ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2022м. ДніпроСправа № 205/3802/18

Суддя господарського суду Дніпропетровської області Панна С.П. при секретарі судового засідання Арнаутової А.О. , розглянувши матеріали справи

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ), 02154, м.Київ, бульвар Русанівський, буд.8,

до ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , АДРЕСА_2

про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Моторне (транспортне) страхове бюро України 04.06.2018р. звернулось до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , в якій просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі понесених витрат у сумі 32 778,71 грн. та судові витрати у справі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що МТСБУ виплатила страхове відшкодування у розмірі 32166,01грн. потерпілому у ДТП, вчиненому з вини ОСОБА_2 , який виконуючи свої трудові обов`язки керував автобусом, належним ФОП Шикаловському Д.Г., а відтак до позивача на підставі ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.1191 ЦК України перейшло право вимоги до відповідача у порядку регресу. Крім того, МТСБУ було прийнято відповідні роботи аварійного комісара та оплачено їх вартість у сумі 612,70 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 16.11.2018р. позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України кошти в розмірі понесених витрат у розмірі 32778,71 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судовий збір у розмірі 1762,00грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.11.2019р. по справі № 205/3802/18 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2018року - скасовано. В задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування відмовлено. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2643,00 грн.

Постановою Верховного Суду від 22.09.2021р. по справі № 205/3802/18 касаційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 листопада 2019 року скасовано, провадження закрито.

Ухвалою Верховного Суду від 01.12.2021р. по справі № 205/3802/18 заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України задоволено. Справу № 205/3802/18 за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, вирішено передати для продовження розгляду до Господарського суду Дніпропетровської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2021р. матеріали справи № 205/3802/18 передані для розгляду судді Панні С.П.

Ухвалами суду від 23.12.2021р., 03.05.2022р. зобов`язано Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради надати інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичних осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

До суду надійшла інформація від Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради на виконання вимог ухвали суду від 23.12.2021р. та 03.05.2022р.

Ухвалою суду від 19.05.2022 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 09.06.2022р. Про місце, день та час судового засідання сторони були повідомлені шляхом прийняття телефонограми від 20.05.2022 р. Третя особа була повідомлена оголошенням про виклик 20.05.2022р.

Ухвалою суду від 09.06.2022р. відкладено підготовче засідання на 07.07.2022р.

Судове засідання 07.07.2022р. не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Панни С.П. на лікарняному з 15.06.2022р. по 05.10.2022р.

Ухвалою суду від 11.10.2022р. призначено підготовче засідання по справі на 01.12.2022р.

30.11.2022р. від відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності.

30.11.2022р. від відповідача надійшла заява про перенесення судового засідання та надання можливості для підготовки відзиву на позовну заяву.

В судове засідання,01.12.2022р., представники сторін не з`явились, про місце, час та дату судового засідання сторони були повідомлені належним чином шляхом направлення ухвали суду від 11.10.2022р. на електронні адреси та шляхом публікації оголошення про виклик особи на офіційному сайті Господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою суду від 01.12.2022р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.12.2022р.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору не скористалась своїм правом на подання відзиву на позов.

Про місце, день та час судових засідань сторін повідомляли шляхом передачі телефонограм.

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

06.12.2022р. до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій просить суд поновити термін подання позову та відмовити в його задоволенні. Відзив обґрунтований тим, що факт знаходження ОСОБА_2 у правовідносинах з відповідачем не встановлений жодним належним відповідно до ст.76 ГПК України доказом, а тому вважає, що відповідач не є належним відповідачем по даній справі. Крім того, просить поновити термін поданні позову, оскільки відповідач ознайомився з матеріалами справи 23.11.2022р.

В судовому засіданні, 08.12.2022р., прийнято рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

14.11.2011 року близько 16 год. 20 хв ОСОБА_2 , керуючи автобусом «Ікарус 365», державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись на вул. Набережній Заводській у м. Дніпропетровську в районі електроопори № 220, не дотримався безпечної відстані та допустив зіткнення з автомобілем «Daewoo Matiz», державний номерний знак НОМЕР_3 , що належить на праві власності ОСОБА_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 .

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.12.2011р. ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, за наслідками вказаної ДТП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами протягом одного року.

Згідно з полісом від 21.09.2011р. № АА/5182421 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 , як власника автомобіля «Daewoo Matiz», державний номерний знак НОМЕР_3 , була застрахована у Публічному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Юнівес».

Відповідно до висновку експертного дослідження автотоварознавця від 02.12.2011р. № 650 з визначення вартості матеріального збитку загальна вартість матеріальної шкоди, завданої автомобілю «Daewoo Matiz», державний номерний знак НОМЕР_3 , становить 40 656,20 грн.

27.01.2012р. ОСОБА_3 звернулася до МТСБУ із відповідною заявою про отримання страхового відшкодування, оскільки на дату ДТП відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і на підставі наказу від 02 березня 2012 року № 721 МТСБУ платіжним дорученням від 05 березня 2012 року перерахувало ОСОБА_3 страхове відшкодування у сумі 32 166,01грн. Також МТСБУ сплатило суму у розмірі 612,70грн. за проведення оцінки завданих збитків та збір необхідних документів.

З матеріалів справи постає, що на час ДТП власником автобуса Ікарус 365, державний номерний знак НОМЕР_2 , був ОСОБА_1 , який не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст.41 п.41.1 п.п. «а» Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно правову відповідальність.

Доказів наявності у ФОП Шикаловського Д.Г. полісу договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності матеріали справи не містять, такі докази не надані і відповідачем.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. До даних відносин підлягає застосуванню Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час дорожньо транспортної пригоди.

Ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку, встановленому законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що МТСБУ було проведено виплату на користь потерпілого ОСОБА_3 в розмірі 32 166,01 грн. (40 656,20 грн. (розмір шкоди) 8 490,19 грн. (20% ПДВ) та 612,70 грн. витрат на аварійного комісару, залучення якого передбачено ст.40 п.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), а всього 32 778,71 грн., які є предметом цього позову.

Заперечень чи контрозрахунків щодо зазначеної суми відповідачем не надано, вказано сума документально підтверджується наявними матеріалами справи, сторонами не оспорюється.

Відповідно до ст.1191 ЦК України та ст.38 п.2 ч.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» після проведення виплати у Моторного (транспортного) страхового бюро України виникло право зворотної вимоги.

Заперечуючи проти позову відповідач вказує, що факт знаходження ОСОБА_2 з ним у трудових відносинах не встановлений жодним належним відповідно до ст.76 ГПК України доказом, постанова про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності таким доказом бути не може, тому відповідач вважає себе не належним відповідачем по справі.

Суд критично ставиться до заперечень відповідача з приводу того, що відповідач є не належним відповідачем по справі, оскільки вони спростовуються наявними матеріалами справи, зокрема змістом судових рішень у справі №205/1734/15-ц.

Зі змісту вказаних судових рішень вбачається, що стягуючи з ФОП Шикаловського Д.Г. на користь МТСБУ в порядку регресу 32 778,71 грн. та судові витрати, судами у справі №205/1734/15-ц було встановлено, що Трегуб С.О., який був залучений до участі у справі в якості третьої особи, перебував у трудових відносинах з ФОП Шикаловським Д.Г. та на момент ДТП виконував свою трудові обов`язки перед ФОП Шикаловським Д.Г.

З матеріалів справи також вбачається, що ФОП Шикаловський Д.Г. не погодившись з рішенням суду першої та апеляційної інстанції оскаржив їх до Верховного Суду України.

Частково задовольняючи касаційну скаргу ФОП Шикаловського Д.Г. та закриваючи провадження в частині позовних вимог МТСБУ до ФОП Шикаловського Д.Г. Верховний Суд України виходив з того, факт перебування Трегуба С.О. у трудових відносинах було належним встановлено судами попередніх інстанцій та він є належним відповідачем, зокрема зі змісту Постанови Верховного Суду України по справі №205/1734/15-ц від 06.02.2018 року вбачається, що «відмовляючи у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , суди на підставі норм статті 1172 ЦК України, обґрунтовано виходили з того, що останній перебував у трудових відносинах з фізичною особою підприємцем Шикаловським Д.Г., тому вказані позовні вимоги до Трегуба С.О. є безпідставними».

В той же час зі змісту вказаної постанови Верховного Суду України вбачається, що визначаючи ФОП Шикаловського належним відповідачем за завдану шкоду, суд касаційної інстанції скасував рішення попередніх інстанцій та закрив провадження у справі, зазначивши, що оскільки на момент розгляду справи роботодавець ФОП Шикаловський Д.Г. був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності в якості фізичної особи підприємця спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Відповідно до ст.75 ч.4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи, що факт перебування ОСОБА_2 з ФОП Шикаловським Д.Г. був встановлений судовим рішенням у справі №205/1734/15-ц за участю цих самих осіб, яке набрало законної сили, такі обставини є встановленим відповідно до ст.75 ч.4 ГПК України та не підлягають повторному доказуванню.

Відповідно до ст.1172 ЦК України та наявних матеріалів справи цивільно-правову відповідальність за шкоду, яка була завдана Жулей Я.Ф. з вини ОСОБА_2 під час виконання ним своїх трудових обов`язків, несе роботодавець ФОП Шикаловський Д.Г.

Згідно наявної в матеріалах справи інформації про ФОП Шикаловського Д.Г., наданої Міністерством юстиції України 16.05.2018р., підприємницька діяльність ФОП Шикаловського Д.Г. припинена.

Частиною першою статті 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з частиною першою статті 22 Закону при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до підпункту 38.2.1 статті 38 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Згідно до п.13.1 ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Враховуючи, що суду не надано докази належності відповідача до категорій осіб, визначених у п.13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ правомірно відшкодувало завдану Трегубом С.О. шкоду у розмірі 32166,01грн., а відтак відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України, пп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» набуло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача у розмірі виплаченого відшкодування.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до статті 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (зокрема, у пунктах 5, 10, 14 цієї статті).

Одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, яка передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Згідно зі статтею 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Отже, у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою як її права, так і обов`язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

Відповідно до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини у справі «Мантованеллі» проти Франції звернув увагу суду на те, що одним із складників справедливого судового розгляду у розумінні ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» є право на змагальне провадження.

Стаття 13 ГПК України передбачає, що судочинство у господарських судах України здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Стосовно поновлення відповідачу терміну подання позову (відзиву), суд звертає увагу на те, що відповідачу з 20.05.2022р. було відомо про відкриття Господарським судом Дніпропетровської області провадження у справі № 205/3802/18 (а.с.20 том 2, а.с.29 том 2, а.с.30 том 2, а.с.39 том 2) та, зокрема, ухвалою суду від 11.10.2022р. було рекомендовано сторонам виконати вимоги ухвали суду від 19.05.2022р. (відповідачу: протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі підготувати відповідно до вимог статей 165, 178 ГПК України відзив на позовну заяву та надіслати його оригінал суду, а копію відзиву та доданих до нього документів усім учасникам справи; протягом 5 днів з дня отримання від позивача відповіді на відзив (за наявності) надати суду, а також усім учасникам справи заперечення з урахуванням вимог частин третьої шостої статті 165 та статті 167 ГПК України). Тобто строк, встановлений відповідно до вимог ст.165 ГПК України сплинув. Стосовно ознайомлення з матеріалами справи лише 23.11.2022р. з вказанням причин щодо не отримання позовної заяви з додатками в порядку ГПК України, суд зазначає, що позовна заява розглядається від 29.05.2018р., яка була подана до Ленінського районного суду та була отримана відповідачем, що не спростовується матеріалами справи, а також про зазначену позовну заяву було вказано в ухвалі суду від 19.05.2022р. Отже, з врахуванням вище викладеного, питання щодо поновлення відповідачу терміну подання позову (відзиву), суд залишає без розгляду відповідно до ст.118 ГПК України.

Щодо заяви від 30.11.2022р. відповідача про застосування строку позовної давності та заяви позивача (п.2 прохальної частини позову) про поновлення строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Розглядаючи заяву відповідача про застосування строку позовної давності, суд не знаходить підстав для її задоволення з огляду на задоволення заяви позивача про поновлення строку позовної давності, виходячи з наступного.

15 травня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 922/1467/19 прийшов до висновку, що подання позову з недодержанням правил підвідомчості/підсудності (навіть у разі наступного закриття провадження у справі, а не відмови в позові або повернення позову), не перериває перебігу позовної давності. Водночас, у законодавстві відсутній перелік причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог. Неправильним та несправедливим є покладення виключно на позивача відповідальності за помилку у визначенні підвідомчості відповідної справи і позбавлення його права на захист у спірних правовідносинах. Виходячи з аналізу наведених вище норм та встановлених судами обставин справи, Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для визнання причин пропуску позивачем строків позовної давності поважними та задоволення позову.

Строк позовної давності при регресі починає обчислюватися з того моменту, коли страховик виплатив відшкодування. Такий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 10 січня 2019 року у справі № 200/13392/13-ц.

З матеріалів справи вбачається, що страхова виплата була проведена 02 березня 2012, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням та не оспорюється сторонами, таким чином строк позовної давності на звернення до суду закінчувався 01 березня 2015 року.

З наявних матеріалів справи вбачається, що 18 лютого 2015 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 та ФОП Шикаловського Д.Г. з аналогічних підстав (справа №205/1734/15-ц), тобто з дотриманням строку позовної давності та у справі було винесено рішення про стягнення з ФОП Шикаловського Д.Г. на користь МТСБУ суми, яка є предметом цього спору, проте постановою Верховного Суду України від 06 лютого 2018 року провадження в частині позовних вимог МТСБУ до ФОП Шикаловського Д.Г. було закрито, оскільки справа підвідомча господарському суду, в іншій частині рішення судів у справі 205/1734/15-ц залишено без змін.

Після закриття провадження в частині позовних вимог МТСБУ до Шикаловського Д.Г., позивач знову звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, оскільки 16 травня 2018 року Шикаловський Д.Г. припинив свою підприємницьку діяльність, яку вів з 2006 року, що підтверджується інформацією Міністерства юстиції України та унеможливлювало для МТСБУ на їх думку звернення до господарського суду. За результатом розгляду повторної позовної заяви МСТБУ Ленінський районний суд м. Дніпропетровська повторно прийняв рішення про стягнення з ОСОБА_5 суми, яка є предметом цього позову та відхилив клопотання відповідача про застосування строку позовної, погодився з тим, що справа підсудна суду загальної юрисдикції. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2019 року рішення першої інстанції було скасовано, оскільки на думку суду апеляційної інстанції між сторонами відсутні договірні зобов`язання, а спір підвідомчий господарському суду.

Верховний Суд, переглядаючи рішення суду апеляційної інстанції не погодився з такою позицією та в постанові від 22.09.2021 року зазначив, що хоча справа є малозначною (не підлягає касаційному оскарженню в загальному порядку) проте враховуючи, що наведені у скарзі доводи дають підстави вважати, що розгляд справи у касаційному порядку має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, відкрив касаційне провадження.

Предметом розгляду Верховного Суду було саме визначення належності спору до певної юрисдикції за результатом якого, провадження було закрито та в порядку ст.256 ЦПК України направлено матеріали до Господарського суду Дніпропетровської області, яким у даній справі №205/3802/18 приймається зазначене рішення.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 02.04.2019 у справі № 902/326/16, від 24.09.2019 у справі № 922/1151/18, від 17.06.2020 у справі № 916/1689/17, від 27.08.2020 у справі № 922/1948/19, від 07.09.2020 у справі № 904/1080/19) зазначено, що перебування справи у провадженні судових органів, вчинення в ній передбачених законом дій на думку добросовісного розсудливого спостерігача виключає необхідність вчинення процесуальних дій спрямованих на припинення цього процесу, а саме подачі заяв про закриття провадження у справі, подачі позовів в порядку іншого судочинства тощо. За таких обставин є неправильним та несправедливим покладення виключно на позивача відповідальності за помилку у визначенні підвідомчості відповідної справи і позбавлення його права на захист у спірних правовідносинах.

З врахуванням вищевикладеного судом встановлено, що МСТБУ в межах строку позовної давності в 2015 році звернулося до відповідача з аналогічним позовом з цих самих підстав та з цього самого предмету спору, судами першої та апеляційної інстанції двічі виносились рішення по суті спору у період часу з 2015 по 2019 року, та у зв`язку зі зміною обстановки, а саме закриття відповідачем своєї підприємницької діяльності та визначенням правильної підвідомчості справи, Верховним Судом визначено дану справу як таку, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, тобто позивачем вживались активні дії із захисту своїх прав у вигляді подання позову хоча і з недодержанням правил підвідомчості/підсудності, проте пропуск строку позовної давності в даному випадку пов`язаний з обставинами, які знаходяться поза межами волі позивача, зокрема, з фактом прийняття судом відповідної позовної заяви у справах №205/1734/15-ц та у цій справі №205/3802/18 та їх розгляду судами впродовж тривалого строку з винесення проміжних судових рішень по суті, суд прийшов до висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності, необхідності поновлення строку позовної давності та відповідно задоволення позовних вимог. (висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 15.05.2020 у справі № 922/1467/19 та Верхового Суду у постанові від 23.06.2021 року у справі № 924/1276/19)

З врахуванням вищевикладеного, оскільки позивач довів правомірність заявлених вимог, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі зі стягненням з відповідача на користь позивача понесених витрат у розмірі 32778,71грн., які складаються зі страхового відшкодування у розмірі 32 166,01грн. та витрат за послуги аварійних комісарів у розмірі 612,70грн..

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у розмірі 1 762,00грн.

Керуючись статтями 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ), 02154, м.Київ, бульвар Русанівський, буд.8, кошти в розмірі понесених витрат у розмірі 32 778,71грн. та судовий збір у розмірі 1 762,00грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 08.12.2022р.

Суддя С.П. Панна