ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.11.2022м. СумиСправа № 920/480/22

Господарський суд Сумської області у складі судді Джепи Ю.А, за участі секретаря судового засідання Саленко Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/480/22 в порядку загального позовного провадження

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНЕПРОПРЕСС СТАЛЬ» (вул. Героїв Сталінграду, буд. 139, м. Дніпро, 49033, ідентифікаційний код 30922208)

до відповідача: Акціонерного товариства «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «НАСОСЕНЕРГОМАШ» (пл. Привокзальна, буд. 1, м. Суми, 40011, ідентифікаційний код 05785448)

про стягнення 1 750 915,40 грн

за участю представників учасників справи:

позивача - не з`явився

відповідача - не з`явився

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором від 25.07.2019 № 45/235 у сумі 1 750 919,40 грн, а також просить суд судові витрати покласти на відповідача.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідачем було порушено умови договору від 25.07.2019 № 45/235 щодо оплати поставленого товару.

У позовній заяві позивачем наведено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, який складається із судового збору в сумі 26 263,73 грн.

Стислий виклад позицій сторін по справі. Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.

Ухвалою від 20.07.2021 у справі № 920/480/22 судом постановлено позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНЕПРОПРЕСС СТАЛЬ» (вул. Героїв Сталінграду, буд. 139, м. Дніпро, 49033, ідентифікаційний код 30922208) від 08.07.2022 б/н (вх. № 1482 від 12.07.2022) залишити без руху; встановити Товариству з обмеженою відповідальністю «ДНЕПРОПРЕСС СТАЛЬ» (вул. Героїв Сталінграду, буд. 139, м. Дніпро, 49033, ідентифікаційний код 30922208) строк для усунення недоліків позовної заяви протягом дев`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у сумі 26 263,73 грн (1,5 відсотка ціни позову) у встановленому законодавством порядку та розмірі.

28.07.2022 до суду представником позивача через систему «Електронний суд» подано заяву від 28.07.2022 б/н (вх. № 52 від 28.07.2022), відповідно до якого представником позивача надано на усунення недоліків позовної заяви докази сплати судового збору у сумі 26 263,73 грн (1,5 відсотка ціни позову) у встановленому законодавством порядку та розмірі.

Ухвалою від 29.07.2022 у справі № 920/480/22 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі за правилами загального позовного провадження; призначити підготовче засідання на 15.09.2022, 10:30.

16.08.2022 представником відповідача подано до суду відзив від 16.08.2022 № 26-07/02288 (вх. № 3666 від 16.08.2022), де останній проти позову заперечує та просить суд відмовити у його задоволенні. У відзиві представник відповідача зазначає, що кінцевим бенефіціарним власником відповідача є громадянин російської федерації, а також зупинення здійснення видаткових операцій, встановлене пунктом 15 Постанови Національного Банку України «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», відповідач не мав можливості здійснити оплату по договору, зазначені обставини є надзвичайними і невідтворними та об`єктивно унеможливили належне виконання відповідачем свого обов`язку по договору від 25.07.2019 № 45/235 та не залежать від волі відповідача.

Представник відповідача зазначає, що при підписанні договору форс-мажорних обставин не було, а також те, що, ні позивач, ні відповідач не могли знати про можливе виникнення таких обставин, у зв`язку з чим дані обставини є непередбачуваними. Обставини форс-мажору, в тому числі прийняття Правлінням Національного Банку України Постанови «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» від 24.02.2022р. № 18, мають винятковий характер і не залежать від волі сторін договору, у зв`язку з чим дані обставини є невідворотні та надзвичайні. Відповідач у відзиві зазначає, що він не відмовляється від взятих на себе зобов`язань по договору, але не має навіть технічної можливості виконати свої зобов`язання за договором від 25.07.2019 № 45/235 у зв`язку з введенням військового стану та прийняттям Постанови від 24.02.2022 № 18, що підтверджує причинно-наслідковий зв`язок між неможливістю виконання договірних зобов`язань та форс-мажорними обставинами.

Представник відповідача, посилаючись у відзиві на положення пункту 9.2 договору, відповідно до якого строк виконання зобов`язань за договором продовжується на час дії зазначених обставин непереборної сили за умови, що сторона, для якої настав форс-мажор, у триденний термін з моменту настання цих обставин сповістила іншу сторону про настання форс-мажорних обставин, вважає позовні вимоги необґрунтованими та передчасними, у зв`язку з чим, вони не підлягають задоволенню у повному обсязі.

05.09.2022 представником позивача до суду надіслано заяву від 05.09.2022 б/н (вх. № 2106 від 05.09.2022) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у справі № 920/480/22.

Ухвалою від 07.09.2022 у справі № 920/480/22 постановлено задовольнити заяву представника позивача від 05.09.2022 б/н (вх. № 2106 від 05.09.2022) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції; провести підготовче засідання у справі № 920/480/22, призначене на 15.09.2022, 10:30 за участі представника позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНЕПРОПРЕСС СТАЛЬ» (вул. Героїв Сталінграду, буд. 139, м. Дніпро, 49033, ідентифікаційний код 30922208) - Мерковича Б.В. (ІНФОРМАЦІЯ_1) у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку за посиланням www.vkz.court.gov.ua.

13.09.2022 представником позивача подано відповідь на відзив від 29.08.2022 б/н (вх. № 4220/22), де останній заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві та зазначає, що товар, поставлений за видатковими накладними № 1560 від 29.09.2021, № 1225 від 23.07.2021 та № 1128 від 05.07.2021, заборгованість з оплати якого є предметом позову у цій справі, відповідач був зобов`язаний повністю оплатити у 2021 році - тобто ще до початку військової агресії російської федерації проти України (24.02.2022) та прийняття Національним банком України Постанови № 18 від 24.02.2022, і відповідно, жодних форс-мажорних обставин станом на кінцеву дату оплати по кожній видатковій накладній не існувало. Відповідно й строк виконання зобов`язань відповідачем за договором щодо оплати товару поставленого за зазначеними видатковими накладними не продовжувався. Представник позивача також зазначає про безпідставність твердження відповідача щодо передчасного подання позивачем позову, оскільки на дату звернення позивача з позовом до суду, строк для оплати поставленого по договору товару, за яким виникла заборгованість, вже сплив та не продовжувався. Таким чином, представник позивача зазначає про обгрунтованість позовних вимог та просить суд їх задовольнити.

У підготовчому засіданні 15.09.2022 судом постановлено протокольну ухвалу, яку відповідно до приписів частини п`ятої статті 233 ГПК України занесено до протоколу судового засідання, та відповідно до якої судом постановлено долучити до матеріалів цієї справи надані учасниками судового процесу документи; а також судом постановлено продовжити строк проведення підготовчого провадження на тридцять днів до 21.10.2022.

У підготовчому засіданні 15.09.2022 судом оголошено перерву до 19.10.2022, 10:00.

Відповідно до вимог частини другої статті 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 19.10.2022 у справі № 920/480/22 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті в судове засідання на 29.11.2022, 12:30.

Представники учасників справи у судове засідання по суті не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Представником позивача надіслано до суду заяви про проведення судового засідання за відсутності представника позивача від 29.11.2022 б/н (вх. № 5755/22, вх. № 278 від 29.11.2022).

Крім наведеного представником відповідача також подано до суду заяву про проведення судового засідання без участі представника відповідача.

Згідно зі статті 194 Господарського процесуального кодексу України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Статтею 114 ГПК України визначено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Суд вважає за доцільне зазначити, що учасникам справи надано достатньо часу для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів. Приймаючи до уваги наведене та принципи змагальності і диспозитивності господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 ГПК України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Згідно із частиною третьою статті 222 ГПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих учасниками справи.

Частиною четвертою статті 240 ГПК України визначено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

25.07.2019 між сторонами у справі укладений договір № 45/235 (далі - договір), відповідно до пункту 1.1 якого постачальник (позивач) зобов`язується виготовити та передати у власність покупця (відповідача), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити на умовах договору продукцію (далі - товар), кількісні і якісні характеристики якої викладені в специфікаціях (додатках до договору), що є невід`ємною частиною договору.

Строк дії договору - з моменту підписання до 31.12.2022 (п. 11.4 договору, додаткової угоди № 1 від 01.10.2019 до договору, додаткової угоди № 5 від 30.12.2020 до договору та додаткової угоди № 6 від 17.01.2022 до договору).

Згідно із пунктом 2.1 договору позивач поставляє товар (партію товару) автомобільним транспортом на умовах FСА м. Дніпро. При тлумаченні умов поставки чинними є Міжнародні правила тлумачення торгових термінів ІНКОТЕРМС в редакції 2020 року.

Датою поставки товару вважається дата, зазначена в товарно-транспортній накладній (пункт 2.4 договору).

Право власності на товар (партію товару) та ризики переходять від позивача до відповідача з моменту передачі товару (партії товару) перевізнику (пункт 2.8 договору).

Відповідно до пункту 3.2 договору відповідач здійснює оплату у розмірі 100 % загальної вартості специфікації на банківський рахунок позивача протягом 20 (двадцяти) банківських днів з дати отримання від позивача товару (партії товару) на склад відповідача, якщо інші умови оплати не узгоджено у специфікації.

За специфікацією № 1 від 07.10.2019 до договору сторонами узгоджені поставки товару на загальну суму 8 160 000,00 грн з ПДВ.

Відповідно до пункту 20 специфікації № 1 передбачені наступні умови оплати: згідно умов договору від 25.07.2019 № 45/235.

Відповідно до умов договору та специфікації № 1 позивачем передано відповідачу наступний товар: за видатковою накладною № 1560 від 29.09.2021 та товарно-транспортною накладною № 1560Т від 29.09.2021 загальною вартістю 4 080 000,00 грн з ПДВ (отриманий відповідачем 30.09.2021).

Відповідач за отриманий товар за видатковою накладною № 1560 від 29.09.2021 та товарно-транспортною накладною № 1560Т від 29.09.2021 частково розрахувався перед позивачем на суму 3 024 000,00 грн, таким чином заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар за видатковою накладною № 1560 від 29.09.2021 та товарно-транспортною накладною № 1560Т від 29.09.2021 становить 1 056 000,00 грн.

За специфікацією № 2 від 25.05.2020 до договору сторонами узгоджені поставки товару на загальну суму 10 091 724,00 грн з ПДВ.

Відповідно до пункту 17 специфікації № 2 передбачені наступні умови оплати: згідно умов договору від 25.07.2019 № 45/235.

Відповідно до умов договору та специфікації № 2 позивачем передано відповідачу наступний товар: за видатковою накладною № 1225 від 23.07.2021 та товарно-транспортною накладною № 1225Т від 23.07.2021 загальною вартістю 2 706 619,20 грн з ПДВ (отриманий відповідачем 27.07.2021).

Відповідач за отриманий товар за видатковою накладною № 1225 від 23.07.2021 та товарно-транспортною накладною № 1225Т від 23.07.2021 частково розрахувався перед позивачем на суму 2 453 345,80 грн, таким чином заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар за видатковою накладною № 1225 від 23.07.2021 та товарно-транспортною накладною № 1225Т від 23.07.2021 становить 253 273,40 грн.

За специфікацією № 3 від 07.10.2019 до договору сторонами узгоджені поставки товару на загальну суму 5 607 739,20 грн з ПДВ.

Відповідно до пункту 17 специфікації № 2 передбачені наступні умови оплати: згідно умов договору від 25.07.2019 № 45/235.

Відповідно до умов договору та специфікації № 3 позивачем передано відповідачу наступний товар: за видатковою накладною № 1128 від 05.07.2021 та товарно-транспортною накладною № 1128Т від 05.07.2021 загальною вартістю 576 639,60 грн з ПДВ (отриманий відповідачем 08.07.2021).

Відповідач за отриманий товар за видатковою накладною № 1128 від 05.07.2021 та товарно-транспортною накладною № 1128Т від 05.07.2021 частково розрахувався перед позивачем на суму 134 997,60 грн, таким чином заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар за видатковою накладною № 1128 від 05.07.2021 та товарно-транспортною накладною № 1128Т від 05.07.2021 становить 441 642,00 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача за договором становить 1 750 915,40 грн.

Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Статтею 193 ГК України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до вимог частини першої статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 712 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною другою статті 692 цього ж кодексу визначено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідач отримав поставлений позивачем товар (надані послуги) без будь-яких заперечень, а тому, враховуючи положення статті 692 Цивільного кодексу України, відповідач зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Проте, в порушення умов договорів та вимог статей 526, 629, 712 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, відповідач за отриманий товар (надані послуги) не розрахувався у встановлені договором та додатками до нього строки, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

Згідно з статей 526, 530 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 цього Кодексу).

Ураховуючи те, що факт наявності заборгованості перед позивачем в сумі 1 750 919,40 грн не заперечується та не спростовується відповідачем, а також те, що фактично на момент розгляду справи зобов`язання з оплати отриманого товару за договором поставки відповідачем не виконано, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 1 750 915,40 грн визнаються судом обґрунтованими, і такими, що підлягають задоволенню на підставі статей 525, 526, 629 Цивільного кодексу України.

Твердження відповідача щодо відсутності у нього технічної можливості виконати свої зобов`язання за договором у зв`язку з введенням військового стану та прийняттям Постанови від 24.02.2022 № 18, що підтверджує причинно-наслідковий зв`язок між неможливістю виконання договірних зобов`язань та форс-мажорними обставинами, суд не покладає в основу своїх висновків у цій справі, оскільки форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом (постанова Верховного Суду від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21).

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» шляхом видачі сертифіката.

Зазначені представником відповідача обставини не можуть слугувати абсолютним доказом неможливості виконати свої зобов`язання перед позивачем, крім того позивачем заявлено до стягнення суму основного боргу за договором.

Частиною третьою статті 2 ГПК України визначено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; розумність строків розгляду справи судом; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами у справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, а тому підлягають задоволенню з урахуванням вищевикладеного.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір в сумі 26 263,73 грн покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «НАСОСЕНЕРГОМАШ» (пл. Привокзальна, буд. 1, м. Суми, 40011, ідентифікаційний код 05785448) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНЕПРОПРЕСС СТАЛЬ» (вул. Героїв Сталінграду, буд. 139, м. Дніпро, 49033, ідентифікаційний код 30922208) заборгованість за договором від 25.07.2019 № 45/235 у сумі 1 750 915,40 грн (один мільйон сімсот п`ятдесят тисяч дев`ятсот п`ятнадцять гривень сорок копійок), а також відшкодування витрат зі сплати судового збору в сумі 26 263,73 грн (двадцять шість тисяч двісті шістдесят три гривні сімдесят три копійки).

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із частинами першою, другою статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 256 та статті 257 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини сьомої статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повні реквізити сторін зазначені у пункті 2 резолютивної частини цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 09 грудня 2022 року.

Суддя Ю.А. Джепа