ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2022 р. м. Житомир Справа № 640/12017/19

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

секретар судового засідання: Сенькіна Л.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Драгіцина Т.М. - адвокат, серії АМ № 1015438 від 22.09.2021 (приймає участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів);

від відповідача - 1: не прибув;

від відповідача - 2: Івашкевич О.Г. - адвокат, ордер серії АМ № 1021252 від 02.02.2022 (приймає участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів).

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до 1) Чоповицького селищного голови Філоненка Михайла Миколайовича

2) Чоповицької селищної ради Коростенського району Житомирської області

про стягнення 275534,02 грн. (згідно заяви про зміну предмету позову від 10.01.2022 № НЮ-16-65/19/22)

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність селищного голови Філоненка М.М. і Чоповицької селищної ради в частині не передбачення коштів на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян при розробці місцевого бюджету на 2018 рік та в частині невиконання вимог пункту 6 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 (далі - Порядок № 256), а саме не реєстрації за період з 01 січня по 31 грудня 2018 року додаткових зобов`язань за фактично надані послуги пільгового проїзду залізницею окремим категоріям громадян у приміському сполученні зі станцій та зупиночним пунктам, що розташовані в межах Селищної ради (Чоповицької селищної об`єднаної територіальної громади);

- стягнути з Чоповицької селищної ради на користь позивача 275534,02 грн. шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю у сумі витрат, які понесла залізниця на перевезення пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах за період з 01 січня по 31 грудня 2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення вимог чинного законодавства України щодо пільг, компенсацій та гарантій, відповідачами протиправно не здійснено заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 04.03.2001 № 256, а саме: не передбачено кошти на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян при розробці районного бюджету на 2018 рік; не зареєстровано за спірний період додаткових зобов`язань за фактично надані позивачем послуги з перевезення окремих категорій громадян на території Селищної ради; не надіслано відповідної інформації про додаткові зобов`язання щомісяця та не сплачено позивачу витрати за надані послуги з перевезення пільгових категорій громадян за спірний період у сумі 275534,02 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.05.2020, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2020, позов задоволено в повному обсязі.

Постановою Верховного Суду від 30.06.2021 касаційну скаргу Чоповицької селищної ради задоволено. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.05.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2020 у справі № 640/12017/19 скасовано, а провадження у справі закрито. Роз`яснено позивачеві, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції господарського суду та що він має право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Відповідно до ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25.08.2021 справу № 640/12017/19 передано до Господарського суду Житомирської області.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезгадану справу розподілено судді Кудряшовій Ю.В.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 04.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

16.11.2021 до суду від Чоповицької селищної ради надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач-2 відзначав, що в 2018 році не приймала рішень про введення додаткових пільг згідно ст. 9 Закону України "Про залізничний транспорт". Також відповідач-2 зазначив, що згідно постанови КМ України від 04.03.2002 № 256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" вважає, що розпорядником бюджетного фінансування соціальних пільг з пільгового перевезення на залізничних станціях у межах Малинського району у 2018 році є Управління праці та соціального захисту населення Малинської районної державної адміністрації, а Чоповицьку селищну раду вважає неналежним відповідачем.

Також 16.11.2021 від Чоповицького селищного голови надійшов відзив, відповідно до якого останній просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

11.01.2022 до суду надійшла заява позивача (вх. № 01-44/59/22 від 11.01.2022) про направлення позовної заяви від 10.01.2022 № НЮ-16-65/19/22 в редакції, що узгоджується з повноваженнями господарського суду у відповідності до постанови Верховного Суду від 20.06.2021. Згідно прохальної частини вказаної позовної заяви, позивач просить стягнути з Чоповицької селищної ради на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" 275534,02 грн. витрат, які понесла залізниця на перевезення пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах за період з 01.01.2018 по 31.12.2018.

26.01.2022 на електронну пошту суду надійшов відзив на позовну заяву в редакції від 10.01.2022, якою просив відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування заперечень відповідач Чоповицька селищна рада відзначила, що в даному випадку за наявності державних гарантій на надання пільг на проїзд окремим категоріям громадян, саме за рахунок державного або обласного бюджетів має проводитись і фінансування цих видатків. Договір між позивачем та відповідачем-2 на відшкодування витрат з пільгового перевезення не укладався на 2018 рік, а нормативно-правові акти, на які посилається позивач не містять імперативних приписів щодо відшкодування таких витрат позивачу.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 03.02.2022 позовну заяву (вх. № 01-44/59/22 від 11.01.2022) за її правовою природою розцінено, як заяву про зміну предмету позову та прийнято останню, подальший розгляд справи здійснювався з урахуванням вказаної заяви.

07.06.2022 на електронну пошту суду надійшов лист Чоповицької селищної ради від 07.06.2022 за вих. № 315/02-20, з якого вбачається, що згідно підпункту 6 пункту 3 Постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 № 897-IX "Про утворення та ліквідацію районів" Малинський район Житомирської області ліквідований, а згідно п.п.6 п. 1 цієї Постанови Чоповицька територіальна громада віднесена до Коростенського району Житомирської області.

Отже, з урахуванням Постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 № 897-IX "Про утворення та ліквідацію районів", суд вважає за необхідне відзначити, що вірною є назва відповідача-2 - Чоповицька селищна рада Коростенського району Житомирської області.

Ухвалою суду від 19.07.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

27.09.2022 на електронну пошту суду від позивача надійшли пояснення щодо порядку обліку оформлених безкоштовних квитків та відповідних доказів.

В судовому засіданні 27.09.2022 в обґрунтування неможливості подати згадані докази на стадії підготовчого провадження, представник позивача відзначив, що такі документи перебувають в архіві, але у зв`язку з введенням воєнного стану багато працівників були відсутні на робочих місцях.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Відповідач-1 в судове засідання уповноваженого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься реєстр на відправлення рекомендованої з повідомленням кореспонденції за 23.11.2022.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивач, Акціонерним товариством Українська залізниця ( в територіальних межах виробничого підрозділу Коростенська дирекція залізничних перевезень Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця"), згідно діючого законодавства України щодо пільг, компенсацій і гарантій протягом 2018 року надавались послуги з пільгового перевезення окремих категорій громадян у приміському сполученні по залізничним/зупиночним станціям (Чоповичі, Мелені, 130 км, Йосипівка, Тишів), які розташовані на території Чоповицької селищної ради.

Позивач листом від 19.12.2017 №ДН-4/01-4/1575 звертався до відповідачів щодо передбачення у місцевому бюджеті суми компенсацій за пільгові перевезення на 2018 рік з пропозицією укласти відповідний договір (а.с. 91-92 том 1).

Протягом 2018 року позивач неодноразово звертався до відповідачів з проханням вирішити питання щодо сплати компенсації пільгового проїзду окремих категорій громадян приміським залізничним транспортом та передбачити у місцевому бюджеті відповідні кошти (а.с. 80-90 том 1). Згадані звернення відповідачем залишені без уваги.

Позивач вказує, що витрати на перевезення пільгових категорій громадян в період з 01.01.2018 до 30.09.2018 по залізничним/зупиночним станціям, які розташовані на території Чоповицької селищної ради склали 275534,02 грн., на підтвердження чого надав облікові форми про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян в приміському сполученні (а.с. 28-70 том 1).

Зазначені облікові форми, а також рахунки, позивач, разом з актами звіряння взаєморозрахунків направляв для оплати Чоповицькій селищній раді.

Оскільки відповідач-2 не оплатив виставлені рахунки, АТ "Українська залізниця" звернулось до суду з даним позовом про стягнення боргу за перевезення пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах, за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 в сумі 275534,02 грн.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши подані докази, заслухавши заключне слово представників сторін, суд дійшов таких висновків.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши подані докази, заслухавши заключне слово представників сторін, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до приписів ст. ст. 173, 174 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" виключно законами України визначаються пільги щодо оплати, зокрема, транспортних послуг та критерії їх надання.

Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 7, ч. 1 ст. 12 Закону України "Про транспорт" розрахунки із споживачами послуг транспорту загального користування проводяться на основі чинних тарифів у порядку, визначеному кодексами (статутами) окремих видів транспорту та іншими актами законодавства України. Відшкодування збитків від безплатних перевезень пільгових категорій громадян регулюється нормативними актами Кабінету Міністрів України.

Підприємства транспорту зобов`язані забезпечувати, зокрема, права на пільги громадян щодо користування транспортом.

Приписами ч. 6 ст. 9 "Про залізничний транспорт" передбачено, що для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Згідно пункту 5.1. розділу 5 Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 27.12.2006 №1196, до пільгових перевезень належить безплатний проїзд та проїзд зі знижкою вартості проїзду, що надаються відповідно до міжнародних угод, законів України, постанов Кабінету Міністрів України тощо.

Так, частинами 1, 3-5 ст. 38-1 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" унормовано, що транспортне обслуговування осіб з інвалідністю здійснюється на пільгових умовах.

Особи з інвалідністю, діти з інвалідністю та особи, які супроводжують осіб з інвалідністю першої групи або дітей з інвалідністю (не більше однієї особи, яка супроводжує особу з інвалідністю або дитину з інвалідністю), мають право на 50-відсоткову знижку вартості проїзду на внутрішніх лініях (маршрутах) повітряного, залізничного, морського, внутрішнього водного та автомобільного транспорту в період з 1 жовтня по 15 травня.

Пільгове перевезення осіб з інвалідністю здійснюють усі підприємства транспорту незалежно від форми власності та підпорядкування відповідно до Закону України "Про транспорт".

Звуження змісту та обсягу права осіб з інвалідністю на пільговий проїзд транспортом не допускається.

Водночас постановою Кабінету Міністрів України від 17.05.1993 №354 "Про безплатний проїзд пенсіонерів на транспорті загального користування" введено безплатний проїзд для пенсіонерів за віком на міському пасажирському транспорті загального користування (крім метрополітену і таксі) та приміських маршрутах.

Поряд з тим приписами ч.ч. 1, 2 ст. 20 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" унормовано, що надання державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок бюджетів усіх рівнів, коштів підприємств, установ і організацій та соціальних фондів на засадах адресності та цільового використання.

Державні соціальні гарантії та державні соціальні стандарти і нормативи є основою для розрахунку видатків на соціальні цілі та формування на їх основі бюджетів усіх рівнів та соціальних фондів, міжбюджетних відносин, розробки загальнодержавних і місцевих програм економічного і соціального розвитку.

Відповідно до пунктів 3, 4, 7, 9-11 Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2009 №1359, облік пільгових перевезень та визначення суми недоотриманих коштів від таких перевезень проводиться залізницями на підставі інформації автоматизованої системи керування пасажирськими перевезеннями та реєстраторів розрахункових операцій про оформлені та видані пасажирам безоплатні або пільгові проїзні документи (квитки).

Сума недоотриманих коштів обчислюється в автоматизованому режимі під час оформлення кожного безоплатного та пільгового проїзного документа (квитка) як різниця між повною вартістю проїзду, встановленою згідно з діючими тарифами для відповідного виду сполучення, маршруту прямування, категорії поїзда та вагона, і вартістю проїзду, що сплачує пасажир відповідно до наданих пільг.

Сума недоотриманих коштів включається до місячної станційної звітності області, на території якої був придбаний пільговий проїзний документ (квиток), незалежно від місця проживання (навчання) пасажира.

На підставі місячної станційної звітності залізниці складають облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного або місцевих бюджетів, згідно з додатком.

Для компенсації недоотриманих коштів облікова форма складається окремо для органу виконавчої влади, який є головним розпорядником бюджетних коштів, передбачених на цю мету державним бюджетом, та органу виконавчої влади, який є головним розпорядником коштів, виділених місцевим бюджетом.

Відповідно до пункту 3 ч. 2 ст. 22, підпункту ґ) пункту 3 ч. 1 ст. 91 Бюджетного кодексу України, в редакції, яка була чинною протягом періоду виникнення спірних правовідносин, головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно, за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, - місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників. Якщо згідно із законом місцевою радою не створено виконавчий орган, функції головного розпорядника коштів відповідного місцевого бюджету виконує голова такої місцевої ради.

До видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, зокрема компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

З системного аналізу вказаних вище законодавчих приписів слідує, що визначеному законодавчо імперативному обов`язку залізничного перевізника надавати послуги з пільгового перевезення тим категоріям громадян, які мають установлені законодавством пільги з їх оплати, кореспондує обов`язок відповідного розпорядника коштів місцевого бюджету компенсувати вартість пільгових перевезень залізниці.

З огляду на вказане вище судом визнаються необґрунтованими доводи відповідача-2 щодо необхідності фінансування видатків на пільгове перевезення окремих категорій громадян лише з державного або обласного бюджету є суб`єктивним тлумаченням норм закону, яке згідно зазначених вище норм здійснюється за рахунок бюджетів усіх рівнів.

Щодо тверджень відповідача-2 відносно неналежного відповідача у даних правовідносинах суд відзначає слідуюче.

За правовою позицією Конституційного Суду України предметами відання місцевого самоврядування є не будь-які питання суспільного життя, а питання саме місцевого значення. Перелік таких питань визначено у Конституції України та Законі України "Про місцеве самоврядування в Україні" (абз. 2 п. 4 мотив. частини Рішення від 26.03. 2002 року N 6-рп/2002; абз. 2 п.3.2 мотив. частини Рішення від 01.04. 2010 року N 10-рп/2010). Органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними ( абз. 2 п.3 мотив. частини Рішення від 16.04. 2009 року № 7-рп/2009).

Конституційний Суд України також дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України та актами Президента України, Кабінету Міністрів України (абз. 7 п.4 мотив. частини Рішення від 16.04. 2009 року № 7-рп/2009; ч.3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні).

Відповідно до ч. ч. 2, 5 ст. 5 Бюджетного кодексу України (в редакції, яка була чинною протягом періоду виникнення спірних правовідносин) місцевими бюджетами є бюджет Автономної Республіки Крим, обласні, районні бюджети та бюджети місцевого самоврядування; бюджетами місцевого самоврядування є бюджети територіальних громад сіл, їх об`єднань, селищ, міст (у тому числі районів у містах), бюджети об`єднаних територіальних громад;

Також приписами ст. ст. 89, 90 Бюджетного кодексу України розмежовано видатки за джерелом здійснення залежно від виду місцевого бюджету, тоді як у ст. 91 Бюджетного кодексу України визначено ті видатки, що здійснюються з усіх місцевих бюджетів, що вказує на можливість включення видатків на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян до місцевих бюджетів усіх рівнів.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що Чоповицька селищна рада є належним відповідачем в даній справі.

Щодо доводів відповідача-2 про відсутність договірних зобов`язань та відсутність нормативно-правового обґрунтування, які б встановлювали обов`язок Чоповицької селищної ради відшкодовувати витрати по пільговому перевезенню, суд зазначає наступне.

Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань ( п. 6.8. постанови ВПВС від 22.02.22р. у справі № 761/36873/18).

Тому викладені мотиви суду спростовують доводи такі доводи відповідача-2.

Разом з тим, господарський суд відзначає, що при ухваленні рішення у даній справі судом не застосовано покладені позивачем в основу обґрунтування позову норми Порядку з фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, як такі, що станом на момент виникнення спірних правовідносин втратили чинність.

Щодо посилань відповідача-2 про неправомірне включення до реєстру та розрахунків на відшкодування пільгового перевезення зупиночний пункт по ст. Мелені, суд відзначає, що згідно викопіювання з технічного звіту по встановленню меж смуги відведення РФ "Південно-західна залізниця" АТ "Укрзалізниця" відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії 1-ЖТ № 001908 від 15.04.1998 з.п. Мелені знаходиться на території Чоповицької селищної ради (а.с. 213 том 3).

Разом з тим, господарський суд відзначає, що Чоповицький селищний голова Філоненко Михайло Миколайович має процесуальний статус відповідача.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Як зазначалося раніше, ухвалою суду від 03.02.2022 позовну заяву (вх. № 01-44/59/22 від 11.01.2022) за її правовою природою розцінено, як заяву про зміну предмету позову та прийнято останню, подальший розгляд справи здійснювався з урахуванням вказаної заяви.

Слід відзначити, що в даній заяві Чоповицький селищний голова Філоненко Михайло Миколайович не зазначений відповідачем.

Разом з тим, ГПК України не містить норми, яка б дозволяла виключити особу з числа відповідачів.

Тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог до Чоповицького селищного голови Філоненка Михайла Миколайовича.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач-2 не подав до суду достатніх доказів на спростування позовних вимог, в тому числі доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів, тощо).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню. Також суд відмовляє в задоволенні позовних вимог до Чоповицького селищного голови Філоненка Михайла Миколайовича

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача-2 Чоповицьку селищну раду Коростенського району Житомирської області.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги до Чоповицької селищної ради Коростенського району Житомирської області задовольнити.

2. Стягнути з Чоповицької селищної ради Коростенського району Житомирської області (11620, Житомирська область, Коростенського район, смт. Чоповичі, вул. Вайсера, 1А, )

- на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ) 275534,02 грн. витрат, які понесла залізниця на перевезення пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах, а також 4133,01 грн. сплаченого судового збору.

3. В задоволенні позовних вимог до Чоповицького селищного голови Філоненка Михайла Миколайовича відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 13.12.22

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2, 3 - позивачу (рек. з повід.)

+ на ел. пошту:

4, 5 - відповідачам (рек. з повід.)

+ на ел. пошту:

+ представнику відповідача-2 адвокату Івашкевич О.Г. на ел. пошту: