ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2022 р. Справа №914/3985/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.

Суддів: Бойко С.М.

Бонк Т.Б.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС, б/н від 12 жовтня 2022 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 17 травня 2022 року (підписане 24.05.2022), суддя Козак І.Б.

у справі №914/3985/21

за позовом Львівського міського центру зайнятості, м. Львів

до відповідача Львівської митниці ДФС, м. Львів

про стягнення 23 389,66 грн.

ВСТАНОВИВ:

23.12.2021 року Львівський міський центр зайнятості звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до Львівської митниці ДФС про стягнення коштів в сумі 23 389,66 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 під час перебування на обліку в Львівському міському центрі зайнятості, як безробітний, отримав допомогу по безробіттю в сумі 23 389,66 грн. за період з 21.08.2012 по 15.08.2013. На підставі постанови Львівського окружного адміністративного суду від 07.12.2012 року у справі № 2а-7604/12/1370 та наказу Державної митної служби України № 1013-к від 12.06.2013 ОСОБА_1 поновлено на посаді. Отже, допомога по безробіттю, яка була виплачена ОСОБА_1 в сумі 23 389,66 грн. підлягає поверненню.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 17.05.2022 року у справі №914/3985/21 (суддя І.Б. Козак) позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Львівської митниці ДФС на користь Львівського міського центру зайнятості 23 389,66 грн. відшкодування витрат на виплату допомоги по безробіттю та 2 270,00 грн. витрат на оплату судового збору (а.с. 84-86).

При прийнятті рішення суд виходив з того, що чинним законодавством передбачено право позивача стягувати з відповідача суму страхових коштів і вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок відповідача як роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду. Щодо заяви про застосування строку позовної давності при вирішенні даного спору, суд відмовив у її задоволенні, дійшовши висновку, що позивачем строк позовної давності не пропущено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Львівська митниця ДФС подала апеляційну скаргу, в якій не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його прийнятим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з невідповідністю висновків викладених в оскаржуваному рішенні дійсним обставинам справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема зазначає, що на час розгляду справи Львівській митниці ДФС не було відомо про звернення ОСОБА_1 до Львівського міського центру зайнятості, де йому 21.08.2012 року надано статус безробітного і було виплачено допомогу по безробіттю. Отже, митниця не мала можливості повідомити Львівський міський центр зайнятості про винесення судом рішення про поновлення ОСОБА_1 в митних органах. Вказує, що ОСОБА_1 у суд першої інстанції не подавалась довідка про виплату йому допомоги у зв`язку із безробіттям. На переконання скаржника, даний спір виник через умисне невиконання ОСОБА_1 своїх обов`язків, а саме неповідомлення Львівського міського центру зайнятості про поновлення його на роботі за рішенням суду. Враховуючи фактичну виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, матеріальне забезпечення, виплачене в розмірі 23 389,66 грн. має стягуватися саме з ОСОБА_1 . Зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не взято до уваги посилання відповідача на положення ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Крім того, скаржник наголошує, що строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом розпочався 15.08.2013 року, тобто з дня коли Львівським міським центром зайнятості припинено виплату допомоги по безробіттю. Таким чином, позовна заява Львівського міського центру зайнятості подана після закінчення строку позовної давності. Просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 17.05.2022 року у справі № 914/3985/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами скаржника. Вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною, рішення суду першої інстанції законним, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з всебічним і повним з`ясуванням усіх обставин справи. Зокрема, зазначає, що ОСОБА_1 було поновлено на роботі на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста "Мостиська" Львівської митниця наказом від 12.06.2013 року №1013-к на підставі постанови Львівського окружного адміністративного суду від 07.12.2012 року у справі №2а-7604/12/1370. ОСОБА_1 з наказом Державної митної служби України від 12.06.2013 року №1013-к ознайомлений лише 20.06.2014 року. Даний наказ був наданий Львівською митницею ДФС під час розслідування страхового випадку ОСОБА_1 17.03.2021 року. Реєстрація безробітного ОСОБА_1 припинена 20.08.2013, ще до його ознайомлення з наказом про поновлення на роботі. Отже, правових підстав про стягнення допомоги по безробіттю, відповідно до вимог статті 36 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» з ОСОБА_1 немає. Позивач наголошує, що у разі поновлення безробітного на роботі у роботодавця виникає заборгованість перед Фондом загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття у розмірі виплаченої допомоги по безробіттю. Державною митною службою України після видачі наказу від 12.06.2013 року №1013-к про поновлення ОСОБА_1 на роботі не було своєчасно подано звітності до Державної податкової адміністрації України та Пенсійного фонду України про початок зайнятості ОСОБА_1 . Відтак, лише в порядку обміну інформації 06.02.2020 року Центр зайнятості міг довідатись, а 17.03.2021 року за результатами розслідування страхового випадку Львівський міський центр зайнятості довідався про факт поновлення на роботі ОСОБА_1 . Таким чином, Львівський міський центр зайнятості в межах строків давності (від 06.02.2020 року, коли довідався, а саме отримано інформацією в Єдиній інформаційно-аналітичній системі Державної служби зайнятості) звернувся до суду за захистом порушеного права, а саме щодо стягнення з роботодавця Львівської митниці ДФС виплаченої допомоги по безробіттю ОСОБА_1 у зв`язку із поновленням його на роботі на підставі рішення суду. Просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційне провадження у справі

Згідно з ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 04.11.2022 року

відкрито апеляційне провадження у справі № 914/3985/21 та ухвалено здійснити перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 17.05.2022 року у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи згідно з частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України.

За вимогами частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Обставини справи

Із наявних у судовій справі копій документів вбачається, що 21.08.2012 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського міського центру зайнятості із заявою про надання (поновлення) статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю (а.с. 11-12).

Львівський міський центр зайнятості, наказом № НТ120821 від 21.08.2012 надав ОСОБА_1 статус безробітного з 21.08.2012 і призначив допомогу з безробіття відповідно до п.п. 1, 3, 4 ст. 22 та п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Зазначені обставини підтверджуються витягом із наказів про прийняті рішення по ОСОБА_1 ПК № 00040 (а.с. 9).

Львівським міським центром зайнятості в період з 21.08.2012 по 15.08.2013 було виплачено ОСОБА_1 допомоги по безробіттю в розмірі 23 389,66 грн.

Наказом Державної митної служби України №1013-к від 12.06.2013 «По особовому складу митних органів», на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 07.12.2012 у справі №2а-7604/12/1370, ОСОБА_1 поновлено на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста «Мостиська» Львівської митниці з 31.07.2012 (п. 2 наказу) (а.с. 23).

21.08.2013 ОСОБА_1 подав до Львівського міського центру зайнятості заяву про зняття з обліку безробітних (а.с. 8).

17.03.2021 Львівським міським центром зайнятості складено акт № 194 розслідування страхових випадків та обгрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Законів України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та «Про зайнятість населення» щодо застрахованої особи ОСОБА_1 (а.с. 13-15).

Листом №10-1484/21 від 02.04.2021 позивач звернувся до відповідача з повідомленням про повернення коштів у сумі 23 389,66 грн., що були виплачені ОСОБА_1 , як допомога по безробіттю, на підставі ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (а.с. 27-28).

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Згідно із пунктами 2, 6, 8 частини 1 статті 1 названого Закону суб`єктами страхування на випадок безробіття є застраховані особи, а у випадках, передбачених цим Законом, також члени їх сімей та інші особи, страхувальники та страховик. Об`єктом страхування на випадок безробіття є страховий випадок, із настанням якого у застрахованої особи (члена її сім`ї, іншої особи) виникає право на отримання матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг, передбачених статтею 7 цього Закону. Страховий випадок це, зокрема, подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу.

У відповідності до ч. 1 ст. 6 та ч. 1 ст. 7 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття (далі - забезпечення) та соціальні послуги мають застраховані особи. Видами забезпечення за цим Законом, зокрема, є допомога по безробіттю.

Допомога по безробіттю здійснюється за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Фонд є цільовим централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організацією. Держава є гарантом забезпечення застрахованих осіб та надання їм відповідних соціальних послуг Фондом (ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 31 вищезазначеного Закону виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 після звільнення 30.07.2012 з Львівської митниці зареєструвався 14.08.2012 у Львівському міському центрі зайнятості з метою пошуку роботи.

Львівським міським центром зайнятості, наказом № НТ120821 від 21.08.2012 надано ОСОБА_1 статус безробітного з 21.08.2012 і призначено допомогу з безробіття.

В період з 21.08.2012 по 15.08.2013 Львівським міським центром зайнятості ОСОБА_1 було виплачено допомоги по безробіттю в розмірі 23 389,66 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07.12.2012 у справі №2а-7604/12/1370 визнано протиправним і скасовано наказ Державної митної служби України «По особовому складу Львівської митниці» від 27.07.2012 року № 1562-к в частині припинення перебування на державній службі в митних органах ОСОБА_1 , старшого інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста «Мостиська» Львівської митниці. Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста «Мостиська»`Львівської митниці. Стягнуто з Львівської митниці на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 30.07.2012 року по 07.12.2012 року в сумі 4 931,28 грн.

Частиною 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

За приписами ч. 4 ст. 35 названого Закону із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Обов`язок роботодавця відшкодувати Фонду вартість послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду виникає тільки у випадку, коли працівника звільнено незаконно і саме через цю подію застрахована особа втратила заробітну плату і була вимушена стати на облік як безробітна та отримувати страхові виплати.

Прийнятою Львівським окружним адміністративним судом постановою від 07.12.2012 у справі №2а-7604/12/1370 поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста «Мостиська»`Львівської митниці, тобто визнано незаконним звільнення, яке було підставою для втрати останнім заробітної плати, а в подальшому ця подія стала підставою для призначення та виплати йому допомоги по безробіттю.

Суд встановив, що призначення, звільнення та поновлення на роботі ОСОБА_1 здійснювалося Львівською митницею ДФС, яка по відношенню до ОСОБА_1 є роботодавцем в розумінні ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», а тому на неї покладено обов`язок по відшкодуванню суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Львівський міський центр зайнятості є органом Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, що діє від імені Фонду відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Таким чином, законодавством передбачено право позивача стягувати з відповідача суму страхових коштів і вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок відповідача як роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Враховуючи те, що рішенням суду, було поновлено на посаді ОСОБА_1 , колегія суддів приходить до висновку про те, що позивач має право на відшкодування відповідачем суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному ОСОБА_1 у відповідності до ст.ст. 34, 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Колегія суддів критично оцінює твердження скаржника про те, що позовна заява Львівським міським центром зайнятості подана після закінчення строку позовної давності, з огляду на таке.

У відповідності до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом встановлено, що лише 06.02.2020 року Львівський міський центр зайнятості в порядку обміну інформацією з Пенсійним фондом України (в Єдиній інформаційно-аналітичній системі Державної служби зайнятості) довідався про право на стягнення виплаченого відшкодування допомоги. Водночас, як вбачається із відмітки канцелярії Господарського суду Львівської області позивач звернувся з даним позовом 23.12.2021.

Отже, Львівський міський центр зайнятості в межах строків давності (від дня 06.02.2020 року, коли довідався, а саме отримано інформацію в Єдиній інформаційно-аналітичній системі Державної служби зайнятості) звернувся до суду за захистом порушеного права, а саме щодо стягнення з роботодавця - Львівської митниці ДФС виплаченої допомоги по безробіттю ОСОБА_1 у зв`язку із поновленням його на роботі на підставі рішення суду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, наведених в рішенні Господарського суду Львівської області від 17.05.2022 року у справі №914/3985/21.

За приписами статті 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому рішення Господарського суду Львівської області від 17.05.2022 року у справі №914/3985/21 необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 2, 8, 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС, б/н від 12 жовтня 2022 року залишити без задоволення, рішення Господарського суду Львівської області від 17.05.2022 у справі № 914/3985/21 без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.