РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.11.2022Справа № 910/3259/22
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гренландія НВП", Київська область, Вишгородський район, с. Сухолуччя

до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, м. Київ

про зобов`язання вчинити дії, -

суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Кебкал О.М. (адвокат за ордеро серії АІ№1259613 від 01.08.2022 року);

від відповідача: Талан О.П. (в порядку самопредставництва);

вільний слухач: ОСОБА_1

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

28.04.2022 року до Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Гренландія НВП" (позивач) з позовною заявою про:

- зобов`язання Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (відповідач) спростувати зазначену на веб-порталі Уповноваженого органу інформацію щодо розірвання договору з підстави "товар не відповідав якості" шляхом публікації змін до Звіту про виконання договору та/або в інший технічно доступний спосіб з метою припинення дії, яка порушує право позивача на недоторканість його ділової репутації;

- зобов`язання відповідача здійснити виконання обов`язку в натурі, тобто виконати свої зобов`язання за Договором поставки №080921/1 від 08.09.2021 року щодо замовлення в позивача постачання товару на повну суму Договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2022 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Гренландія НВП" залишено без руху, надано позивачу строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали.

31.05.2022 року (в строк визначений судом) позивачем засобами поштового зв`язку, було направлено до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви. Заяву судом отримано 03.06.2022 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 02.08.2022.

19.07.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Договір з позивачем було укладено всупереч законним переконанням відповідача на виконання рішення Постійно діючої адміністративної колегії Антимонопольного камітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель №18695-р/пк-пз від 16.08.2021 року. Окрім того, партія товару, поставлена позивачем за Договором була абсолютно непрацездатною та не відповідала тендерній документації.

В підготовчому засіданні 02.08.2022 судом було продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 13.09.2022.

02.08.2022 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що товар, який поставляється за Договором (Дезинфікуючий засіб «Алосепт-Вет») зареєстровано в Державному реєстрі дезинфекційних засобів Міністерства охорони здоров`я України згідно чинного законодавства. Окрім того, самим відповідачем видано висновок що препарат застосовується для дезинфекції твариницьких та птахівницьких приміщень, інкубаторів, пунктів штучного осемінення, транспортних засобів, поверхонь, об`єктів і обладнання, які підлягають ветеринарному нагляду, для заповнення дезбар`єрів. Окрім того, позивач посилався на звіти, які складені структурними підрозділами відповідача, де зазначено, що препарат має бактерицдну дію.

В підготовчому засіданні 13.09.2022 судом було оголошено перерву до 18.10.2022.

Ухвалою від 18.10.2022 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.11.2022 року.

В судовому засіданні 29.11.2022 судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалась фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем на виконання ветеринарно-санітарних заходів на об`єктах ветеринарного контролю було оголошено закупівлю: Препарат (для використання у ветеринарній медецині) для здійснення заходів з профілактичної та вимушеної дезинфекції (ДК 021-2015 (CPV) 24450000-3 - Агрохімічна продукція; номер процедури закупівлі в електронній системі закупівель: UA-2021-06-14-002995-с, ID 8053ea85011d42d7aef7df932e8b3b66).

Участь у процедурі закупівлі взяли учасники: ТОВ «Грінпакс», ТОВ «Гренландія НВП», ТОВ «Дез-Тайм», ТОВ «Торговий дім Біотестлаб».

За результатами розгляду тендерних пропозицій рішенням комітету відповідача, оформленим протоколом №162 від 12.07.2021 року, було, зокрема, відхилено тендерну пропозицію позивача з підстави відсутності у складі тендерної пропозиції учасника (ТОВ «Гренландія НВП» копії реєстраційного посвідчення препарату в Україні.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням позивачем було подано скаргу до Постійно діючої адміністративної колегії Антимонопольного камітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель щодо безпідставного відхилення тендерної пропозиції ТОВ «Гренландія НВП» та неправомірного визнання переможцем ТОВ «Торговий дім Біотестлаб».

У скарзі позивач просив зобов`язати замовника скасувати рішення про відхилення пропозиції ТОВ «Гренландія НВП» та зобов`язати замовника скасувати рішення про визнання переможцем ТОВ «Торговий дім Біотестлаб».

Рішенням Постійно діючої адміністративної колегії Антимонопольного камітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель №18695-р/пк-пз від 16.08.2021 року постановлено зобов`язати Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів скасувати рішення про відхиленя тендерної пропозиції ТОВ «Тренландія НВП» та рішення про визнання ТОВ «Торговий дім Біотестлаб» переможцем процедури закупівлі - Препарат (для використання у ветеринарній медецині) для здійснення заходів з профілактичної та вимушеної дезинфекції (ДК 021-2015 (CPV) 24450000-3 - Агрохімічна продукція; номер процедури закупівлі в електронній системі закупівель: UA-2021-06-14-002995-с.

Рішення Постійно діючої адміністративної колегії Антимонопольного камітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель №18695-р/пк-пз від 16.08.2021 року відповідачем не оскаржено.

На викнання вказаного рішення між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) було укладено Договрі про закупівлю товару №080921/1 від 08.09.2021 року (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого продавець зобов`язується у 2021 році поставит покупцеві товар, зазначений в пункті 1.2. даного розділу, а покупець - прийняти і оплатити такий товар.

Найменування товару, одиниці виміру, обсяг, ціна товару з доставкою зазначені в специфікації (Додаток №1 до Договору). (п. 1.2. Договору).

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що продавець зобов`язаний поставити покупцю товар, якість якого відповідає умовам, що визначені в тендерній документації до даного предмету закупівлі.

Загальна вартість цього Договору 1 428 000,00 грн, в т.ч. ПДВ: 238 000,00 грн. (п. 3.1. Договору).

Поставка товару продавцем здійснюється партією (партіями) протягом 10 робочих днів з моменту отримання продавцем заявки відпокупця (Додаток №3 до Договору). (п. 5.2. Договору).

Цей Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2021 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором. (п. 11.1. Договору).

Додатком №1 до Договору сторони визначили специфікацію товару, а саме: Дезінфікуючий засіб «Алосепт-Вет»: суміш ЧАС (додецилдиметиламоній хлорид, алкілбензилдиметиламоній хлорид) (25%), глутаровий альдегід (11%); допоміжні речовини: ізопропіловий спирт, неіоногенні ПАР в кількості 7000 літрів вартістю 1 428 000,00 грн.

Додатком №2 до Договору сторони погодили адреси доставки та кількість.

20.09.2021 року відповідачем офомлено заявку на поставку товару на 20 літрів за чотирьма адресами представництв відповідача.

Позивачем на виконання умов Договору було поставлено позивачу 20 літрів засобу згідно наступних видаткових накладних:

- №Вп-0000938 від 01.10.2021 року на суму 1 020,00 грн (5 літрів);

- №Вп-0000939 від 02.11.2021 року на суму 1 020,00 грн (5 літрів);

- №Вп-0000940 від 02.11.2021 року на суму 1 020,00 грн (5 літрів);

- №Вп-0000937 від 02.11.2021 року на суму 1 020,00 грн (5 літрів).

Відповідачем здійснено оплату вартості вказаного товару на суму 4 080,00 грн згідно наступних платіжних доручень:

- №1137 від 13.10.2021 року на суму 1 020,00 грн;

- №1367 від 23.11.2021 року на суму 1 020,00 грн;

- №1368 від 23.11.2021 року на суму 1 020,00 грн;

- №1369 від 23.11.2021 року на суму 1 020,00 грн.

24.12.2021 року відповідачем направлено на адресу позивача лист №29-14/14252 щодо розірвання Договору, оскільки поставлений позивачем товар є неякісним.

У відповідь позивач листом №6238 від 30.12.2021 року повідомив, що товар є якісним та не вбачає підстав для розірвання Договору.

12.01.2022 року відповідачем сформовано звіт про виконання Договору про закупівлю товару №080921/1 від 08.09.2021 року, в якому зазначено, що Договір розірвано з причин того, що товар не відповідав якості.

Звертаючись до суду, позивач зазначає, що упублікування відповідачем таких відомстей у звіті є неправдивими, у зв`язку з чим просив суд зобов`язання відповідача спростувати зазначену на веб-порталі Уповноваженого органу інформацію щодо розірвання договору з підстави "товар не відповідав якості" шляхом публікації змін до Звіту та зобов`язання відповідача здійснити виконання Договору про закупівлю товару №080921/1 від 08.09.2021 року в частині замовлення в позивача постачання товару на повну суму Договору.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач наполягав на тому, що Договір з позивачем було укладено всупереч законним переконанням відповідача і партія товару, поставлена позивачем за Договором була неякісною та не відповідала тендерній документації.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину суд визнає Договір належною підставою, у розумінні норм ст. 11 ЦК України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків та є фактично за своєю правовою суттю договором купівлі-продажу.

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір є договором поставки.

При цьому, Суд зазначає, що обставини укладення між сторонами Договору про закупівлю товару №080921/1 від 08.09.2021 року в межах даної справи не досліджуються, з гляду на наявність Рішення Постійно діючої адміністративної колегії Антимонопольного камітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель №18695-р/пк-пз від 16.08.2021 року, яке є чинним та відповідачем не оскаржене.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання умов Договору було поставлено позивачу 20 літрів засобу згідно видаткових накладних, а відповідачем, відповідно, оплачено вказний товар:

- №Вп-0000938 від 01.10.2021 року на суму 1 020,00 грн (оплачено згідно платіжного доручення №1137 від 13.10.2021 року на суму 1 020,00 грн);

- №Вп-0000939 від 02.11.2021 року на суму 1 020,00 грн (оплачено згідно платіжного доручення №1137 від 13.10.2021 року на суму 1 020,00 грн);

- №Вп-0000940 від 02.11.2021 року на суму 1 020,00 грн (оплачено згідно платіжного доручення №1368 від 23.11.2021 року на суму 1 020,00 грн);

- №Вп-0000937 від 02.11.2021 року на суму 1 020,00 грн (оплачено згідно платіжного доручення №1369 від 23.11.2021 року на суму 1 020,00 грн).

Проте, після прийняття товару (Дезінфікуючий засіб «Алосепт-ВЕТ»), відповідачем переданого його до Державного науково-дослідного контрольного інституту ветеринарних препаратів та кормових добавок, яким видано наступні експертні висновки щодо досліджненого Дезінфікуючого засобу «Алосепт-ВЕТ»:

- у експертному висновку №031429 д.т./h/21 від 19.10.2021 року встановлено, що препарат містить: глутаровий альдегід (вміст) - не виявлено; глутаровий альдегід (ідентичність) - негативно, формальдегід - 2,6%; ЧАС (вміст) - 28,2%;

- у експертному висновку №031430 д.т./h/21 від 19.10.2021 року встановлено, що препарат містить: глутаровий альдегід (вміст) - не виявлено; глутаровий альдегід (ідентичність) - негативно, формальдегід - 2,6%; ЧАС (вміст) - 27,8%;

- у експертному висновку №032039 д.т./h/21 від 16.12.2021 року встановлено, що препарат містить: глутаровий альдегід (вміст) - 2,2%; глутаровий альдегід (ідентичність) - позитивно; формальдегід - 4,2%; алкілбензилдиметиламоній хлорид (вміст) - 26,6%; алкілбензилдиметиламоній хлорид (ідентичність) - позитивно; четвертинні амонійні сполуки (вміст) - 26,6%; додецилдиметиламоній хлорид (вміст) - не виявлено;

- у експертному висновку №032038 д.т./h/21 від 16.12.2021 року встановлено, що препарат містить: глутаровий альдегід (вміст) - не виявлено; глутаровий альдегід (ідентичність) - негативно; формальдегід - 4,2%; алкілбензилдиметиламоній хлорид (вміст) - 27,03%; алкілбензилдиметиламоній хлорид (ідентичність) - позитивно; четвертинні амонійні сполуки (вміст) - 27,03%; додецилдиметиламоній хлорид (вміст) - не виявлено.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 78 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Господарський суд наголошує, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 №132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

За результатами аналізу всіх наявних у справі доказів в їх сукупності суд приходить до висновку, що відповідачем, всупереч ст. 74 ГПК України не доведено належними та достовірними доказами, що на експертизу передано саме зразки препарату отриманого від позивача за видатковими накладними №Вп-0000938 від 01.10.2021 року, №Вп-0000939 від 02.11.2021 року, №Вп-0000940 від 02.11.2021 року та №Вп-0000937 від 02.11.2021 року.

Щодо листа відповідача від 24.12.2021 року №29-14/14252 щодо розірвання Договору, оскільки поставлений позивачем товар є неякісним, то суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 525 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частинами першою і другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Як вбачається з умов укладеного між сторонами Договори сторонами не надано один одному права на одностороннє його розірвання, при цьому, відповідного рішення суду щодо розірвання Договору про закупівлю товару №080921/1 від 08.09.2021 року сторонами не надано, а тому він є діючим, відповідно до пункту 11.1., зміст якого зазначено вище.

Окрім того, у постанові від 19.03.2019 року по справі 916/626/18 Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство не передбачає таку підставу припинення зобов`язання як закінчення строку дії договору. Тобто, зобов`язання, невиконане належним чином, продовжує існувати незважаючи на закінчення строку дії договору.

Сам факт закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку.

Таким чином, зобов`язання, яке існувало на момент дії договору, однак, залишилось невиконаним, підлягає виконанню, незалежно від того, що термін дії договору закінчився.

Аналогічну правову позицію викладено також у постанові Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі №905/2187/13 та Верховного суду від 13.02.2018 у справі №910/123/17 та від 04.05.2018 року у справі №927/333/17.

Враховуючи дію Договору, суд зазначає, що положення щодо якості поставленої продукції сторони передбачили в п. 2.1. Договору, який визначає, що якість товару повинна відповідати тендерній документації.

Відповідно до умов Тендерної документації Препарат (для використання у ветеринарній медецині) для здійснення заходів з профілактичної та вимушеної дезинфекції (ДК 021-2015 (CPV) 24450000-3 - Агрохімічна продукція, затвердженої на засіданні тендерного комітету (протокол №143 від 14.06.2021), а саме пункту 3 розділу ІІІ, вимоги до предмета закупівлі викладено у Додатку ІІІ тендерної документації та учасник підтверджує якість препарату наданням відповідних документів та обов`язковим підписом, який містить інформацію про ефективність, безпечність цього препарату для застосування у ветеринарній медицині з посиланням на положення сертифікату/паспорту виробника, інструкцію по застосуванню, тощо.

В Додатку ІІІ до Тендерної документації відповідачем зазначено, що препарат повинен мати комплексну бактерицидну та віруцидну дію та застосовується для дезинфекції твариницьких та птахівницьких приміщень (стіни, стеля, підлога, годівниці, поїлки, системи каналізації, кентеляційні отвори), транспортних засобів, обладнання, інветарю, поверхонь та об`єктів, що підлягають ветеринарному нагляду, для заповнення дезбар`єрів та дезкилимків. Препарат повинен бути ефективним при використанні різними методами: зрощуванням, піноутворенням, туманогенерацією, заповненням дезбар`єрів та дезкилимків. Концетрнація не більше 2,0% норма витрат не більше 500 мл на кв.м.

Таким чином, сторонами чітко визначено якісні показними товару, замовленого відповідачем.

Позивачем на виконання вимог Договору та Тендерної документації надав наступні документи на підтвердження якості товару, а саме:

- сертифікат якості №3006/21, складений ТОВ «Гренладнія»;

- висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи №12.2-18-5/13234 від 17.06.020 року, складений Державною службою з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (відповідач);

- сертифікат відповідності №UA.0111.CB.049-20 з додатками, виданий Державним підприємством «Київський обласний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації»;

- протокол випрбувань №1241 від 08.11.2021 року, складений ТОВ «Центральна біохімічна лабораторія»;

- протокол випробувань №01-10/11 від 10.11.2021 року, складений випробувальною лабораторією ТОВ «Н-ВЛ «Нанолаб».

Таким чином, твердження відповідача щодо неякісності переданого за Договором товару не відповідають наявним у справі доказам, а також спростовуються враховуючи навність виданого відповідачем висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи №12.2-18-5/13234 від 17.06.020 року щодо якісності Дизинфікуючого засобу «Алосепт-ВЕТ».

Згідно з ч. 3 ст. 277 Цивільного кодексу України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Пунктами 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" передбачено, що згідно з положеннями статті 277 Цивільного кодексу України і статті 10 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно приписів ч.ч. 1, 2 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено обов`язок сторін довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки відповідачем не надано доказів неякісності поставленого за Договором товару, тому відповідно, публікація інформації на веб-порталі Уповноваженого органу щодо розірвання договору з підстави "товар не відповідав якості" у звіті є неправдивою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Згідно частини 2 статті 34 Господарського кодексу України визначено, що дискредитацією суб`єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов`язаних з особою чи діяльністю суб`єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб`єкта господарювання.

Судом встановлено, що поширена відповідачем спірна інформація, не ґрунтується на жодних доказах, є неправдивою та недостовірною.

При цьому з урахуванням частин 4, 7 статті 277 Цивільного кодексу України спростування такої недостовірної інформації має здійснити відповідач, як особа яка поширила інформацію, спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Таким чином, заявлена позивачем вимога про зобов`язання відповідача спростувати недостовірну інформацію підлягає задоволенню повністю.

Крім того, відповідно до ч. 7 ст. 180 ГК України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

В силу приписів ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, зобов`язання, яке існувало, однак, залишилось невиконаним, підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Враховуючи вищенаведені приписи чинного законодавства, а також правову природу Договору про закупівлю товару №080921/1 від 08.09.2021 року, господарський суд доходить висновку, що на відповідача, як сторону Договору, покладено обов`язок виконувати прийняті на себе зобов`язання у відповідності до умов Договору.

Умовами Договору передбачено обов`язок відповідача щодо замовлення обумовленого об`єму товару (а саме 6 980 літрів засобу (7000 літрів - 20 літрів), враховуючи здійснену позивачем поставку частини товару) у позивача та обов`язок позивача поставити такий товар, а тому зобов`язання мають бути виконані за погодженими сторонами у Договорі положеннями, у зв`язку з чим позовна заява в цій частині є доведеною та підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку щодо необхідності задоволення заявлених Товариством з обмеженою відповідальністю «Гренландія НВП» позовних вимог в повному обсязі.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору в розмірі 4 962,00 грн, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов`язати Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (ідентифікаційний код 39924774, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Б. Грінченка, буд. 1) спростувати зазначену на веб-порталі Уповноваженого органу інформацію щодо розірвання Договору про закупівлі товару №080921/1 від 08.09.2021 року з підстави "товар не відповідав якості" шляхом публікації змін до Звіту про виконання договору.

3. Зобов`язати Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (ідентифікаційний код 39924774, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Б. Грінченка, буд. 1) здійснити виконання обов`язку за Договором про закупівлю товару №080921/1 від 08.09.2021 року щодо замовлення в позивача постачання товару на суму Договору.

4. Стягнути з Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (ідентифікаційний код 39924774, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Б. Грінченка, буд. 1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гренландія НВП" (ідентифікаційний код 43527454, місцезнаходження: 07320, Київська область, Вишгородський район, м. Сухолуччя, вул. Травнева, буд. 1Б) суму судового збору в розмірі 4 962,00 грн (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят дві гривни 00 копійок).

5. Після вступу рішення в законну силу видати накази.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене 12.12.2022 року.

Суддя С. МОРОЗОВ