УХВАЛА

12.12.2022Справа № 910/10737/22
Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю., розглянувши

заяву Фізичної особи-підприємця Пасічник Лідії Олексіївни

про забезпечення позову

у справі

за позовом Фізичної особи-підприємця Пасічник Лідії Олексіївни

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СКАНРОК"

про стягнення 104 300,86 грн,

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Пасічник Лідії Олексіївни до Товариства з обмеженою відповідальністю "СКАНРОК" про стягнення 104 300,86 грн, обґрунтована неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором найму (оренди) нежитлового приміщення № 01-10/2021 від 09.10.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.10.2022 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 910/10737/22, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

07.12.2022 до суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову, у якій останній просить суд:

- накласти арешт на грошові кошти, що належать Товариства з обмеженою відповідальністю "СКАНРОК" () та зберігаються на наступних рахунках: № НОМЕР_1 в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», МФО 300614, за виключенням арешту на заробітну плату, податки та інші обов`язкові платежі, а також на поточних, депозитних, валютних рахунках та будь-яких інших рахунках, відкритих Відповідачем в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та інших банках, за виключенням арешту на заробітну платню, податків та інших обов`язкових платежів. Заборонити вчиняти дії, пов`язані з витрачанням, зняттям грошових коштів з будь-яких рахунків^ за виключенням арешту на заробітну плату, податків та інших обов`язкових платежів;

- заборонити Міністерству юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ) та його територіальним органам, державним та приватним нотаріусам, а також будь-яким іншим суб`єктам, що здійснюють дії з проведення державної реєстрації вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо реорганізації та ліквідації Товариства з обмеженою відповідальністю "СКАНРОК" ().

В обґрунтування поданої заяви позивач зазначає, що протягом дії договору найму (оренди) нежитлового приміщення № 01-10/2021 від 09.10.2021 відповідач як орендар неодноразово порушував умови договору та неналежним чином виконував свої зобов`язання, в тому числі в частині сплати орендної плати та інших платежів.

05.05.2022 TOB «СКАНРОК» здійснив несанкціонований виїзд та самовільно залишив приміщення, не повідомивши про це Орендодавця згідно умов Договору. Відповідач не виконав зобов`язання належним чином по оплаті орендної плати, комунальних послуг та інших платежів згідно умов Договору.

На сьогодні Відповідач змінив адресу, продовжує здійснювати господарську діяльність, але ухиляється від виконання зобов`язань згідно Договору. Позивачем неодноразово надсилалися претензії Відповідачу на адресу реєстрації, на адресу фактичного місця знаходження, яке зазначено на сайті, а також на електронну адресу Відповідача. Відповідач ігнорує всі звернення та претензії від Позивача та не виконує зобов`язання.

За адресою, яка зазначена на сайті Відповідача, ТОВ «СКАНРОК» також не знаходиться.

Крім того, відкрито виконавчі провадження про стягнення з Відповідача борг у розмірі на загальну суму 63797,64. на користь ТОВ «Лайн оф Сейфті». Також, Господарським судом міста Києва відкрито провадження по справі 910/4330/22 про стягнення з ТОВ «Сканрок» 60111,81 грн.

Стійка тенденція в протиправній поведінці Відповідача починаючи з повного нехтування договірними зобов`язаннями перед Позивачем, свідчить про наявність реальної небезпеки того, що невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи унеможливити виконання рішення.

Розглянувши вказану заяву позивача про забезпечення позову, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників справи; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даної справи.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 915/167/20.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем певних дій не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами щодо наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Зі змісту п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) або повернення майна чи про стягнення грошових коштів. При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, що належить до предмета спору (схожий за змістом висновок сформульовано у постановах Верховного Суду від 15.01.2019 у справі № 915/870/18, від 05.09.2019 у справі № 911/527/19, від 23.07.2021 у справі № 915/1429/20).

При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з заявою про забезпечення позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Отже, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19.10.2021 у справі № 903/533/21.

Однак, суд зазначає, що позивач не надав до суду належних та допустимих доказів в порядку приписів статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджують дійсну імовірність утруднення виконання або невиконання майбутнього рішення господарського суду в разі невжиття згаданих заходів забезпечення позову у випадку його задоволення.

Натомість, викладені у заяві доводи зводяться до вказівок на порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «СКАНРОК» виконання договірних зобов`язань перед позивачем та ігнорування його претензій.

Суд звертає увагу, що саме лише посилання на потенційну можливість ухилення боржника від виконання грошових зобов`язань без відповідного доказового обґрунтування, зокрема, доказів витрачання коштів, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви, зокрема, в частині накладення арешту на грошові кошти боржника.

Стосовно іншого заходу забезпечення позову, а саме: заборони Міністерству юстиції України та його територіальним органам, державним та приватним нотаріусам, а також будь-яким іншим суб`єктам, що здійснюють дії з проведення державної реєстрації вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо реорганізації та ліквідації Товариства з обмеженою відповідальністю "СКАНРОК", суд зазначає, що цей захід забезпечення позову не є адекватним та співмірним заявленому позивачем способу захисту (стягнення грошових коштів). Так, суд вирішує питання щодо визначення можливих наслідків невжиття заходів забезпечення у формі істотного ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених прав позивача (необхідна умова для застосування заходів забезпечення позову), виключно в межах заявлених позовних вимог, тобто в межах способу захисту (предмету позову), з яким позивач звернувся до суду, з огляду на приписи ст. 5, ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, суд доходить висновку, що обраний заявником захід забезпечення позову щодо заборони Міністерству юстиції України та його територіальним органам, державним та приватним нотаріусам, а також будь-яким іншим суб`єктам, що здійснюють дії з проведення державної реєстрації вчиняти будь-які реєстраційні дії, не є безпосередньо пов`язаним із предметом спору та не зможе забезпечити ефективний захист та поновлення порушених прав позивача в контексті заявленого позивачем способу захисту.

У той же час, за положеннями частини 5 статті 13 ГПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в частинах 2, 5, 6, 7 статті 137 ГПК України), про що йдеться в положеннях частини 1 статті 136 і 137 ГПК України та постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 916/2786/17.

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими ГПК України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Отже, за відсутності доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування обраних заявником заходів забезпечення позову, суд відмовляє у задоволенні його заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 136, 137, 139, 140, 233 - 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Пасічник Лідії Олексіївни про забезпечення позову у справі № 910/10737/22 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складення повного тексту ухвали.

Дата складання та підписання повного тексту ухвали: 12.12.2022

Суддя Т. Ю.Трофименко