ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2022 Справа № 914/1629/22

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашка М.М. розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Дочірнього підприємства "Львівський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

до відповідача Приватного підприємства "Рома"

про стягнення 169354,22 грн.

за участю представників:

від позивача не з`явився

від відповідача не з`явився

Суть спору: Позовні вимоги заявлено Дочірнім підприємством "Львівський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до відповідача Приватного підприємства "Рома" про стягнення 169354,22 грн.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду та відображено у протоколах судового засідання.

Сторони явку представників в судове засідання 01.12.2022р. не забезпечили. Явка сторін в судове засідання 01.12.2022р. не визнавалась судом обов`язковою.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд встановив таке.

13.11.2020р. між Філією "Радехівський райавтодор" ДП "Львівський Облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (виконавець) та Приватним підприємством "РОМА" (замовник) укладено договір №1 про надання послуг відповідно до пункту 1.1. якого виконавець зобов`язується на власній виробничій площадці надати послуги по розміщенню майна та робітників (будівельної техніки (згідно додатку №1), матеріальних ресурсів - сипучих матеріалів загальною кількісно не більше 300 тон робочого інвентарю на площі 24 кв.м. та використання пункту обігріву в будинку дорожнього майстра площею 32 кв.м) замовника.

Пунктами 3.1. та 3.2. договору передбачено, що ціна даного договору складається із щомісячних платежів, як плата за надані послуги в сумі 25000,00 грн., в тому числі ПДВ - 4166,67 грн. Вартість послуг є динамічна, якщо інше не погоджено письмово сторонами.

Згідно із пунктами 4.1. та 4.2. договору, розрахунки за надані послуги по цьому договору здійснюються шляхом перерахування відповідних коштів на рахунок виконавця після отримання замовником рахунків та акту прийому-передачі наданих послуг, але не пізніше 5-ти днів з моменту отримання та підписання сторонами акту прийому-передачі наданих послуг. В разі безпідставного не підписання замовником первинних документів послуги вважаються прийнятими на 15 день від дня направлення (передання) виконавцем акту наданих послуг замовнику. Датою передачі послуг від виконавця замовнику вважається дата підписання акту наданих послуг.

Відповідно до пункту 5.1. договору, послуги вважаються наданими після підписання акту наданих послуг. Якщо інше не встановлено чинним законодавством та/або договором, строки надання послуг можуть змінюватися за згодою сторін шляхом підписання додаткових угод.

Пунктами 6.1.1. та 6.1.2. договору передбачено, що замовник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати надані послуги згідно з актами наданих послуг. Приймати належним чином надані послуги згідно з актами наданих послуг.

Як зазначено у позовній заяві, позивач надав відповідачу послуги відповідно до таких актів прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг): №1 від 30.11.2020р. на суму 15000,00 грн., №1 від 31.12.2020р. на суму 26109,55 грн., №1 від 31.01.2021р. на суму 25877,15 грн., №1 від 28.02.2021р. на суму 25786,51 грн., №1 від 31.03.2021р. на суму 26515,25 грн., №1 від 30.04.2021р. на суму 25024,38 грн., №1 від 31.05.2021р. на суму 25040,38 грн.

Як стверджує позивач, відповідачу було надано послуг всього на суму 169354,22 грн., однак відповідач порушуючи умови договору не здійснив оплату за надання таких послуг.

Враховуючи наведене, позивач звернувся до Господарського суду Львівської області та просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 169354,22 грн.

Відповідач проти позову не заперечив, відзив на позовну заяву не подав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно з статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як передбачено статтею 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Згідно з статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Як встановлено судом, 13.11.2020р. між Філією "Радехівський райавтодор" ДП "Львівський Облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (виконавець) та Приватним підприємством "РОМА" (замовник) укладено договір №1 про надання послуг відповідно до пункту 1.1. якого виконавець зобов`язується на власній виробничій площадці надати послуги по розміщенню майна та робітників (будівельної техніки (згідно додатку №1), матеріальних ресурсів - сипучих матеріалів загальною кількісно не більше 300 тон робочого інвентарю на площі 24 кв.м. та використання пункту обігріву в будинку дорожнього майстра площею 32 кв.м) замовника.

Факт надання відповідачу послуг підтверджується такими актами прийому-передачі виконання робіт (надання послуг): №1 від 30.11.2020р. на суму 15000,00 грн., №1 від 31.12.2020р. на суму 26109,55 грн., №1 від 31.01.2021р. на суму 25877,15 грн., №1 від 28.02.2021р. на суму 25786,51 грн., №1 від 31.03.2021р. на суму 26515,25 грн., №1 від 30.04.2021р. на суму 25024,38 грн., №1 від 31.05.2021р. на суму 25040,38 грн.

Як вже було зазначено судом, позивач у позовній заяві стверджує, що загальний розмір заборгованості відповідача становить 169354,22 грн. Однак загальна сума вищезазначених актів прийому-передачі виконання робіт (надання послуг), якими позивач обґрунтовує наявність заборгованості у відповідача становить 169353,22 грн., а не 169354,22 грн.

Тобто, як вбачається із поданих матеріалів, заборгованість відповідача становить 169353,22 грн. Докази сплати вказаної заборгованості в матеріалах справи відсутні, відповідач проти позову не заперечив, відзив на позовну заяву не подав.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності із статтею 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, враховуючи наведені норми законодавства та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога про стягнення заборгованості з відповідача підлягає задоволенню частково. Зокрема суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 169353,22 грн.

При поданні позовної заяви до Господарського суду Львівської області позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2540,31 грн., що підтверджується платіжним дорученням №4123 від 15.08.2022р.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача 2540,30 грн. судового збору, оскільки позов слід задовольнити частково.

Керуючись статтями 2, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Рома" (80316, Львівська область, Львівський район, місто Рава-Руська, вулиця воїнів УПА, будинок 42а, ідентифікаційний код 22357406) на користь Дочірнього підприємства "Львівський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (79053, місто Львів, вулиця Володимира Великого, будинок 54, ідентифікаційний код 31978981) заборгованість в розмірі 169353,22 грн. та 2540,30 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили, у відповідності до вимог статті 327 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 12.12.2022р.

Суддя Петрашко М.М.