ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2022 Справа № 914/2718/22

Господарський суд Львівської області у складі

Головуючого судді Фартушка Т.Б. за участю секретаря судового засідання Полюхович Х.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Заступника керівника Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області, Львівська область, м.Львів;

в інтересах держави в особі

Позивача: Державної служби України з безпеки на транспорті (УКРТРАНСБЕЗПЕКА), м.Київ, в особі Відділу державного нагляду (контролю) Івано-Франківській області Державної служби України з безпеки на транспорті, Івано-Франківська область, м.Івано-Франківськ;

до Відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Бетонбуд, Львівська область, м.Львів;

про: стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування

ціна позову: 10539,56грн.

Представники:

Прокурор: Панькевич Р.В. прокурор (посвідчення від 03.02.2020р.№055208);

Позивача: Фіялкович Т.-Д.І. представник (довіреність від 20.07.2022р. №5645/5.2/14-22);

Відповідача: Медвідь В.О. представник (довіреність від 19.04.2021р. б/н).

ВСТАНОВИВ:

28.10.2022р. в системі Електронний суд Заступником керівника Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області сформовано позовну заяву Заступника керівника Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (УКРТРАНСБЕЗПЕКА) в особі Відділу державного нагляду (контролю) Івано-Франківській області Державної служби України з безпеки на транспорті від 20.10.2022р. вих. №14.51/04-16-6791ВИХ-22 (вх. №2950) за позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Бетонбуд про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування; ціна позову: 10539,56грн.

Підставами позовних вимог Прокурор зазначає несплату Відповідачем плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів на інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 28.10.2022р. у цій справі судом постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження; призначити судове засідання з розгляду справи по суті на 15.11.2022р.; визнати явку повноважних представників Учасників справи в судове засідання для надання пояснень по суті справи обов`язковою; викликати в судове засідання повноважних представників Учасників справи.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 15.11.2022р. у цій справі судом постановлено заяву представника Державної служби України з безпеки на транспорті (УКРТРАНСБЕЗПЕКА) в особі Відділу державного нагляду (контролю) Івано-Франківській області Державної служби України з безпеки на транспорті Оксани Крайник від 11.10.2022р. б/н (вх. №23613/22 від 14.11.2022р.) про участь у засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду відхилити.

Судове засідання 15.11.2022р. не відбулось з підстав оголошення повітряної тривоги на території Львівської області.

Ухвалою суду області від 18.11.2022р. у цій справі суд постановив призначити судове засідання з розгляду спору по суті на 01.12.2022р.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання не визнається обов`язковою.

Ухвалою суду від 01.12.2022р. у цій справі судом постановлено відкласти судове засідання з розгляду спору по суті на 07.12.2020р.; явка повноважних представників Учасників справи в судове засідання не визнається обов`язковою.

Ухвалою суду від 07.12.2022р. у цій справі суд постановив клопотання ТзОВ Бетонбуд від 01.12.2022р. вх. №24675/22 про закриття провадження у справі відхилити.

Відповідно до ст.222 ГПК України, фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме: підсистеми відеоконференцзв`язку: vkz.court.gov.ua.

Процесуальні права та обов`язки Учасників справи, відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України, як підтвердили Прокурор та представники Сторін в судовому засіданні, їм відомі, в порядку ст.205 ГПК України клопотання від Учасників справи про роз`яснення прав та обов`язків до суду не надходили.

Заяв про відвід головуючого судді чи секретаря судового засідання не надходило та не заявлялось.

Прокурор в судове засідання з`явився, в судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору з обґрунтуванням підстав до задоволення позову, надав оригінали документів, належним чином завірені копії яких долучено до позовної заяви для огляду судом, зазначив про неможливість врегулювання спору між сторонами у добровільному порядку та подання всіх наявних у Прокурора доказів в обґрунтування обставин, на які посилається, як на підставу своїх позовних вимог.

30.11.2022р. за вх. №24578/22 Прокурором подано до суду Клопотання від 28.11.2022р. вих. №14.51/04-16-7913ВИХ-22, у якому просить суд долучити до матеріалів справи оригінали документів, копії яких додано Прокурором до позовної заяви. Вказане клопотання оглянуто судом та долучено до матеріалів справи.

Представник Позивача в судове засідання з`явилась, в судовому засіданні надала усні пояснення по суті спору з обґрунтуванням підстав до задоволення позову, зазначила про неможливість врегулювання спору між сторонами у добровільному порядку та подання всіх наявних у Позивача доказів в обґрунтування обставин, на які посилається, як на підставу своїх позовних вимог.

30.11.2022р. за вх. №24635/22 від Позивача до суду засобами поштового зв`язку надійшло Пояснення від 24.11.2022р. б/н, у якому наводить свої доводи та міркування з приводу заявлених Прокурором в інтересах держави в особі Позивача позовних вимог. Вказане пояснення оглянуто судом та долучено до матеріалів справи.

Представник Відповідача в судове засідання з`явився, в судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору з обґрунтуванням підстав до закриття провадження у справі.

01.12.2022р. за вх. №24675/22 Відповідачем подано до суду Клопотання про закриття провадження у справі від 01.12.2022р. б/н, у якому просить суд закрити провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України у зв`язку із відсутністю предмета спору. Вказане клопотання оглянуто судом та долучено до матеріалів справи.

Позиція Прокурора:

Прокурор просить суд стягнути з Відповідача на користь 10539,56грн. плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів на інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Прокурор зазначає, що 27.04.2021р. посадовими особами Позивача проведено перевірку додержання вимог законодавства України про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, в ході проведення якої обстежено автомобіль Mercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ТзОВ «Бетонбуд».

Під час проведення перевірки встановлено, що відповідно до чека завантажування від 27.04.2021р. №02938 навантаження на здвоєну вісь складає 21,95т. при допустимому навантаження - 16т.

Окрім того, Прокурор зазначає, що надання послуг з перевезення вантажу здійснювалось без оформлення документів, перелік яких встановлює ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме був відсутній дозвіл на проїзд дорогами України з перевищенням вагових обмежень, визначених п.22.5 ПДР, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306.

Про виявлені під час здійснення обстеження автомобіля порушення складено Акт від 27.04.2021р. №273694.

У розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 27.04.2021р. №36 зазначено, що перевищення параметрів від нормативу по загальній масі становить 37,19%, а відтак, на думку Прокурора, транспортний засіб Відповідача можна вважати великоваговим.

Пунктом 27 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою КМУ від 27.06.2007р. №879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг» (надалі Порядок) передбачено, що плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку. Відповідно до показників валютного ринку, що міститься на офіційному Інтернет - представництві НБУ на день проведення розрахунку, 27.04.2021р., курс гривні до 1 євро становить 33,6512 гривень. Таким чином, сума 313,20 євро станом на 27.04.2021р., тобто на день проведення розрахунку, за офіційним курсом, встановленим НБУ, еквівалентна - 10539,56грн.

Прокурор вказує, що Листом від 28.04.2021р. вих.№31807/25/24-21 Позивач повідомив Відповідача про необхідність сплатити за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів у розмірі 313,20 євро, однак, до теперішнього час Відповідач не здійснив оплату.

Позиція Позивача:

Представник Позивача у поданому 30.11.2022р. за вх. №24635/22 Поясненні від 24.11.2022р. б/н зазначає, що постановою КМУ від 11.02.2015р. №103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Положення), відповідно до п.1 якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується КМУ через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно підпунктів 15, 27 пункту 5 Положення Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування, а також здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Згідно п.3 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою КМУ від 08.11.2006р. №1567, органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Отже, на думку Позивача, положеннями чинного законодавства визначені повноваження Укртрансбезпеки щодо контролю за рухом транспортних засобів з перевищенням габаритно-вагових параметрів, а також порядок здійснення такого контролю. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020р. у справі №917/210/19.

З огляду на викладене, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) під час здійснення своїх повноважень діє як суб`єкт владних повноважень, а також є органом наділеним спеціальною компетенцією, якому надано повноваження щодо реалізації політики держави з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування.

27.04.2021 посадовими особами Позивача на автодорозі державного значення Н-10 «Стрий-Чернівці» 338км. згідно завдання на перевірку від 26.04.2021 №013667 проводилась рейдова перевірка, в тому числі габаритно-ваговий контроль транспортного засобу Mercedes-Benz Axor реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить Відповідачеві.

Під час проходження габаритно-вагового контролю було встановлено, що рух транспортного засобу здійснюється з перевищенням допустимих вагових параметрів, згідно чеку зважування від 27.04.2021р. №02938 навантаження на здвоєну вісь склало 21,950т. при допустимих 16т., передбачених п.22.5 Правил дорожнього руху (перевищення 5,950т. від нормативу, тобто 37,19 %).

Під час проведення перевірки 27.04.2021р. водій транспортного засобу надав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 автомобіля Mercedes-Benz Axor реєстраційний помер НОМЕР_1 , де власником було саме ТзОВ «Бетонбуд.

При цьому Позивач звертає увагу суду на те, що акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт від 27.04.2021р. №273694 та акт від 27.04.2021р. №0011355 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів були підписані водієм ТзОВ «Бетонбуд» ОСОБА_1 без заперечень та зауважень. В графі акту проведення перевірки від 27.04.2021р. №273694 «пояснення водія про причини порушень» водій ОСОБА_1 вказав «Не знав що даний автомобіль має перевищення».

В доповнення до викладеного Позивач зазначає, що при розгляді справи по суті слід звернути увагу на докази порушень транспортного засобу ТзОВ «Бетонбуд» нормативних вагових параметрів, а саме:

- акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0011355, де зазначено дані суб`єкта що перевірявся, маршрут по якому рухався транспортний засіб, в пункті 10 вказано Осьові навантаження, нормативно допустиме: 16/16, фактичне 7,05/7,7/10,85/11,1;

- довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 27.04.2021р., в пункті 6 вказані результати вагового контролю, навантаження на осі, тонн: 1) 7,05; 2) 7,7; 3) 10,85; 4) 11,1;

- чек зважування №02938 про перевірку транспортного засобу; Вісь 1 - 7050 кг; вісь 2 - 7700 кг; вісь 3 - 10850 кг; вісь 4 11100кг;

- розрахунок від 27.04.2021р. №36, в якому зафіксовано фактичні вагові параметри транспортного засобу: 21,950 тон; параметри на які нараховується плата за проїзд: 5,950 тон; % перевищення параметрів від нормативу 37,19;

- акт проведення перевірки 27.04.2021р. №273694, в якому зазначено місце проведення перевірки, дата і час перевірки, завдання на перевірку, марка транспортного засобу та їх номерний знак, серія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, дані суб`єкта господарювання що перевірявся.

Щодо законодавчо встановлених вимог отримання дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні Позивач зазначає, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному КМУ (ст.33 Закону України «Про автомобільні дороги»).

Згідно ч.2 ст.29 Закону України «Про дорожній рух», з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються КМУ.

У той же час, відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001р. №30 (далі - Правила проїзду), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

За спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6м, за висотою від поверхні дороги - 4м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35м), за довжиною - 22м (для маршрутних транспортних засобів - 25м), фактичну масу понад 40т (для контейнеровозів - понад 44т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46т), навантаження на 5 одиночну вісь - 11т (для автобусів, тролейбусів - 11,5т), здвоєні осі 16т, строєні - 22т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11т, здвоєні осі -18т, строєні - 24т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2м (п.22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 №1306 (далі - Правила дорожнього руху).

Крім того, пунктом 4 Правил проїзду передбачено, що рух велике вагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

При цьому Позивач звертає увагу суду на те, що вказаними пунктом 4 Правил №30 допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу здійснюється відповідно до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" через центри надання адміністративних послуг.

Дозвіл оформлюється уповноваженим підрозділом Національної поліції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв`язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів.

Щодо порядку нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування Позивач вказує на те, що наказом Міністерства інфраструктури України, МВС України від 10.12.2013р. №1007/1207 затверджено Порядок взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, МВС України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, який визначає повноваження Укртрансбезпеки, Національної поліції, та Служби автомобільних доріг України під час здійснення габаритно-вагового контролю. Відповідно до цього Порядку під час здійснення габаритно-вагового контролю посадові особи Укртрансінснекції видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю, складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку згідно пунктів 30 - 31-1 Порядку здійсненій габаритно-вагового контролю.

Відповідно до пункту 31-1 Порядку №879, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, таксі плата, визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 % - у подвійному розмірі; на 10-40 % - у потрійному розмірі; більше як на 40 % - у п`ятикратному розмірі.

При цьому Позивач звертає увагу суду на те, що розрахунок від 27.04.2021р. №36 здійсненний за такою формулою, відповідно до підпунктів 30, 31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю №879: П= (Рнв) х В х К, де П - розмір плати за проїзд; Рнв- розмір плати за перевищення навантаження на вісь (здвоєну) вісь за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів, К - коефіцієнт збільшення плати за проїзд ( у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового параметру до 10%-К=2; від 10% до 40 %-К=3, більш ніж 40 %-К=5).

ІІлата за проїзд (313,20 Євро) = (0,87) * 120*3, де: 0,87- ставка плати за проїзд за перевищення осьового навантаження на 37,19%; 120 км. - відстань перевезення від м.Івано-Франківськ до м.Львів, 3 - коефіцієнт перевищення відповідно до п.31.1 Порядку № 879 (у разі перевищення нормативу на 10-40 відсотків - застосовується коефіцієнт 3).

Щодо загальних засад відповідальності за шкоду, завдану державі руйнуванням доріг Позивач вказує на те, що за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування, і порядок визначення таких збитків врегульовано Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні № 879, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 р., який є чинним та не суперечить положенням Конституції України. Загальні засади відповідальності за шкоду, завдану державі руйнуванням доріг внаслідок перевищення транспортним засобом вагових параметрів, регулюються статтею 224 ГК України, ст.1166 ЦК України, ст.29 Закону України "Про дорожній рух" та ст.33 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Великою Палатою Верховного суду у постанові від 06.06.2018р. у справі №820/1203/17 висловлено правову позицію, відповідно до якої, за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування, а також те, що справи вказаної категорії підлягають розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства. Розмір плати за проїзд визначено у відповідності до вимог зазначених вище норм Порядку № 879 та відповідно до Ставок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджених постановою КМУ від 27.06.2007р. № 879, однак цих коштів відповідач у встановлений строк не сплатив.

Пунктами 37, 41 Порядку № 879 визначено, що учасники відносин у сфері габаритно-вагового контролю несуть відповідальність згідно із законодавством, а дії або бездіяльність учасників відносин у сфері габаритно-вагового контролю можуть бути оскаржені в установленому порядку.

Разом з тим Відповідачем не було надано жодних доказів на спростування факту перевищення нормативно-вагових параметрів транспортного засобу, який йому належить. Відповідачем не надано також доказів оскарження в установленому порядку дій Укртрансбезпеки щодо нарахування стягуваної суми збитків.

З наведеного Позивач підсумовує, що несплата ТзОВ «Бетонбуд» коштів за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, призводить до ненадходження коштів до спеціального фонду Держбюджету України та відповідно до зменшення коштів на фінансування розвитку мережі та утримання автомобільних доріг загального користування, що суттєво порушує економічні інтереси держави, тому виникає необхідність захисту інтересів держави, оскільки визначена контролюючим органом плата за проїзд, що несплачена перевізником добровільно у встановлені строки, набуває статусу заборгованості перед Держбюджетом України, а її несплата у встановлені строки суттєво порушує інтереси держави.

Щодо зважувального обладнання яке використовувалось при проведенні габаритно-вагового контролю транспортного засобу Відповідача Позивач зазначає, що зважування транспортного засобу, який належить відповідачу, здійснювався пересувною автомобільною вагою типу CHEKLODE FREEWEIGHT, Англія, яка має сертифікат затвердженого типу засобів вимірювальної техніки №UA-М1/1-2195-2007 від 21.11.2007р., виданий Державним комітетом України з питань технічного регулювання та споживчої політики, яким встановлено міжповірочний інтервал для вимірювальної техніки «Ваги пересувні автомобільні CHEKLODE FREEWEIGHT - не більше 1 року, рекомендований міжкалібрувальний інтервал - 1 рік.

Ваги CHEKLODE FREEWEIGHT пройшли повірку, що підтверджується свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки від 16.11.2020р. №34-00/3338 (чинне до 16.11.2021р.). Свідоцтво підписане державним повірителем, та має відбиток повірочного тавра, тому станом на 27.04.2021р. (дата проведення зважування транспортного засобу) метрологічна характеристика вимірювальної техніки відповідала вимогам нормативно-технічної документації. Отже проходження повірки пересувними автомобільними вагами CHEKLODE FREEWEIGHT свідчить про їх відповідність метрологічним та технічним вимогам.

При розгляді справи по суті слід звернути увагу, що габаритно-ваговий контроль 27.04.2021 р. транспортного засобу відповідача Mercedes-Benz Axor реєстраційний номер НОМЕР_1 , була здійсненна посадовими особами Укртрансбезпеки згідно вимог чинного законодавства, у відповідності до направлення на перевірку від 26.04.2021р. №013667, виданого на підставі щотижневого графіка рейдових перевірок та з використанням сертифікованого обладнання, яке відповідає вимогам законодавства про метрологію.

Доказами порушення вагових обмежень є Чек зважування від 27.04.2021р. №02938, Акт проведення перевірки від 27.04.2021р. №273694, Довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 27.04.2021р. №0009248, Акт про перевищення транспортним засобом вагових параметрів від 27.04.2021р. №0011355, Розрахунок від 27.04.2021р. №36.

При цьому Позивач вказує, що Відповідачем не було надано жодних доказів на спростування факту перевищення нормативно-вагових параметрів транспортного засобу який йому належить.

Позиція Відповідача:

Відповідач не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву в порядку ст.80 ГПК України. Проте, у поданому 01.12.2022 за вх.№24675/22 Клопотанні про закриття провадження у справі від 01.12.2022 б/н Відповідач просить суд закрити провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України у зв`язку із відсутністю предмета спору.

В обґрунтування підстав до закриття провадження у справі Відповідач зазначає, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.09.2021р. у справі №380/12137/21 (яке набрало законної сили), позов ТзОВ «Бетонбуд» до Державної служби з безпеки на транспорті в особі Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною і скасування постанови про застосування адміністративно господарського штрафу - задоволено повністю.

Так, суд визнав протиправною та скасував постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 15.06.2021р. №214823.

Відповідач звертає увагу на те, що як вбачається із відзиву на позовну заяву Відповідача у справі №380/12137/21, предметом дослідження, а відтак і підставою для відповідних висновків за результатом дослідження, були усі письмові докази, які долучені Позивачем до позовної заяви у справі №914/2718/22.

Тобто, Львівський окружний адміністративний суд в межах справи №380/12137/21, рішення у якій набрало законної сили, дослідив та надав оцінку усім без виключення письмовим доказам, які були оформлені 27.04.2021р.

За результатом дослідження вказаних письмових доказів Львівський окружний адміністративний суд прийшов до наступного висновку:

«Таким чином, на думку суду, оскільки вісь є здвоєною, то визначення загальної маси автомобіля та навантаження на одну здвоєну вісь шляхом сумування її одиночних осьових навантажень є неправильним, оскільки при такій конструкції для ви значення навантаження на одну здвоєну вісь дві одиночні осі. які її утворюють, повинні зважуватись разом.

Тобто, вагове обладнання повинно забезпечувати поосьове зважування у русі транспортного засобу, а не у спосіб, який здійснювався на автомобілі ТОВ «Бетонбуд» посадовими особами Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки.

За таких обставин, з урахуванням зазначеного, вказані в акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0011 355 від 27.04.2021 року та в довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0009248 від 27.04.2021 року фактичні вагові параметри не можна вважати достовірними та такими, вимір яких здійснювався у встановленому законодавством порядку, оскільки зважування у русі без дотримання часу, необхідного для врівноваження вантажу, не може дати достовірних результатів навантаження на одну здвоєну вісь транспортною засобу, адже це не дозволяє врахувати перерозподіл тиску на осі та зсув центру ваги під час нахилу тягача при заїзді на платформу ваг, тоді як вантаж в силу своїх властивостей вільно переміщується під дією мінімальних сил.

Таким чином, на думку суду, за наявності вказаних обставин у відповідача були відсутні підстави для прийняття постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 15.06.2021 року № 214823».

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.9 ст.81 ГПК України у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Згідно ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене судом, згідно вимог ГПК України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Враховуючи, що норми ст.81 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом Учасників справи подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

З врахуванням наведеного, а також вжиття судом всіх передбачених чинним законодавством заходів повідомлення Учасників справи про дату, час та місце розгляду спору по суті, беручи до уваги встановлені ст.247 ГПК України строки розгляду спору в порядку спрощеного позовного провадження, суд приходить до висновків про відсутність підстав до відкладення розгляду справи та можливість розгляду справи.

За результатами дослідження наданих Прокурором та Учасниками справи доказів, заявлених доводів та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними і необґрунтованими, а в позові слід відмовити повністю з огляду на наступне.

Відповідач є власником спеціального вантажного транспортного засобу спеціального бетононасосу марки Mercedes-Benz, модель Axor, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію транспортного засобу від 04.09.2019р. серії НОМЕР_2 .

21.11.2007р. Державним комітетом України з питань технічного регулювання та споживчої політики видано Сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UA-М1/1-2195-2007, згідно якого на підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань затверджено тип засобів вимірювальної техніки «Ваги пересувні автомобільні CHEKLODE FREEWEIGHT», який зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за №У2570-07. Міжповірочний інтервал, встановлений під час затвердження типу ваг не більше одного року; рекомендований міжкалібрувальний інтервал - 1 рік.

Свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки від 16.11.2020р. №34-00/3338 (чинне до 16.11.2021р.) підтверджується проходження вагами пересувними автомобільними CHEKLODE FREEWEIGHT заводський номер НОМЕР_3 повірки і встановлено, що за результатами повірки засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам ГОСТ 29329-92.

26.04.2021р. на підставі щотижневого графіка проведення рейдових перевірок від 23.04.2021р. №35140/84/1821 Позивачем видано Направлення на рейдову перевірку №013667 автомобільного транспорту, Положення про робочий час і час відпочинку з 26.04.2021р. по 28.04.2021р., зокрема на території м.Івано-Франківська та Івано-Франківської області на автомобільних дорогах Н-09, Н-10, Н-18 та Т09-06.

27.04.2021р. складено Чек зважування автомобіля Mercedes, номерний знак НОМЕР_1 , згідно якого навантаження на осі становить, тонн: 1) 7,05; 2) 7,7; 3) 10,85; 4) 11,1. Повна маса транспортного засобу: 36,7т.

Вказаний Чек підписано водієм транспортного засобу ОСОБА_1 , головним спеціалістом ВДК на АТ ДДК на Т ДСБТ Іванюк С.В. та старшим державним інспектором ВДКНТ на Т УТБ Федорів М.М. Позивача, підписи завірено відтиском печатки Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області Державної служби України з безпеки на транспорті.

Довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 27.04.2021р. №0009248 автомобіля марки Mercedes-Benz моделі Axor, реєстраційний номер НОМЕР_1 , тип транспортного засобу(графа 5 Довідки): 5, зафіксовано результати вагового контролю навантаження на осі, тонн: 1) 7,05; 2) 7,7; 3) 10,85; 4) 11,1. Повна маса транспортного засобу: 36,7т. Вказану Довідку підписано головним спеціалістом ВДК на АТ ДДК на Т ДСБТ Іванюк С.В. та оператором вагового комплексу Вишневським В.О., підписи завірено відтиском печатки Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області Державної служби України з безпеки на транспорті.

Актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 27.04.2021р. №273694 головним спеціалістом ВДК на АТ ДДК на Т ДСБТ Іванюк С.В. та старшим державним інспектором ВДКНТ на Т УТБ Федорів М.М. на автомобільній дорозі Н-10 Стрий-Чернівці, м.Галич, пл.ГВК, км:338 проведено перевірку транспортного засобу Mercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_4 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 , який належить Відповідачеві, під керуванням ОСОБА_1 , та встановлено порушення: згідно чека зважування від 27.04.2021р. №02938 навантаження на здвоєну вісь складало 21,95т. при допустимому 16т. Порушено ПДР України 22.5.

В графі акту проведення перевірки від 27.04.2021р. №273694 «Пояснення водія про причини порушень» міститься запис «Не знав що даний автомобіль має перевищення».

Акт підписано водієм транспортного засобу ОСОБА_1 , головним спеціалістом ВДК на АТ ДДК на Т ДСБТ Іванюк С.В. та старшим державним інспектором ВДКНТ на Т УТБ Федорів М.М., підписи завірено відтиском печатки Позивача.

Актом про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 27.04.2021р. №0011355 головним спеціалістом ВДК на АТ ДДК на Т ДСБТ Іванюк С.В. та старшим державним інспектором ВДКНТ на Т УТБ Федорів М.М. встановлено, що на автомобільній дорозі Н-10 Стрий-Чернівці, м.Галич, пл.ГВК, км:338 внаслідок здійсненого габаритно-вагового контролю належного Відповідачеві транспортного засобу - бетононасоса марки Mercedes-Benz, моделі Axor, номерний знак НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_1 , рухався за маршрутом Івано-Франківськ Львів протяжністю 120км. встановлено фактичну масу транспортного засобу в 36,7т. при максимально допустимій в 40т.; при нормативно допустимому осьовому навантаженні в 16т./16т. значення зважування транспортного засобу становили 7,05т., 7,7т., 10,85т., 11,1т.

Вказаний Акт підписано водієм транспортного засобу ОСОБА_1 , головним спеціалістом ВДК на АТ ДДК на Т ДСБТ Іванюк С.В. та старшим державним інспектором ВДКНТ на Т УТБ Федорів М.М., підписи завірено відтиском печатки Позивача.

Розрахунком від 27.04.2021р. №36 Позивачем нараховано Відповідачу 313,20 євро плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Як вбачається з Розрахунку, його виконано згідно формули (з урахуванням норм п.31 постанови КМУ від 27.06.2007р. №879), виходячи із показників фактичних вагових параметрів транспортного засобу на здвоєну вісь в 21,950т., параметрів, на які нараховується плата за проїзд 5,950, плати за проїзд за перевищення нормативних параметрів 0,87 євро/км., та перевищення параметрів від нормативу на 37,19%.

Вказаний Розрахунок підписано головним спеціалістом ВДК на АТ ДДК на Т ДСБТ Іванюк С.В., підписи завірено відтиском печатки Відділу Позивача.

Повідомленням від 28.04.2021 вих.№31807/25/24-21 про заборгованість, розрахунок плати за проїзд №36 від 27.04.2021р. Позивач повідомив Відповідача про необхідність внесення 313,20 євро плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні. Відповідачем вказану плату не внесено, доказів повного або часткового внесення такої Учасниками справи суду не заявлено та не подано, станом на час вирішення спору по суті в матеріалах справи такі відсутні.

Листом від 08.08.2022р. вих. №26662-22 Позивач повідомляв Прокурора про обмеженість можливостей із сплати судового збору, що ускладнює ефективну роботу щодо відшкодування збитків державі в умовах воєнного часу і, з метою захисту інтересів держави, надав інформацію про Відповідача, якому нараховано плату за проїзд великогабаритного та/або великовагового транспортного засобу, що не сплачена в добровільному порядку.

Листом від 12.10.2022р. вих. №4527-22 Позивач повідомляв Прокурора про те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань здійснення габаритно-вагового контролю» статтю 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» доповнено абзацом, згідно якого центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює стягнення, у тому числі в судовому порядку, плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування з транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні. Зазначені зміни набули чинності з 01.10.2021р., до цього часу Позивач не мав повноважень здійснювати стягнення плати за проїзд транспортних засобів із перевищенням нормативних вагових та/або габаритних параметрів, у судовому порядку.

В умовах воєнного стану в Укртрансбезпеки вкрай обмежені можливості із сплати судового збору, що ускладнює ефективну роботу щодо відшкодування збитків державі.

Водночас, Позивач у вказаному листі зазначав, що наявне фінансування наразі не дозволяє самостійно ініціювати судовий спір про стягнення з Відповідача плати за проїзд.

При цьому Позивач зазначав про скерування Відповідачу листа від 28.04.2021р. вих. №31807/25/24-21 про необхідність внесення плати, однак, Відповідачем таку не внесено в добровільному порядку.

З підстав наведеного з метою захисту інтересів держави Позивач сподівався і на подальший позитивний розвиток взаємодії та плідної співпраці щодо примусового стягнення плати за проїзд, що є відшкодуванням матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування і просив звернутись до суду для представництва інтересів держави в суді.

Листом від 25.10.2022р. вих.№14.51/04-16-6981ВИХ-22 Прокурор повідомляв Позивача про підготовку та подання до Господарського суду Львівської області позовної заяви в інтересах держави в особі Позивача до Відповідача про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування.

Як встановлено судом із поданого Прокурором «Офіційного курсу гривні щодо іноземних валют» станом на час проведення розрахунку (27.04.2021р.) встановлений НБУ на офіційному веб порталі (https://bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates?date =27.04.2021&period=daily) курс євро до гривні становить 33,6512грн. за 100 євро.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України Про доступ до судових рішень усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно ч.3 ст.6 Закону України Про доступ до судових рішень суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Як встановлено судом та вбачається із розміщеного на офіційному веб-порталі судової влади України Єдиного державного реєстру судових рішень, 13.09.2021р. в Реєстрі за посиланням https://www.reestr.court.gov.ua/Review/99516172 оприлюднено повний текст Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.09.2021р. у справі №380/12137/21.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.09.2021р. у справі №380/12137/21 за позовом ТзОВ «Бетонбуд» до Державної служби України з безпеки на транспортів особі Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною і скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу суд вирішив позов ТзОВ "БЕТОНБУД" до Державної служба України з безпеки на транспорті в особі Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною і скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу задоволити повністю; визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №214823 від 15.06.2021р.; стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті (проспект Перемоги,14, м. Київ, 01135, ) в особі Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (81135, Львівська область, с.Зубра, вул.Б.Хмельницького,144) на користь ТзОВ "БЕТОНБУД" (79040, м.Львів, вул.Городоцька, 367/2 ) судовий збір у розмірі 2270 гривень.

Вказаним рішенням встановлено, що:

«…Таким чином, на думку суду, оскільки вісь є здвоєною, то визначення загальної маси автомобіля та навантаження на одну здвоєну вісь шляхом сумування її одиночних осьових навантажень є неправильним, оскільки при такій конструкції для визначення навантаження на одну здвоєну вісь дві одиночні осі, які її утворюють, повинні зважуватись разом.

Тобто, вагове обладнання повинно забезпечувати поосьове зважування у русі транспортного засобу, а не у спосіб, який здійснювався на автомобілі ТОВ «Бетонбуд» посадовими особами Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки.

За таких обставин, з урахуванням зазначеного, вказані в акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0011355 від 27.04.2021 року та в довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0009248 від 27.04.2021 року фактичні вагові параметри не можна вважати достовірними та такими, вимір яких здійснювався у встановленому законодавством порядку, оскільки зважування у русі без дотримання часу, необхідного для врівноваження вантажу, не може дати достовірних результатів навантаження на одну здвоєну вісь транспортного засобу, адже це не дозволяє врахувати перерозподіл тиску на осі та зсув центру ваги під час нахилу тягача при заїзді на платформу ваг, тоді як вантаж в силу своїх властивостей вільно переміщується під дією мінімальних сил.

Таким чином, на думку суду, за наявності вказаних обставин у відповідача були відсутні підстави для прийняття постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 15.06.2021 року №214823….».

Як встановлено судом та вбачається із оприлюдненого13.09.2021р. в Реєстрі за посиланням https://www.reestr.court.gov.ua/Review/99516172 повного тексту Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.09.2021р. у справі №380/12137/21, вказане рішення набрало законної сили 12.10.2021р.

Аналогічна за змістом відмітка про набрання рішенням законної сили виконана на долученій Відповідачем до клопотання копії згаданого рішення.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності з пунктами 1, 3 частини першої статті 129 Конституції України, основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, ст.4 ГПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, в постанові Верховного Суду від 19.09.2019р. у справі №924/831/17.

Верховний Суд у постанові від 06.11.2019р. (справа №924/1022/17) констатує, що встановивши наявність порушеного права заявника, суд повинен при прийнятті рішення враховувати мету звернення його до суду та забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства зокрема є свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Суд зазначає, і аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 03.03.2021 справі №521/20937/16-ц, що для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018р. у справі №338/180/17, від 11.09.2018р. у справі №905/1926/16, від 30.01.2019р. у справі №569/17272/15-ц.

Суд також зазначає, і аналогічну правову позицію викладено, зокрема у постанові Верховного Суду від 16.01.2019р. у справі №917/733/14, що наведена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Також суд зазначає, що ст.15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.03.2019р. №911/476/17.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до вимог ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч.1 ст.510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Господарські зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог , що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ст.193 ГК України).

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Учасники правовідносин у сфері господарювання несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання (чч.1, 2 ст.216 ГК України).

Учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено (ч.1 ст.224 ГК України).

Відповідно до чч. 2, 3 ст.225 ГК України законом щодо окремих видів господарських зобов`язань може бути встановлено обмежену відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань. При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суд зазначає, і аналогічну правову позицію викладено, зокрема у пункті 7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», що за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 12 ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт» (у чинній станом на час виникнення спірних правовідносин редакції) державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України..

Згідно ч.ч.1, 4 ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» (у чинній станом на час виникнення спірних правовідносин редакції) автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення; у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про автомобільні дороги» (у чинній станом на час виникнення спірних правовідносин редакції) рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.2 ст.29 Закону України «Про дорожній рух» (у чинній станом на час виникнення спірних правовідносин редакції) з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються КМУ.

Транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у п.22.5 Правил дорожнього руху (п.3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою КМУ від 18.01.2001 №30).

Згідно абз.1, 4 п.4 вказаних Правил рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів; допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Згідно п.22.5. Правил дорожнього руху за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Процедура здійснення габаритно-вагового контролю регламентується Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007р. №879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» у чинній станом на час виникнення спірних правовідносин редакції (надалі Порядок), п.3 якого встановлено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Відповідно до п.п.26, 27. Порядку кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету; плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України "Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України", справляється у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які в установленому порядку не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд; плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим НБУ на день проведення розрахунку.

Згідно п.28 Порядку плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень; перевізник має право на відшкодування вантажовідправником чи замовником коштів, внесених у рахунок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу; погодження маршруту видається після внесення в установленому розмірі плати за проїзд. У разі прийняття рішення про відмову перевізника від проїзду за погодженим маршрутом внесена плата за проїзд не повертається.

Пунктом 30 Порядку встановлено, що плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів.

Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.

Відповідно до п.31. Порядку при визначенні розміру плати за проїзд транспортних засобів з осьовим сполученням більше трьох береться до рахунку схема, що спричиняє більші руйнування доріг з комбінацій одно-, двох- та трьохосьових сполучень, а найбільша сума навантаження на суміжні осі припадає на максимальну колісну формулу; для строєних осей з одиночними шинами плата за перевищення допустимих навантажень на вісь (осі) збільшується у два рази.

У розділі 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. №363, перевізником визначено фізичну або юридичну особу - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Згідно п.31-1 Порядку у випадку, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10 - 40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням. Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Пунктами 37, 41 Порядку № 879 визначено, що учасники відносин у сфері габаритно-вагового контролю несуть відповідальність згідно із законодавством, а дії або бездіяльність учасників відносин у сфері габаритно-вагового контролю можуть бути оскаржені в установленому порядку.

Порядком також затверджено ставки плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, зокрема: Великовагові транспортні засоби (за загальну масу): від 40 до 44 тонн включно - 0,1євро за 1км.; від 44 до 52т включно - 0,2євро за 1км.; від 52 до 60т включно - 0,27євро за 1км.; понад 60т за кожні наступні 10т - 0,78євро за 1км.; великовагові транспортні засоби з перевищенням допустимих осьових навантажень: до 5% включно 0,05євро за 1км.; від 5 до 10% включно 0,1євро за 1км.; від 10 до 20% включно 0,27євро за 1км.; понад 20% за кожні наступні 5% 0,15євро за 1км.

Як передбачено ст.79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з позицією Верховного Суду (постанові від 11.09.2020р. у справі №910/16505/19), тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Аналізуючи твердження Прокурора та Учасників справи та подані на їх підтвердження докази, керуючись наведеним критерієм доказування, суд доходить висновку, що Прокурором в інтересах держави в особі Позивача не доведено порушення Відповідачем вимог законодавства щодо проїзду транспортного засобу Відповідача автомобільними дорогами загального користування, вагові або габаритні параметри якого перевищують нормативні, так як рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.09.2021р. у справі №380/12137/21, яке набрало законної сили 12.10.2021р., встановлено, що «…вказані в акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0011355 від 27.04.2021 року та в довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0009248 від 27.04.2021 року фактичні вагові параметри не можна вважати достовірними та такими, вимір яких здійснювався у встановленому законодавством порядку…».

Інших доказів вчинення транспортним засобом Mercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_4 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 , який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Бетонбуд», під керуванням ОСОБА_1 , порушення вагових та/або габаритних параметрів 27.04.2021р. на автомобільній дорозі Н-10 Стрий-Чернівці, м.Галич, пл.ГВК, км:338, Прокурором та Позивачем суду не заявлено та не подано, в матеріалах справи такі докази відсутні.

З врахуванням наведеного, в тому числі встановлення рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.09.2021р. у справі №380/12137/21, яке набрало законної сили 12.10.2021р., недостовірності відображених в акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0011355 від 27.04.2021 року та в довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0009248 від 27.04.2021 року фактичних вагових параметрів належного Товариству з обмеженою відповідальністю «Бетонбуд» транспортного засобу Mercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_4 , суд зазначає, що заявлені Прокурором в інтересах держави в особі Позивача позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача 10539,56грн. плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні є безпідставними та необґрунтованими, а відтак, в позові слід відмовити у повному обсязі.

Щодо звернення до господарського суду Керівника Франківської окружної прокуратури м.Львова суд зазначає наступне.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.131 Конституції України на прокуратуру покладається, зокрема, представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

Закон України «Про прокуратуру» визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Згідно ст.1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом України «Про прокуратуру» на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (п.2 ч.1 ст.2 Закону України «Про прокуратуру»).

Згідно з ч.ч.3, 4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі КМУ та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора України або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

У п.п.3, 4 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 08.04.1999р. №3-рп/ 99 зазначається, що в основі інтересів держави є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі, як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання, тощо.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, наведені вище норми законів та Рішення Конституційного Суду України, надають прокуророві право звертатися до суду з позовами про захист інтересів держави, обґрунтовуючи при цьому, в чому саме полягає таке порушення.

Таку правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 26.07.2018р. у справі №926/1111/15.

У постанові Верховного Суду у справі №910/11919/17 від 17.10.2018р. зазначено, що існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15.01.2009) Європейський суд з прав людини висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): «Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».

Водночас, Європейський суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у відповідному провадженні.

Розглядаючи кожен випадок окремо суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003р. №1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п.3 ч.2 ст.129 Конституції України). Положення п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

У Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про правовий висновок щодо порядку здійснення представництва органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах, запровадженого Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) від 13.03.2017 №5 щодо повноважень прокурора при зверненні до суду з позовами в інтересах держави зазначено наступне.

Якщо інтереси держави вимагатимуть захисту прав певного органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, то представництво такого органу в судах здійснюється через прокурора.

Наведене утворює собою передбачений вимогами Конституції України та Закону України «Про прокуратуру» винятковий випадок, за якого порушення відповідачем інтересів держави супроводжується неналежним виконанням уповноваженим органом державного контролю та органу виконавчої влади функцій із їх захисту, що призводить до виникнення у органів прокуратури не лише права, а й обов`язку вжити заходів з представництва інтересів держави в суді.

Так, у постанові Великої Палати Верховного суду від 26.05.2020р. у справі №912/2385/18 встановлено наступне:

«Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.».

В постанові від 26.05.2020р. у справі №912/2385/18 зазначено, що невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Водночас, попри виявлені порушення вимог законодавства органом, уповноваженим на здійснення відповідних функцій держави у спірних правовідносинах в особі Позивача, не здійснено.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, перед зверненням до суду з позовом Позивач листом від 08.08.2022 вих.№26662-22 повідомляв Прокурора про обмеженість можливостей із сплати судового збору, що ускладнює ефективну роботу щодо відшкодування збитків державі в умовах воєнного часу і, з метою захисту інтересів держави, надав інформацію про Відповідача, якому нараховано плату за проїзд великогабаритного та/або великовагового транспортного засобу, що не сплачена в добровільному порядку.

Також, листом від 12.10.2022р. вих. №4527-22 Позивач повідомляв Прокурора про те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань здійснення габаритно-вагового контролю» статтю 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» доповнено абзацом, згідно якого центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює стягнення, у тому числі в судовому порядку, плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування з транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні. Зазначені зміни набули чинності з 01.10.2021р., до цього часу Позивач не мав повноважень здійснювати стягнення плати за проїзд транспортних засобів із перевищенням нормативних вагових та/або габаритних параметрів, у судовому порядку.

В умовах воєнного стану в Укртрансбезпеки вкрай обмежені можливості із сплати судового збору, що ускладнює ефективну роботу щодо відшкодування збитків державі.

Водночас, Позивач у вказаному листі зазначав, що наявне фінансування наразі не дозволяє самостійно ініціювати судовий спір про стягнення з Відповідача плати за проїзд.

При цьому Позивач зазначав про скерування Відповідачу листа від 28.04.2021р. вих. №31807/25/24-21 про необхідність внесення плати, однак, Відповідачем таку не внесено в добровільному порядку.

З підстав наведеного з метою захисту інтересів держави Позивач сподівався і на подальший позитивний розвиток взаємодії та плідної співпраці щодо примусового стягнення плати за проїзд, що є відшкодуванням матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування і просив звернутись до суду для представництва інтересів держави в суді.

Листом від 25.10.2022р. вих. №14.51/04-16-6981ВИХ-22 Прокурор повідомляв Позивача про підготовку та подання до Господарського суду Львівської області позовної заяви в інтересах держави в особі Позивача до Відповідача про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про прокуратуру», право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

Згідно з п.1 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім підпункту 2 пункту 2, пунктів 4 - 7, 9, 11 - 15, 17, 18, підпункту 1 пункту 19, пункту 20, пунктів 22 - 27 розділу I цього Закону, які набирають чинності з дня початку роботи відповідно Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур.

Згідно з п.3 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.

Таким чином, Прокурор виконав вимоги ст.53 ГПК України та належним чином обґрунтував наявність підстав для звернення до суду з позовом в межах цієї справи.

Доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст.ст.73, 74 ГПК України).

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

17.10.2019р. набув чинності Закон України №132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Мова йде про достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним.

Усталеною є практика ЄСПЛ, в якій суд посилається на balance of probabilities (баланс ймовірностей) для оцінки обставин справи. Наприклад, у рішенні BENDERSKIY v. Ukraine суд застосовує баланс ймовірностей. У рішенні J.K. AND OTHERS v. Sweden суд вказує, що цей стандарт притаманний саме цивільним справам.

У постанові Верховного Суду України від 14.06.2017 у справі №923/2075/15 відхилено висновки апеляційного суду про відмову в позові про стягнення упущеної вигоди лише з тих підстав, що її розмір не може бути встановлений з розумним степенем достовірності, оскільки апеляційний суд не дослідив інших доказів, які надані позивачем, чим фактично позбавив останнього можливості відновити його порушене право, за захистом якого подано позов.

Аналогічний підхід продемонстрував і Верховний Суд у своїй постанові від 06.11.2019 у справі №127/27155/16-ц (провадження №61-30580св18).

Отже, під розумним ступенем достовірності слід розуміти те, що факт є доведеним, якщо після оцінки доказів вбачається, що факт скоріше відбувся, аніж не мав місце.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції при розгляді даної справи застосовує вищезазначений стандарт доказування.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 5 статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010р. №4241/03 ЄСПЛ зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч.23 рішення ЄСПЛ від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України» суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

При цьому суд зазначає, що згідно вимог ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України», «Проніна проти України» та «Серявін та інші проти України»: де зазначено, що згідно з усталеною практикою Суду, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Суд також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень, в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи вищенаведене, в тому числі те, що матеріалами справи спростовуються доводи Прокурора про порушення Відповідачем вимог законодавства щодо проїзду транспортного засобу Відповідача автомобільними дорогами загального користування, вагові або габаритні параметри якого перевищують нормативні, так як рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.09.2021р. у справі №380/12137/21, яке набрало законної сили 12.10.2021р., встановлено, що «…вказані в акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0011355 від 27.04.2021 року та в довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0009248 від 27.04.2021 року фактичні вагові параметри не можна вважати достовірними та такими, вимір яких здійснювався у встановленому законодавством порядку…» суд дійшов висновків про те, що позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача 10539,56грн. плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні є безпідставними та необґрунтованими, а відтак, в позові слід відмовити у повному обсязі за безпідставністю та необґрунтованістю.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Приписами частини другої вказаної статті встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пп.1 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюються у розмірі одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті в електронній формі застосовується коефіціент 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Приписами статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2022 року для працездатних осіб в розмірі 2481 гривні.

Прокурором при поданні позовної заяви до господарського суду через підсистему «Електронний суд» надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно якого Прокурор очікує понести у зв`язку із розглядом справи судові витрати в розмірі 1984,80грн. у вигляді сплаченого за подання до господарського суду позовної заяви судового збору.

Як доказ сплати судового збору Прокурором подано Платіжне доручення від 07.10.2022р. №2117 (внутрішній №231761542) про сплату Львівською обласною прокуратурою судового збору за подання позовної заяви до господарського суду в розмірі 1984,80грн. Оригінал вказаного Платіжного доручення є додатком №11 до позовної заяви.

Окрім того, суд зазначає що Позивач та Відповідач наданим чинним законодавством правом на відшкодування документально підтверджених судових витрат не скористались.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З підстав наведеного, а також недоведення Прокурором в порядку, визначеному главою 8 розділу 1 ГПК України іншого розміру судових витрат, окрім суми сплаченого за подання позовної заяви до господарського суду судового збору в розмірі 1984,80грн., недоведення Позивачем та Відповідачем розміру понесених у справі судових витрат, суд дійшов висновків про те, що судові витрати у справі слід покласти на Сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, залишити сплачений Прокурором за подання позовної заяви до господарського суду судовий збір за Прокурором.

Враховуючи вищенаведене, керуючись п.1,3 ч.1 ст.129 Конституції України, ст.ст.4, 13, 27, 42, 43, 46, 73, 74, 76,-79, 80, 81, 86, 129, 165, 205, 216, 222, 235, 236, 238, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.173, 174, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 3, 11, 16, 509, 510, 525, 526, 530, 599, 610, 612, Цивільного кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 ГПК України.

3. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою І розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 12.12.2022р.

Головуючий суддя Фартушок Т.Б.