ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"05" грудня 2022 р. м.Вінниці Cправа №902/912/22

Господарський суд Вінницької області у складі головуючої судді Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л.,

без участі представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго", м.Київ

до Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області

про стягнення 216508,88 грн заборгованості за договором про постачання електричної енергії,

ВСТАНОВИВ:

26.09.2022 до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" про стягнення з Лука-Мелешківської сільської ради 216508,88 грн заборгованості, нарахованої у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", укладеного шляхом фактичного приєднання споживача до умов публічного договору, в частині оплати за поставлену електричну енергію в березні 2021 року та січні 2022 року.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" в частині своєчасної та повної сплати за поставлену енергію за березень 2021 року та січень 2022 року в сумі 216508,88 грн, з якої: 165798,12 грн - основна сума заборгованості, 18433,28 грн - 15% річних, 20535,95 грн - пеня та 11741,53 грн - сума, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів.

Ухвалою суду від 03.10.2022 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк на усунення недоліків поданого позову.

Ухвалою суду від 12.10.2022 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/912/22, призначено судове засідання на 22.11.2022.

10.11.2022 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач, по-перше, не заперечив з приводу укладення між ним із позивачем договору про постачання електричної енергії відповідно до п.6.2.4 Правила роздрібного ринку електричної енергії; по-друге, Лука-Мелешківська сільська рада підтвердила розрахунки по актах купівлі-продажу електроенергії №011828 від 31.03.2021 на суму 145630,87 грн та №020794 від 31.01.2022 на суму 20167,25 грн. Разом з тим, відповідач зазначив, що бюджетні фінансові зобов`язання розпорядників бюджетних коштів обліковуються органами Казначейства і відповідно до особливостей реєстрації бюджетних зобов`язань, в нього не було законодавчої можливості щодо реєстрації договору та оплати виставлених позивачем актів купівлі-продажу електроенергії. З приводу заявлених позовних вимог про стягнення 15% річних, пені та інфляційних втрат відповідач заперечує щодо їх задоволення з тих підстав, що копії рахунків, типового договору з додатками, протоколу переговорів надсилались на електронну адресу сільської ради без надання оригіналів або належно завірених їх копій (з підписами та печатками), що виключало можливість здійснення реєстрації бюджетного зобов`язання.

21.11.2022 задоволено заяву представника Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" Атаманюка В.В. про участь в судовому засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду б/н від 17.11.2022, а проведення судового засідання 22.11.2022 у справі вирішено здійснити в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EasyCon".

22.11.2022 до суду через електронну пошту надійшли письмові заперечення на відзив, в яких позивач не погоджується із доводами, наведеними відповідачем у відзиві. Так, щодо ненадання позивачем оригіналів укладених між сторонами письмових документів (їх копій з підписами та печатками), Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" зазначає, що всі необхідні документи є у наявності на його офіційному сайті і є "...вільні до скачування всім споживачам електричної енергії постачальника "останньої надії"...". Також позивач вважає, що 15% річних, пеня та сума, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів, нараховані правомірно.

Під час розгляду справи, 22.11.2022, суд (протокольною ухвалою) постановив задовольнити усне клопотання представника позивача про оголошення перерви в судовому засіданні до 05.12.2022, проведення якого вирішено здійснити за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EasyCon".

В судове засідання (05.12.2022) прибув представник позивача та підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив

Судом вжито визначені статтею 242 Господарського процесуального кодексу України заходи щодо повідомлення відповідача про місце, дату та час проведення судового засідання, що призначено на 05.12.2022.

Варто зазначити, що 22.11.2022 до суду надійшла заява відповідача №02-14/678 від 22.11.2022, в якій він просив розгляд господарської справи №902/912/22 здійснити без участі його представника. Також заявник вказав, що при вирішенні справи Лука-Мелешківська сільська рада "покладатиметься на розсуд суду".

З огляду на вищезазначене, суд приходить висновку, що відповідач належним чином повідомлений про дане судове засідання. Неявка останнього є підставою до розгляду справи за його відсутності, що передбачено п.1 ч.3 ст.202 ГПК України.

Відповідно до ст.219 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 05.12.2022 оголошено вступну та резолютивну частину рішення, яка долучена до матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено таке.

Положенням ст.64 Закону України "Про ринок електричної енергії" встановлено, що постачальник "останньої надії" здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному Правилами роздрібного ринку електричної енергії, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником останньої надії, що затверджується Регулятором, та є публічним договором приєднання споживача ПОН. Договір регулює порядок та умови продовження постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" споживачу ПОН, y разі, якщо обраний споживачем електропостачальник неспроможний постачати електричну енергію, до моменту обрання споживачем ПОН нового електропостачальника або припинення постачання у передбачених чинним законодавством чи Договором випадках та є укладеним сторонами, керуючись статтями 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу (пункт 3.4.4 Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі ПРРЕЕ)).

01.01.2021 між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як споживачем, було укладено Договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", за умовами п.2.1. якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами Договору, що зазначені у додатку №1 до Договору (комерційна пропозиція).

Оплата виставленого постачальником рахунка має бути здійснена споживачем в терміни, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів з дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем (п.5.10. Договору та п.4.1. Комерційної пропозиції №5 від 08.10.2021).

Відповідно до умов п.13.1 вказаного Договору, цей Договір набирає чинності за фактом споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ, та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 діб.

Так, матеріалами справи підтверджено, що АТ "Вінницяобленерго" визначено як оператор системи розподілу згідно реєстру суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, діяльність яких регулюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

За даними АТ "Вінницяобленерго", на якого покладені функції адміністратора комерційного обліку, відповідно до положень п.11 Постанови Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" №312 від 14.03.2018, Лука-Мелешківську сільську раду віднесено до категорії споживачів, постачання електричної енергії яким здійснює постачальник "останньої надії", що підтверджено у 2021 році "Повідомленням оператора системи про споживачів, постачання електричної енергії яким здійснює постачальник "останньої наді" ДПЗД "Укрінтеренерго" енергії" (порядковий номер відповідача у таблиці №148-172), а у 2022 році підтверджено листом №06.35.-22645 від 31.12.2021 "Повідомленням оператора системи про споживачів, постачання електричної енергії яким здійснює постачальник "останньої надії" ДПЗД "Укрінтеренерго" енергії".

На виконання Договору про постачання електричної енергії ДПЗД «Укрінтеренерго» та на підставі отриманих від АТ "Вінницяобленерго" даних (повідомлень за березень 2021 року та січень 2022 року) про фактичне споживання Лука-Мелешківською сільською радою електричної енергії складені акти купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період березень 2021 року та січень 2022 року на загальну суму 165798,12 грн, а саме: акт №011282 купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період березень 2021 року, відповідно до якого відповідачем спожито електричної енергії в обсязі - 31641,00 кВт*год по 2 класу та рахунок №56/01/003/17674 від 07.04.2021 на оплату 145630,87 грн, який був отриманий на електронну адресу відповідача згідно роздруківки про отримання з електронної пошти; акт №020794 купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період - січень 2022 року, відповідно до якого відповідачем спожито електричної енергії в обсязі 3618,00 кВт*год по 2 класу в сумі 20167,25 грн та загальний рахунок №56/01/001/28278 від 24.03.2022 на оплату 165798,12 грн (з врахування споживання електричної енергії в березні 2021 року та січні 2022 року), який був отриманий на електронну адресу відповідача згідно роздруківки про отримання з електронної пошти.

Отже, станом на дату подання позовної заяви заборгованість Лука-Мелешківської сільської ради перед Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» за поставлену електричну енергію в березні 2021 та січні 2022 становить 165798,12 грн.

Позивачем на електронну адресу відповідача надсилалася вимога №44/11-002897 від 23.06.2022 про сплату штрафних санкцій на суму 50710,76 грн та боргу за спожиту електроенергію на суму 165798,12 грн, однак вона була залишена без відповідного реагування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України (надалі також - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статей 525, 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини сторін у даній справі стосуються сфери електроенергетики.

Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище визначені Законом України "Про ринок електричної енергії".

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України "Про ринок електричної енергії" основні умови діяльності учасників ринку електричної енергії та взаємовідносин між ними визначаються нормативно-правовими актами, що регулюють впровадження цього Закону, зокрема, кодексом системи передачі, кодексом систем розподілу; правилами роздрібного ринку; іншими нормативно-правовими актами. Кодекс систем розподілу та правила роздрібного ринку затверджуються Регулятором (Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг).

Згідно з частиною п`ятою статті 2 Закону України "Про ринок електричної енергії" правила роздрібного ринку передбачають, зокрема, загальні умови постачання електричної енергії споживачам, систему договірних відносин між учасниками роздрібного ринку, права та обов`язки учасників ринку, процедуру заміни споживачем постачальника електричної енергії, умови та порядок припинення та відновлення постачання електричної енергії споживачу, процедуру розгляду скарг споживачів, особливості постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги, постачальником "останньої надії".

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач має право, зокрема: купувати електричну енергію для власного споживання за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку, за умови укладення ним договору про врегулювання небалансів та договору про надання послуг з передачі електричної енергії з оператором системи передачі, а у разі приєднання до системи розподілу - договору про надання послуг з розподілу електричної енергії з оператором системи розподілу; або купувати електричну енергію на роздрібному ринку у електропостачальників або у виробників, що здійснюють виробництво електричної енергії на об`єктах розподіленої генерації, за правилами роздрібного ринку.

За приписами статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, і договори про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії".

Відповідно до пункту 66 частини першої статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальник "останньої надії" це - визначений відповідно до цього Закону електропостачальник, який за обставин, встановлених цим Законом, не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу.

За приписами частини першої статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальник "останньої надії" надає послуги з постачання електричної енергії споживачам у разі: 1) банкрутства, ліквідації попереднього електропостачальника; 2) завершення строку дії ліцензії, зупинення або анулювання ліцензії з постачання електричної енергії споживачам попереднього електропостачальника; 3) невиконання або неналежного виконання електропостачальником правил ринку, правил ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку, що унеможливило постачання електричної енергії споживачам; 4) необрання споживачем електропостачальника, зокрема після розірвання договору з попереднім електропостачальником; 5) в інших випадках, передбачених правилами роздрібного ринку.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1023-р від 12.12.2018 Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" визначено постачальником "останньої надії" з 01.01.2019 до 31.12.2022. На підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1344 від 06.11.2018 Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу.

За вимогами частини шостої - десятої статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальник "останньої надії" здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором, та є публічним договором приєднання. Постачальник "останньої надії" оприлюднює відповідний договір на своєму офіційному веб-сайті.

Електропостачальник, неспроможний постачати електричну енергію, має повідомити про дату припинення постачання електричної енергії постачальника "останньої надії", споживачів, Регулятора, оператора системи передачі та оператора системи розподілу.

Постачальник "останньої надії" здійснює постачання з моменту припинення постачання електричної енергії попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу.

Постачальник "останньої надії" постачає електричну енергію споживачу протягом строку, що не може перевищувати 90 днів. Після завершення зазначеного строку постачальник "останньої надії" припиняє електропостачання споживачу.

Відповідно до пункту 1.2.9 Правил №312 постачальник "останньої надії" здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", який розробляється постачальником "останньої надії" на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" (додаток 7 до цих Правил) та вважається укладеним у визначених законодавством України та цими Правилами випадках, у разі настання яких споживач безакцептно приймає умови договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії".

Зокрема, відповідно до пункту 8 статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" договір постачання електричної енергії між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу.

Отже, аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що у разі настання обставин, визначених у частині першій статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальник "останньої надії" надає послуги з постачання електричної енергії та відповідно до пункту 66 частини першої статті 1 цього Закону не має права відмовити споживачу в укладенні договору постачання електричної енергії на обмежений період часу, а факт приєднання до публічного договору постачання електричної енергії від постачальника "останньої надії" відбувається по факту споживання електричної енергії без укладення договору з іншим електропостачальником.

Відповідно до частин першої, другої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору (частина п`ята статті 633 ЦК України).

За визначенням наведеним у частині першій статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Між позивачем (постачальник) і відповідачем (споживач) був укладений Договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" від 01.01.2021 шляхом приєднання споживача до цього договору на умовах визначених Законом України "Про ринок електричної енергії", Правилами №312 та Комерційної пропозиції №3, що є Додатком 1 до цього договору.

17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" №132-IX від 20.09.2019, яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України - змінено назву статті 79 з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Позивачем надано до суду на підтвердження корисного відпуску електроенергії по ТКОЕЕ кВт/год, звіт щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку споживачів, як постачальника "останньої надії".

В звіті зазначено спожиті кВт/г за спірний період.

Тобто, звітом підтверджується фактичне споживання відповідачем електричної енергії у березні 2021 року та січні 2022 року за точками комерційного обліку споживачів постачальника "останньої надії".

Саме за даними про фактичне споживання відповідачем електричної енергії позивачем складено вищезгадані Акти купівлі-продажу електроенергії №011828 від 31.03.2021 на суму 145630,87 грн та №020794 від 31.01.2022 на суму 20167,25 грн, а разом на суму 165798,12 грн.

Отже, суд доходить висновку, що факт поставки позивачем електричної енергії відповідачу у спірний період підтверджено документально.

Водночас, за приписами пункту 3 частини першої статті 57 Закону України "Про ринок електричної енергії" електропостачальники мають право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів.

Поряд з тим, за приписами пункту 1 частини третьої статті 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" відповідач, як споживач зобов`язаний: сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Отже, оскільки відповідачем спожито електричну енергію, то останній зобов`язаний її оплатити. Варто зазначити, що Лука-Мелешківською сільською радою в своїх запереченнях підтверджено заявлені Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» розрахунки по актах купівлі-продажу електроенергії №011828 від 31.03.2021 на суму 145630,87 грн та №020794 від 31.01.2022 на суму 20167,25 грн, а разом на суму 165798,12 грн, чим фактично визнано позовні вимоги в частині стягнення основного боргу.

За наведених вище обставин судом встановлено, що відповідач порушив свої зобов`язання, не здійснив оплату поставленої електричної енергії у повному обсязі, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 165798,12 грн, яка підлягає стягненню у повному обсязі.

Окрім того, у зв`язку з простроченням відповідача, позивачем заявлено до стягнення 18433,28 грн 15% річних, 20535,95 грн пені та 11741,53 грн інфляційних втрат.

Розглянувши вимогу позивача стосовно заявлених 15% річних, розрахованих в сумі 18433,28 грн, суд зазначає таке.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив строк виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних (п.п. 4.1, 4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013).

У п.7.4 Комерційної пропозиції №3 від 07.06.2019 встановлено, що споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати електроенергії, на вимогу Постачальника зобов`язаний, крім оплати штрафних санкцій та збитків, сплатити суму боргу за електроенергію з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також п`ятнадцять процентів річних від простроченої суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання.

Оплата виставленого постачальником рахунка має бути здійснена споживачем в терміни, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів з дати отримання споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем (п. 5.10. Договору та п.4.1. Комерційної пропозиції №5 від 08.10.2021 року).

Позивачем проведено розрахунок 15% річних за наявними несплаченими рахунками №56/01/003/17674 від 07.04.2021 та №56/001/28278 від 24.03.2022. Так, по-перше, за рахунком №56/01/003/17674 від 07.04.2021 на суму 145630,87 грн позивачем визначено періоди нарахування з 22.04.2021 по 23.02.2022 і з 22.04.2021 по 30.03.2021. По-друге, за рахунком №56/001/28278 від 24.03.2022 на суму 20167,25 грн позивачем визначено періоди нарахування з 31.03.2022 по 30.01.2022 і з 31.03.2022 по 23.02.2022.

Суд фактично здійснює звірку рахунку №56/01/003/17674 від 07.04.2021 на суму 145630,87 грн по періоду нарахування з 22.04.2021 по 23.02.2022, оскільки в інших періодах в рахункам датою їх закінчення значиться дата, яка вказана раніше дати їх початку.

Здійснивши перевірку правильності нарахування 15% річних за згаданими рахунками, суд доходить висновку про задоволення позову в межах вимог, заявлених до стягнення.

Щодо вимог про стягнення пені, розрахованої в сумі 20535,95 грн, суд дійшов таких висновків.

У відповідності до вимог ч.1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно із вимогами ч.6 ст.231 та ч.6 ст.232 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України.

У п.6.1 Комерційної пропозиції №3 від 07.06.2019 визначено, що за внесення передбачених умовами Договору платежів з порушенням термінів, визначених даної комерційної пропозицією, Постачальник має право нарахувати споживачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Суд враховує правову позицію щодо застосування норм ст.232 Господарського кодексу України, викладену у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.08.2021 у справі №910/13575/20, згідно якої у кожному конкретному випадку господарські суди повинні належним чином проаналізувати умови укладених між сторонами договорів щодо нарахування штрафних санкцій, та встановити, чи містить відповідний пункт договору або певний термін, шляхом вказівки на подію (день сплати заборгованості, день фактичної оплати, фактичний момент оплати), або інший строк, відмінний від визначеного ч.6 ст.232 ГК України, який є меншим або більшим шести місяців.

Суд вважає, що умова п.6.1 Комерційної пропозиції №3 від 07.06.2019 не розцінюється як установлення договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку (терміну), за який нараховуються штрафні санкції. Відтак, строки заявлених розрахунків сум пені за договором обмежуються шістьма місяцями від дня, коли зобов`язання мали бути виконаними.

Позивачем проведено розрахунок пені за наявними несплаченими рахунками №56/01/003/17674 від 07.04.2021 та №56/001/28278 від 24.03.2022. Так, по-перше, за рахунком №56/01/003/17674 від 07.04.2021 на суму 145630,87 грн позивачем визначено періоди нарахування з 22.04.2021 по 23.02.2022 і з 22.04.2021 по 30.03.2021. По-друге, за рахунком №56/001/28278 від 24.03.2022 на суму 20167,25 грн позивачем визначено періоди нарахування з 31.03.2022 по 23.02.2022 і з 31.03.2022 по 30.01.2022.

Здійснивши перевірку правильності нарахування пені за згаданими рахунками, суд доходить висновку про правомірність позову в частині стягнення 9448,05 грн пені в межах обмежень шістьма місяцями від дня, коли зобов`язання мали бути виконаними. Таким чином в частині стягнення 11087,90 грн пені слід відмовити.

Перевіривши вимогу позивача щодо нарахування суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів, в розмірі 11741,53 грн, суд зазначає таке.

Згідно ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив строк виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У п.7.4 Комерційної пропозиції №3 від 07.06.2019 встановлено, що споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати електроенергії, на вимогу Постачальника зобов`язаний, крім оплати штрафних санкцій та збитків, сплатити суму боргу за електроенергію з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також п`ятнадцять процентів річних від простроченої суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання.

При перевірці правильності нарахування позивачем суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів, суд враховує висновки щодо застосування ст.625 Цивільного кодексу України, викладену у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19 та від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, згідно яких.

При розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Позивачем проведено розрахунок інфляційних втрат за наявними несплаченими рахунками №56/01/003/17674 від 07.04.2021 та №56/001/28278 від 24.03.2022. Так, по-перше, за рахунком №56/01/003/17674 від 07.04.2021 на суму 145630,87 грн позивачем визначено періоди нарахування з 22.04.2021 по 30.03.2022 і з 22.04.2021 по 23.02.2022. По-друге, за рахунком №56/001/28278 від 24.03.2022 на суму 20167,25 грн позивачем визначено періоди нарахування з 31.03.2022 по 23.02.2022 і з 31.03.2022 по 30.01.2022.

Суд фактично здійснює звірку рахунку №56/01/003/17674 від 07.04.2021 на суму 145630,87 грн по періоду нарахування з 22.04.2021 по 23.02.2022, оскільки в інших періодах в рахункам датою їх закінчення значиться дата, яка вказана раніше дати їх початку.

Враховуючи наведені висновки, здійснивши перевірку правильності нарахування заявленої суми, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів, в межах вимог, заявлених до стягнення.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведених обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

З приводу викладених відповідачем доводів щодо незгоди із заявленими позивачем сумами стягнень 15% річних, пені та інфляційних втрат, то суд ставиться до них критично, оскільки, по-перше, несприятливий фінансовий стан не може слугувати підставою звільнення відповідача від відповідальності за порушення взятих на себе за договором зобов`язань. Так, відповідно до ст.218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання; учасник господарських відносин відповідає за невиковання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення; у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності; не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів. По-друге, до доводів сільської ради про надсилання позивачем на електронну адресу відповідача рахунків, типового договору з додатками, протоколу переговорів, як він зазначає без надання оригіналів або в належно завірених їх копій з підписами та печатками, суд також ставиться критично, оскільки, як підтверджено самим відповідачем, ним визнавались виставлені позивачем акти купівлі-продажу електроенергії та заборгованість по ним, а отже сільська рада не може ставити під сумнів укладену в межах правовідносин сторін іншу письмову документацію, яка є взаємопов`язаною в дії.

Відповідно до положень пп.3 п.4 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області (вул.Центральна, буд.2А, село Лука-Мелешківська, Вінницький район, Вінницька область, 23234, ) на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (вул.Кирилівська, буд.85, м.Київ, 04080, ) суму основного боргу в розмірі 165798,12 грн; суму 15% річних в розмірі 18433,28 грн; суму пені в розмірі 9448,05 грн; суму інфляційних втрат в розмірі 11741,53 грн та суму судового збору в розмірі 3081,32грн.

3. В позові в частині стягнення 11087,90 грн відмовити.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

5. Примірник повного судового рішення надіслати згідно переліку.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1, 2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв`язку із тривалими повітряними тривогами та відключеннями електропостачання повний текст судового рішення підписано 16 грудня 2022 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - Державному підприємству зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" ();

3 - Лука-Мелешківській сільській раді Вінницького району Вінницької області () (вул.Центральна, буд.2А, село Лука-Мелешківська, Вінницький район, Вінницька область, 23234) - рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення