ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2022 р. Справа № 910/3456/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Попікової О.В.

суддів: Корсака В.А.

Євсікова О.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Віннер Будівництво"

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 (повний текст складено 17.08.2022)

у справі №910/3456/22 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Олімпікс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Віннер Будівництво"

про стягнення 3200000,00 грн.

за участю секретаря судового засідання: Забаровська А.,

в судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача: Мещеряков М.В.,

- відповідача: Сікорський Т.Г., Цвєтков Г.О.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Олімпікс" (надалі ТОВ «БК «Олімпікс»/позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Віннер Будівництво" (надалі ТОВ «Віннер Будівництво»/відповідач/скаржник) 3 200 000,00 грн. заборгованості.

В обґрунтування підстав позову позивач посилається на те, що відповідач всупереч підписаних сторонами актів на виконання робіт за червень 2020 року та листопад 2020 року, не оплачує виконані за вказаними актами роботи, незважаючи на неодноразові звернення позивача до відповідача із відповідними претензіями.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ "Віннер Будівництво" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Олімпікс" борг у розмірі 3 200 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 48000,00 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що сторонами зокрема, підписані та скріплені печатками акти з надання послуг за червень 2020 року та за листопад 2020 року, в яких визначено вартість наданих позивачем відповідачу послуг. Оскільки, між сторонами склалися правовідносини на підставі укладеного між сторонами у спрощений спосіб договору - шляхом підписання вказаних актів, позивач звертався до відповідача із вимогою про сплату вартості наданих послуг у сукупності за двома актами на суму 3 200 000,00 грн., проте, відповідач не здійснив відповідного розрахунку із позивачем до 02.02.2022 (у семиденний строк з дня отримання вимоги), позаяк, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Не погодившись із зазначеним рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

В обґрунтування підстав апеляційної скарги, скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Так, як стверджує скаржник, кількість відпрацьованих за актами годин - 800 мотогодин, перевищує загальну кількість годин у місяцях, в яких такі послуги нібито надавалась, на що місцевий господарський суд увагу не звернув. Крім того, скаржник стверджує про відсутність зареєстрованих податкових накладних, що нібито на його думку також свідчить про ненадання таких послуг позивачем відповідачу.

До апеляційної скарги скаржником додано наказ №18-08-22/17 від 18.08.2022 «Про проведення службового розслідування випадків підписання актів виконаних робіт за червень 2020 року та листопад 2020 року», доповідну записку на виконання вказаного наказу, пояснення ОСОБА_1 від 29.08.2022.

Колегія суддів, розглянувши додані скаржником до апеляційної скарги вказані документи (докази), приходить до висновку про їх неврахування під час перегляду оскаржуваного рішення, оскільки такі документи є новими доказами, які не існували на момент винесення рішення у даній справі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.09.2022 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Корсак В.А., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2022 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/3456/22; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Віннер Будівництво" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 у справі №910/3456/22 до надходження матеріалів даної справи до Північного апеляційного господарського суду.

21.09.2022 матеріали справи №910/3456/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Віннер Будівництво" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 у справі №910/3456/22; розгляд справи призначено на 19.10.2022.

26.09.2022 від Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Віннер Будівництво" надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, в задоволенні якого було відмовлено, оскільки розгляд справи про визнання недійсними актів на виконання робіт за червень та листопад 2020 року не впливає на розгляд даної справи; відповідачем не наведено в клопотанні визначених ГПК України обов`язкових для суду апеляційної інстанції підстав для зупинення провадження у даній справі. Колегія суддів вважає, що наявні в матеріалах справи документи та докази надають суду можливість встановити всі обставини, необхідні для вирішення даного спору.

12.10.2022 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Олімпікс" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому товариство заперечує проти її задоволення з викладених в ньому підстав.

У судовому засіданні 19.10.2022 суд протокольно ухвалив оголосити перерву до 26.10.2022.

25.10.2022 від Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Віннер Будівництво" надійшло клопотання про розподіл судових витрат.

25.10.2022 від Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Віннер Будівництво" надійшли додаткові пояснення.

У судовому засіданні 26.10.2022 суд протокольно ухвалив оголосити перерву до 09.11.2022.

Судове засідання, призначене на 09.11.2022 не відбулось у зв`язку з перебуванням суддів: Євсікова О.О. та Корсака В.А. на навчанні у Національній школі суддів України з 07.11.2022 по 11.11.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2022 розгляд справи №910/3456/22 призначено на 28.11.2022.

У судовому засіданні 28.11.2022 в порядку статті 216 ГПК України оголошено перерву до 14.12.2022.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Предметом даного спору є позовна вимога позивача до відповідача про стягнення з останнього заборгованості у розмірі 3 200 000,00 грн. за надані позивачем відповідачу послуги, факт надання яких підтверджується актами на виконання послуг за червень 2020 року та листопад 2020 року. Як стверджує позивач, між сторонами 15.10.2019 був укладений договір про надання послуг щодо експлуатації машин та механізмів, але він припинив дію 30.03.2020, проте і після закінчення його дії позивач продовжував надавати відповідачу послуги, які передбачені вказаним договором, і взагалі, сторони продовжували орієнтуватись на умови цього договору. Позивач зазначає, що на момент звернення до суду із даними позовом, заборгованість відповідача перед позивачем становить 3 200 000,00 грн., які останній відмовляється сплачувати незважаючи на те, що послуги надані та прийняті відповідачем, позивач направляв відповідачу відповідну вимогу в порядку статті 530 ЦК України та вимагав її виконати.

Місцевий господарський суд, задовольняючи позовні вимоги, виходив із доведеності позивачем заявлених ним позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 3 200 000,00 грн.

Колегія суддів не може погодитися із прийнятим у даній справі судовим рішенням з огляду на таке.

Положеннями частин 1 - 3 статті 2 ГПК України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та диспозитивність.

Відповідно до частин 1 - 4 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, за приписами частини 5 статті 13 ГПК України, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини 1 - 2 статті 14 ГПК України).

Відповідно до пункту 2 частини 1, пунктів 4, 6 частини 2 статті 42 ГПК України учасники справи мають право подавати докази та брати участь у дослідженні доказів; учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 162 ГПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Згідно з п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 2 статті 184 ГК України укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу.

Статтею 181 ГК України унормовано, що господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. (ч. 1 статті 205 ЦК України).

Згідно зі статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 ЦК України).

Наведена норма матеріального права (стаття 903 ЦК України) пов`язує обов`язок з оплати послуги замовником з обов`язковим наданням йому такої послуги.

У статтях 6, 627 ЦК України встановлено один із загальних принципів цивільного законодавства - свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В даному випадку, як вбачається з матеріалів справи, не заперечується сторонами та встановлено судом першої інстанції, між сторонами виникли спірні правовідносини на підставі укладеного у спрощений спосіб договору надання послуг, на підтвердження чого позивачем додано до позовної заяви акти приймання послуг за червень 2020 року та за листопад 2020 року, в яких вказано: найменування послуг - робота екскаватора KOMATSU 450, кількість годин - 800, вартість роботи години - 2000,00 грн., вартість з ПДВ - 1 600 000,00 грн.

За ч. 1 статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, в даному випадку, для вирішення справи про наявність або відсутність заборгованості відповідача перед позивачем за вказаними актами на надання послуг, мають значення лише вказані акти на надання послуг за червень, листопад 2020 року, відомості, що в них вказані, дані щодо надання чи ненадання послуг, у разі надання - їх кількість (об`єм), а не інші акти на надання послуг представлені позивачем, або ж договір про надання послуг щодо експлуатації машин та механізмів, якій припинив свою дію 30.03.2020 без права його пролонгації.

Так, згідно з ч.ч. 1, 2 статті 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

За п. 10 ч. 1 статті 1 Закону первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. До таких документів слід віднести, зокрема, акт про надання послуг, акт виконання робіт.

Первинні документи є підтвердженням вчинення певної господарської операції - надання послуги.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку.

Колегія суддів КГС ВС у постанові від 13.10.2020 №910/4050/17 зазначила, що оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства.

Крім того, обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги і подальшою господарською діяльністю.

Відповідно до ч. 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У вищезазначеній справі №910/4050/17 колегія суддів КГС ВС звернула увагу на таке.

На особу, яка хоче довести факт надання послуг, покладається обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а саме - надання послуг замовнику на виконання умов договору.

Так у справі №910/4994/18 у постанові від 05.07.2019 КГСВС зазначив, що сам лише факт складання та підписання сторонами таких актів не є безумовним свідченням реальності господарських операцій, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації, зазначеної у цих документах. До таких обставин слід віднести: коли особа, яка надає послуги не має фактичних можливостей надати такі послуги у зв`язку з відсутністю необхідної техніки, приладів, знань і т.п.; коли при укладанні самого договору є ознаки фіктивності; ознаки фіктивності притаманні суб`єкту господарської діяльності і т.п.

У доказах, які подає особа на підтвердження наданих замовнику послуг, зокрема первинних документах, необхідно чітко визначити вартість, зміст та обсяг фактично наданих послуг.

Об`єм вказаних послуг повинен відповідати об`єму послуг, зазначеному в актах виконання робіт (первинних документах).

Обов`язково потрібно надати докази отримання відповідачем документів (первинних документів), в яких було вказано обсяг наданих послуг. У разі відсутності такого підтвердження, як наслідок, це може призвести до унеможливлення встановлення обставин надання таких послуг замовнику.

Оцінка господарських операцій з надання послуг повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих робіт чи послуг у подальшій діяльності підприємства.

Враховуючи те, що як вказувалось вище, у спірний період - червень та листопад 2020 року між сторонами був відсутній договір на надання послуг, фактично на підтвердження наявності правовідносин між сторонами, що склались у спрощений спосіб позивачем представлено акти на надання послуг, дослідженню підлягають саме вказані акти на предмет об`єму наданих за ними послуг, достовірності інформації, викладеної в цих актах.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин, покладає тягар доказування на сторони й не зобов`язує суд вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Обставина підлягає доказуванню так, щоб задовольнити стандарт переваги більш вагомих доказів, коли висновок про існування обставини на підставі поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Обставина вважається доведеною, якщо докази на її підтвердження є більш вірогідними, ніж докази на її спростування; питання про вірогідність доказів суд вирішує за своїм внутрішнім переконанням, будучи зобов`язаним оцінювати докази, щоб дійти висновку, що факти справи скоріше мали місце, аніж не були. (ВС 02.10.2018 №910/18036/17, 23.10.2019 №917/1307/18, 18.11.2019 №902/761/18, 04.12.2019 №917/2101/17, ВПВС від 18.03.2020 №129/1033/13-ц).

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне, з урахуванням наведених позицій Верховного Суду, зосередитись на дослідженні наданих позивачем на підтвердження надання ним та отримання відповідачем послуг з експлуатації екскаватора актів на надання послуг.

Так, колегія суддів зазначає, що у вказаних актах на надання послуг за червень, листопад 2020 року, зазначена кількість годин експлуатації вказаної техніки, що становить 800 мотогодин за місяць (червень 2020 року - 800 годин, листопад 2020 року - 800 годин). Колегія суддів зазначає, що шляхом простого арифметичного підрахунку як червень 2020 року, так і листопад 2020 року містять по 720 годин (30 днів х 24 години на добу), що становить на 80 годин менше аніж вказано у зазначених актах.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу про те, що вказані 800 годин у кожному із актів включать в себе попередні періоди (місяці), в яких такі послуги надавались, проте не оформлювались окремими актами, оскільки у вказаних актах чітко вказано - червень 2020 року, листопад 2020 року. Інші приписи, що наявні в актах не містять інформації про те, що вказані в них послуги, години включають інші періоди, місяці тощо, аніж місяці, в яких такі акти складені, а враховуючи, що між сторонами не було укладено письмового договору, колегія суддів керується виключно даними, викладеними у вказаних актах, позаяк твердження позивача про протилежне колегією відхиляються. До того ж, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що навіть не маючи технічних знань, є очевидним той факт, що екскаватор не міг працювати безперебійно, без зупинки, цілодобово протягом 720 годин (30 днів х 24 години на добу) як у червні 2020 року, так і в листопаді 2020 року.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що незважаючи на підписання сторонами актів на виконання послуг за червень та листопад 2020 року, викладена в них інформація щодо кількості годин роботи екскаватора у кожному місяці перевищує загальну кількість годин у самому місяці, тобто є недостовірною, а враховуючи позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 05.07.2019 у справі №910/4994/18 факт складання та підписання сторонами актів не є безумовним свідченням реальності господарських операцій у разі встановлення наявності в них недостовірної інформації, що й має місце в даному випадку.

Згідно із частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Таким чином, у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.

Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права в зобов`язальних правовідносинах, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини.

У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійсненні ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача як кредитора у зобов`язанні. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає боржник, і навпаки.

Також колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять жодних заяв, листів, замовлень, тощо відповідача, адресованих позивачу на замовлення послуг з роботи екскаватора, в яких би було зазначено фактичне замовлення вказаної техніки, період, години роботи такої техніки, місце експлуатації екскаватора, а містять, як вказувалось вище, лише акти на надання послуг за червень та листопад 2020 року, з яких неможливо з наведених вище підстав встановити кількість, об`єм, часи роботи екскаватора.

Отже, з урахуванням наведеного, приймаючи до уваги позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 05.07.2019 у справі №910/4994/18 про те, що сам лише факт складання та підписання сторонами таких актів не є безумовним свідченням реальності господарських операцій, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації, зазначеної у цих документах, колегія суддів приходить до висновку, що можливо позивачем і надавались відповідні послуги відповідачу у червні та листопаді 2020 року, проте, позивачем, всупереч статей 73, 74, 76, 78 ГПК України не доведено кількість наданих послуг (кількість годин їх надання, адже в силу наведеного вище, колегія суддів не може прийняти вказану в актах кількість годин, а самостійно вирахувати їх не може), що унеможливлює зробити однозначний висновок про правомірність (точність) заявленого до стягнення з відповідача розміру заборгованості.

Згідно з ч. 1 статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що Господарським судом міста Києва неправильно застосовано норми процесуального права в частині встановлення обставин справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, що визнається як підстави для скасування рішення суду першої інстанції із прийняттям нового рішення про відмову в позові.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу відповідача належить задовольнити.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на позивача, а клопотання позивача про розподіл судових витрат понесених у зв`язку з розглядом даної справи у суді апеляційної інстанції на професійну правничу допомогу залишити без задоволення.

Керуючись статтями 129, 269, 271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Віннер Будівництво" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 у справі №910/3456/22 задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 у справі №910/3456/22 скасувати і прийняти нове рішення, яким у позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Олімпікс" до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Віннер Будівництво" про стягнення 3200000,00 грн. відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Олімпікс" (ідентифікаційний код 39288133, адреса: 01601, м. Київ, вул. Банкова, 2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Віннер Будівництво" (ідентифікаційний код 24922498, адреса: 03115, м. Київ, вул. Хмельницька, 20/21, літера А) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 72 000,00 грн.

Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

Справу №910/3456/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 16.12.2022.

Головуючий суддя О.В. Попікова

Судді В.А. Корсак

О.О. Євсіков