-01 позивач надав транспортно - експедиторські послуги, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями рахунків фактур:

- № ВЛ-0002460 від 26.11.2021 року на суму 32 158,00 грн;

- № ВЛ-0002478 від 29.11.2021 року на суму 33 633,00 грн;

- № ВЛ-0002479 від 29.11.2021 року на суму 33 633,00 грн;

- № ВЛ-0002516 від 01.12.2021 року на суму 34 014,00 грн;

- № ВЛ-0003111 від 23.12.2021 року на суму 19 440,00 грн;

- № ВЛ-0003112 від 23.12.2021 року на суму 49 226,00 грн;

- № ВЛ-0003173 від 29.12.2021 року на суму 119 893,00 грн;

- № ВЛ-0003174 від 29.12.2021 року на суму 12 306,00 грн;

- № ВЛ-0000075 від 19.01.2022 року на суму 30 549,00 грн;

- № ВЛ-0000109 від 22.01.2022 року на суму 43 000,00 грн;

- № ВЛ-0000151 від 24.01.2022 року на суму 31 356,00 грн;

- № ВЛ-0000245 від 26.01.2022 року на суму 24 951,00 грн;

- № ВЛ-0000248 від 26.01.2022 року на суму 60 779,00 грн;

- № ВЛ-0000305 від 28.01.2022 року на суму 14 536,00 грн;

- № ВЛ-0000371 від 01.02.2022 року на суму 11 500,00 грн;

- № ВЛ-0000393 від 02.02.2022 року на суму 92 340,00 грн;

- № ВЛ-0000394 від 02.02.2022 року на суму 76 815,00 грн;

- № ВЛ-0000491 від 04.02.2022 року на суму 38 096,00 грн;

- № ВЛ-0000492 від 06.02.2022 року на суму 47 000,00 грн;

- № ВЛ-0000587 від 08.02.2022 року на суму 111 797,00 грн;

- № ВЛ-0000645 від 09.02.2022 року на суму 47 000,00 грн;

- № ВЛ-0000677 від 10.02.2022 року на суму 69 390,00 грн;

- № ВЛ-0000683 від 11.02.2022 року на суму 12 027,00 грн;

- № ВЛ-0000708 від 11.02.2022 року на суму 47 000,00 грн;

- № ВЛ-0000736 від 14.02.2022 року на суму 42 717,00 грн;

- № ВЛ-0000797 від 17.02.2022 року на суму 63 156,00 грн;

- № ВЛ-0000801 від 17.02.2022 року на суму 42 875,00 грн;

- № ВЛ-0000856 від 21.02.2022 року на суму 47 000,00 грн;

- № ВЛ-0001190 від 12.04.2022 року на суму 55 561,00 грн;

- № ВЛ-0001891 від 15.04.2022 року на суму 49 000,00 грн.

Також в матеріалах справи наявні копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) та товаро-транспортні накладні (CMR).

Відповідно до п.3.1. договору оплата послуг експедитора за цим договором та додаткових витрат експедитора (п.2.3.2. цього договору) здійснюється клієнтом у безготівковій формі в гривні на підставі рахунку та акту здачі-прийняття наданих послуг, підписаних сторонами. У рахунку також вказується сума додаткових витрат експедитора, належна до відшкодування йому клієнтом згідно п.2.3.2 цього договору. Оплата проводиться шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок експедитора, вказаний в поточному договорі (про його зміни експедитор зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів повідомити клієнта в письмовій формі, в іншому випадку клієнт не несе відповідальність за прострочку платежу та за інші негативні наслідки, пов`язані з перерахуванням грошей на неправильний рахунок).

Судом встановлено, що зазначені вище рахунки фактури та акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) підписані та прийнятті відповідачем без зауважень, про що свідчить проставлення підпису та печатки Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЕМ ГРУП" на них.

Таким чином, відповідно до транспортних замовлень заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЕМ ГРУП" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕГА ЛОГІСТИКА" за договором транспортного експедирування №12/09-01, з врахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог та ухвали Господарського суду міста Києва від 13.12.2022 про закриття провадження в частині, становить 707 130,70 грн.

Проте, суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати відповідачем грошових коштів Товариству з обмеженою відповідальністю "ВЕГА ЛОГІСТИКА" в розмірі 707 130,70 грн.

Отже, судом встановлено, що відповідач, в порушення вищезазначених норм цивільного кодексу України та умов договору, не здійснив оплату наданих й прийнятих послуг в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 707 130,70 грн - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, вимоги позивача визнаються судом повністю обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов`язання щодо своєчасної доставки вантажу, суд визнає обґрунтовану вимогу про стягнення з відповідача, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з доставки вантажу у встановлений строк, штрафу в розмірі 86 323,90 грн.

Доказів сплати вищевказаного штрафу позивачу відповідачем суду не надано.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

Відповідно до частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЕМ ГРУП" (02002, м. Київ, вул. А. Аболмасова, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕГА ЛОГІСТИКА" (49040, м. Дніпро, вул. Панікахи, 2, кімн. 30, ) суму основного боргу у розмірі 707 130 (одинадцять тисяч чотириста десять) грн 70 коп. та судовий збір в розмірі 14 343 (чотирнадцять тисяч триста сорок три) грн 74 коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено 13.12.2022

Суддя І.О. Андреїшина