ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.12.2022р. Справа №910/1163/22

Господарський суд Донецької області у складі судді Сковородіної О.М.,

розглянувши матеріали справи за позовом: Фізичної особи-підприємця Сергієнко Тетяни Іванівни ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_1 )

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Логістик Сістем» (вул. Бахчиванджи, буд. 55, 2, Донецька область, м. Маріуполь, 87534; )

про стягнення 296 859,60 грн.

без виклику сторін

На адресу Господарського суду Донецької області від Господарського суду міста Києва за підсудністю надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Сергієнко Тетяни Іванівни до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Логістик Сістем» про 296 859,60 грн.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва №910/1163/22 від 21.02.2022 підставою направлення позовної заяви є факт того, що місцезнаходженням відповідача є: вул. Бахчиванджи, буд. 55, 2, м. Маріуполь, Донецька область, 87534.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №0203/19 від 07.10.2019 щодо оплати вартості наданих послуг з перевезення вантажу.

Ухвалою Господарського суду Донецької області №910/1163/22 від 23.05.2022 позовну заяву було залишено без руху, у зв`язку з тим, що позивачем не було надано докази направлення позовної заяви на адресу відповідача.

Ухвалою Господарського суду Донецької області №910/1163/22 від 07.06.2022 було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

20.06.2022 на електронну адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо позовних вимог з наступних підстав:

1) наданий позивачем рахунок-фактура № 11 від 31.10.2019, складений на підставі акту № 9 від 18.11.2019, підписаного відповідачем, оплачений в повному обсязі (платіжне доручення № 6561). Зобов`язання згідно з виставленим позивачем рахунком-фактурою № 28 від 10.11.2019, складеним на підставі Акту № 19 від 16.12.2019 не підписано відповідачем, виконані в обсязі 124 016,07 грн. Вимоги позивача за рахунками-фактурами № 29 від 20.11.2019 та № 31 від 30.11.2019, складеними на підставі не підписаних відповідачем актів, відповідно не визнаються відповідачем, адже не підкріплені жодним первинним бухгалтерським документом. Позивачем не було надано жодного доказу направлення/вручення відповідачеві рахунків-фактур та актів приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), а також документів первинного бухгалтерського обліку саме на заявлену у вимогах позивача суму, а також узгоджених відповідачем Актів звірок взаємних розрахунків;

2) всупереч положенням абзацу 6 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" в Актах приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 19 від 16.12.2019, № 20 від 20.12.2019 та № 21 від 27.12.2019 позивачем не зазначено посаду або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, що брала участь у господарської операції від замовника, а також взагалі відсутній особистий підпис уповноваженої особи замовника;

3) у відповідача та у матеріалах справи відсутні, передбачені умовами договору та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні подорожні листи та товарно-транспортні накладні із зазначенням виду транспортного засобу та кількістю відпрацьованих ними машино/годин, що враховуючи неналежність та недостовірність наданих позивачем актів, не надає можливість визначити факт та обсяги фактично наданих за договором послуг;

4) позивачем не подано до суду жодних доказів, що позивач дійсно поніс витрати на надання правової допомоги (здійснив оплату послуг адвоката у вказаному розмірі) та має право на їх компенсацію. Тому, вимога про стягнення витрат на правничу допомогу не підлягає задоволенню.

22.06.2022 на електронну адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній заперечує щодо доводів відповідача та вважає позовні вимоги обґрунтованими.

Ухвалою суду від 23.06.2022 позивачу було запропоновано надати письмові пояснення по окремим позиціям відповідача, викладеним у відзиві.

27.06.2022 позивачем були надані письмові пояснення по окремим питанням: щодо розгляду справи за правилами загального позовного провадження, щодо клопотання відповідача про витребування оригіналів документів, доданих до позовної заяви, щодо клопотання відповідача про застосування строків позовної давності до позовних вимог.

Дослідивши документи, наявні в матеріалах справи, судом встановлено наступне.

Між Фізичною особою - підприємцем Сергієнко Вячеславом Володимировичем (далі - виконавець або позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю «Глобал Логістік Систем» (далі - замовник або відповідач) був укладений Договір №0203/19 від 07.10.2019року (далі - договір).

Відповідно до умов п. 1.1 договору виконавець за завданням замовника зобов`язується в порядку та на умовах, передбачених договором надавати послуги за допомогою безколійного транспорту (далі - техніка), а також послуги з її керування (далі - послуги), а замовник зобов`язується сплатити такі послуги.

Пунктом 2.2. договору сторони передбачили, що всі розрахунки між сторонами здійснюються виходячи із кількості машино/годин, відображених у акті сдачі-приймання наданих послуг відпрацьованих технікою виконавця за розрахунковий період. Сторони домовились, прийняти за розрахунковий період послуг календарну декаду (з 1 по 10, з 11 по 20,з 21 по 30(31)).

Сдача-примання наданих виконавцем послуг оформлюється щодекадно згідно акту сдачі-приймання наданих послуг, протягом 3-х робочих днів, наступних за звітним (п. 2.3 Договору).

Вартість послуг виконаних за договором, визначається у відповідності з протоколом узгодження договірних цін, який є невід`ємною частиною даного договору, виходячи з ціни одного часу експлуатації техніки (п.2.4 Договору).

Послуги вважаються виконаними після підписання уповноваженими представниками сторін Акту наданих послуг (виконаних робіт), який складається виконавцем та надсилається Замовнику разом з рахунком на оплату послуг (п. 2.6 Договору).

Відповідно до пункту 2.9 Договору, Замовник здійснює оплату послуг виконавця, протягом 30 банківських днів з моменту отримання зазначених в цьому документів та підписання акту наданих послуг (виконаних робіт).

Додатком № 1 до Договору, сторони узгодили типову форму Акту здачі-приймання робіт (надання послуг), а Додатком №2 погодили договірні ціни, у зв`язку з чим сторони дійшли згоди по всім істотним умовам Договору та прийняли його до виконання.

Позивач вказує, що належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надав послуги замовнику з перевезення вантажу за завданням замовника, всього на суму 557 564, 28 грн. з ПДВ, а Замовником були прийняте таке виконання, про що свідчать складені:

- акт здачі приймання робіт (надання послуг) №19 від 16.12.2019 року на суму 161308,07 грн. з ПДВ; рахунок фактура №28 від 10.11.2019року на суму 161 308,07грн.;

- акт здачі приймання робіт (надання послуг) №21 від 27.12.2019 року на суму 130100, 96 грн. з ПДВ; рахунок фактура №31 від 30.11.2019 року на суму 130 100,96грн.;

- акт здачі приймання робіт (надання послуг) №20 від 20.12.2019 року на суму 129466,57грн. з ПДВ; рахунок фактура №29 від 20.11.2019 року на суму 129 466,57грн.;

- акт здачі приймання робіт (надання послуг) №9 від 18.11.2019 року на суму 136688,68грн. з ПДВ; рахунок фактура №11 від 31.10.2019 року на суму 136 688,68 грн.

Але, відповідач свої зобов`язання з оплати наданих послуг виконав не в повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 260 704, 68 грн., що підтверджується наступними платіжними документами:

- платіжне доручення №4698 від 29.05.2020 року на суму 50 000,00грн.;

- платіжне доручення №6561 від 18.11.2019 року на суму 136 688,68грн.;

- платіжне доручення №2766 від 31.05.2021 року на суму 37 008,00грн.;

- платіжне доручення №4393 від 20.09.2021 року на суму 37 008,00грн.

В подальшому, фізична особа - підприємець Сергієнко Вячеслав Володимирович (далі - первісний кредитор) на підставі договору № 11/11-21 від 11.11.2021 року про відступлення права вимоги (цесії) відступив на користь фізичної особи - підприємця Сергієнко Тетяни Іванівні (далі - новий кредитор або позивач) своє право вимоги за договором № 0203/19 від 07.10.2019 року укладеним між товариством з обмеженою відповідальністю «Глобал Логістік Сістем» первісним кредитором.

Пунктом 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України, передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України).

Право вимоги за договором № 0203/19 від 07.10.2019 року перейшло від первісного кредитора до ФОП Сергієнко Тетяни Іванівні (новий кредитор) на підставі договору № 11/11-21 від 11.11.2021 року про відступлення права вимоги (цесії) та акту приймання передачі документів до нього.

У зв`язку із відступленням права вимоги, позивач звернувся до відповідача з вимогою про оплату суми заборгованості за договором, в якій одночасно повідомив про підстави відступлення права вимоги та реквізити для сплати боргу.

Позивач вказує, що відповідь на вимогу відповідачем не була надана.

Оцінюючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч.1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 Цивільного кодексу України, що кореспондується зі ст. 193 Господарського кодексу України, передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України відносно обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Щодо заперечень відповідача, викладених у відзиві.

Відповідач висловив свою позицію щодо розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 07.06.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Своє клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, відповідач жодним чином не мотивує, тому воно не підлягає задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про витребування оригінал документів, доданих до позовної заяви.

Частинами 1,3,4 ст. 80 ГПК України встановлено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

За правилами ч. 1 ст. 81 ГПК України учасник справи, виключно у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Згідно з ч. 2 ст. 81 ГПК України у клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів);

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу;

5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Відповідач, вимог встановлених ч. 2 ст. 81 ГПК України не виконав, не навівши чіткий перелік документів, що підлягаю витребуванню, не вказавши обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; не надавши суду докази вчинення ним заходів, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу, та не зазначив причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Клопотання відповідача про витребування оригіналів документів не містить вимог про вчинення конкретних процесуальних дій, метою яких було б встановлення важливих фактичних обставин справи для правильного вирішення даного спору.

За наведених обставин клопотання відповідача - про витребування у позивача оригіналів документів не підлягає задоволенню.

Твердження відповідача про відсутність підпису з боку замовника, спростовується при огляді зазначених актів приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 19 від 16.12.2019 року; №20 від 20.12.2019 року та №21 від 27.12.2019 року, з яких вбачається наявність підпису у правому нижньому куті кожного з актів, в розділі що має назву «від Замовника». Крім того, на кожному із наведених вище актів, підпис замовника скріплений круглою печаткою підприємства Замовника.

Якщо відповідач сприймає відсутність даних, які б дали змогу ідентифікувати особу, що брала участь у господарській операції від імені замовника при складані Акту приймання-передачі виконаних робіт №9 від 18.11.2019 року, та як наслідок виконав свої зобов`язання з його оплати, справедливо та логічно вважати що і всі інші акти складені за такою самою узгодженою сторонами формою (тобто без визначення прізвища підписанта, та скріплені печаткою) - також є чинними та такими що підлягають оплаті замовником.

У постановах від 20.12.2018 у справі № 910/19702/17, від 29.01.2020 у справі № 916/922/19 Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки покупця, не може свідчить про те, що такі видаткові накладні є неналежними доказами у справі. Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними.

Щодо клопотання відповідача про застосування строків позовної давності до позовних вимог.

Відповідач у своєму відзиві на позов зазначає, що Договір №0203/19 від 07.10.2019 року, укладений між фізичною особою - підприємцем Сергієнко Вячеславом Володимировичем та товариством з обмеженою відповідальністю «Глобал Логістік Систем» - є за своєю природою договором вантажного перевезення, а тому на врегульовані ним правовідносини повинні розповсюджуватися положення ст.ст. 908-928, глави 64 ЦК України, в тому числі і положення щодо скорочених строків позовної давності, встановлених ч.3 ст. 925 ЦК України.

Між тим, такі доводи відповідача є помилковими.

Так, згідно умов п. 1.1 договору виконавець (позивач) за завданням замовника відповідача зобов`язується в порядку та на умовах, передбачених договором надавати послуги за допомогою безколійного транспорту, а також послуги з її керування, а замовник зобов`язується сплатити такі послуги.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 929 Цивільного кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Додатком №2 до договору, сторони взаємно погодили вартість послуг за наступними маршрутами:

- самоскид на перевезення шлаку за маршрутом: к-т Азовсталь (з траншеї) - балка Грековата;

- самоскид на перевезення шлаку за маршрутом: к-т Азовсталь (з відвалу) - балка Грековата.

У пункті 2.6 договору, сторони також погодили, що послуги вважаються виконаними після підписання уповноваженими представниками сторін акту наданих послуг (виконаних робіт), який складається виконавцем та надсилається замовнику разом з рахунком на оплату послуг.

Відповідно до пункту 2.9 договору, замовник здійснює оплату послуг виконавця, протягом 30 банківських днів з моменту отримання зазначених в цьому документів та підписання акту наданих послуг (виконаних робіт).

Виконавець належним чином виконав свої зобов`язання та надав Замовнику послуги з організації перевезення вантажу за завданням замовника.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що позивач та відповідач уклали договір, який за своєю правовою природою, суб`єктним складом та істотними умовами є договором транспортного експедирування, у зв`язку із чим набули взаємних прав і обов`язків, зазначений правочин не є договором перевезення, як помилково вважає відповідач, виходячи з наступного.

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч.1 ст.316 Господарського кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням.

Аналогічні приписи містить ст. 929 Цивільного кодексу України та ч.ч. 2 та 3 зазначеної статті визначено, що положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 909 Цивільного кодексу України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України).

Таким чином, відмінність договору перевезення від договору транспортного експедирування полягає в тому, що договір перевезення є трьохстороннім (відправник, перевізник, одержувач), а договір транспортного експедирування двостороннім (перевізник, замовник). Договір транспортного експедирування (ст. 929 Цивільного кодексу України) та договір перевезення вантажів (ст. 909 Цивільного кодексу України) є різними договорами за предметом та за істотними умовами цих правочинів, при цьому, регулюються різними нормами чинного законодавства.

Надавши правову оцінку умовам Договору, вбачається, що за своїми основними та другорядними (не основними) ознаками та суб`єктним складом цей Договір є договором транспортного експедирування.

Договір транспортного експедирування, правовідносини за яким регулюються статтею 316 Господарського кодексу України та статтями Глави 65 Цивільного кодексу України, та договір перевезення вантажів, правовідносини за яким регулюються статтями Глави 64 Цивільного кодексу України, є за своєю суттю різними договорами, як за предметом, так і за істотними умовами цих правочинів, регулюються різними нормами чинного законодавства, відтак спеціальні строки позовної давності визначені статтею 925 Цивільного кодекса України та п. 6 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодекса України та стосуються саме перевезення вантажу, на правовідносини, що випливають із договору транспортного експедирування, які полягають в організації перевезення та наданні інших послуг, пов`язаних з перевезенням, не поширюються.

Вказана правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 24.02.2010 у справі №11/237, від 22.11.2011 у справі №5015/1094/11, від 17.04.2012 у справі №1/93/5022-1253/2011.

Як слідує із змісту договору, позивач - є виконавцем (перевізником), а відповідач - є замовником, тобто спір виник між виконавцем та замовником за двостороннім договором транспортного експедирування.

В даному випадку, спір виник між перевізником та замовником за двостороннім договором транспортного експедирування, а не договором укладеним між вантажовідправником, вантажоодержувачем та перевізником, що є обов`язковою умовою за договором перевезення.

Правовідносини сторін згідно ст. 316 Господарського кодексу України, ст.929 Цивільного кодексу України та самого договору, полягають в організації перевезення та наданні послуг, пов`язаних з перевезенням, на відміну від правовідносин саме перевезення.

На правовідносини, які виникли між перевізником та замовником за вищевказаним договором, який за своєю правовою природою є договором транспортного експедирування, поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України), а не приписи, визначені ч. 5 ст. 315 Господарського кодексу України, згідно яких, для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк, як стверджує відповідач.

Враховуючи викладене, доводи відповідача щодо застосування спеціального строку позовної давності (ст. 315 ГК України) є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Також, відповідно до пункту 2.9 договору, замовник здійснює оплату послуг виконавця, протягом 30 банківських днів з моменту отримання зазначених в цьому документів та підписання акту наданих послуг (виконаних робіт).

Відповідач наполягає на відсутності у нього та в матеріалах справи доказів вручення йому документів, з яким умови п. 2.9 договору пов`язується виникнення у відповідача зобов`язання з оплати.

Але початок перебігу строку позовної давності нерозривно пов`язаний з моментом порушення права, що в даному випадку співпадає зі строком виконання відповідачем зобов`язання з оплати послуг позивача.

За відсутності доказів вручення відповідачеві документів встановлених умовами п. 2.9 Договору, визначити строк виконання зобов`язань Відповідача з оплати послуг позивача неможливо.

За таких обставин застосуванню підлягають приписи ч. 2 ст. 530ЦК України. Так з а змістом зазначеної статті, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

28.12.2021 року позивач направив на адресу відповідача повідомлення - вимогу, в якому, серед іншого повідомив адресата про відступлення права вимоги та вимагав сплатити заборгованість за Договором № 0203/19, укладеним між боржником та первісним кредитором 07.10.2019 року у сумі 296 859,60грн., протягом 7-ми днів, з дня отримання цієї вимоги, за наступними фінансовими реквізитами: отримувач: Сергієнко Тетяна Іванівна (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ); рахунок: НОМЕР_2 в АТ "Райффайзен банк Аваль» МФО 380805.

Зазначене повідомлення-вимогу відповідач отримав 30.12.2021 року, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням №843.

Таким чином, строк оплати заборгованості за договором у відповідача настав 07.01.2022 року, а тому доводи відповідача про порушення навіть скорочених строків позовної давності - є також безпідставними.

На підставі викладеного, позовні вимоги про стягнення стягнення 296 859,60 грн. підлягають задоволенню.

Судові витрати, які складаються зі сплаченої позивачем суми судового збору, відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача суми понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 59 371,92 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 2, 3 статті 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з статтею 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Статтею 30 цього Закону встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та адвокатом Костирею Геннадієм Анатолійовичем, що здійснює діяльність у статусі фізичної особи - підприємця, укладено Договір про надання правничої допомоги від 04.01.2022 року.

Згідно з п. 3.1.3 договору сторони погодили, що винагорода адвоката, складає 20% від затвердженої господарським судом суми, яка підлягає стягненню з боржника на користь замовника, у якості відшкодування шкоди (збитків) заподіяної замовнику (позивачу) внаслідок неналежного виконання боржником (відповідачем) своїх зобов`язань за Договором № 0203/19 від 07.10.2019 року укладеним між товариством з обмеженою відповідальністю «Глобал Логістік Систем», і ФОП Сергієнко Вячеслав Володимирович, право вимоги за яким відступлено на користь ФОП Сергієнко Тетяни Іванівні на підставі договору № 11/11-21 від 11.11.2021 року про відступлення права вимоги (цесії), або від добровільно сплаченої Боржником такої суми на користь Замовника до затвердження її судом, що є за своєю природою очікуваними витратами позивача на професійну правничу допомогу та складає 59371,92 грн.

На підтвердження того, що Малеванчук Ігор Володимирович є адвокатом, позивачем до його позовної заяви було долучено копії: відповідного свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, договір про надання юридичних послуг адвокатом, ордер.

Суд зазначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншого учасника справи в разі наявності заперечень такої особи щодо співрозмірності заявленої суми компенсації має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а їх розмір є розумним та виправданим. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

За наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У своєму відзиві відповідач зазначив, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованим та неспівмірним з наданими адвокатом послугами. Також вказав про відсутність таких документів, як доказів оплати наданих послуг та акту приймання-передачі наданих послуг.

Відповідно до частин 4, 5, 6 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотриманням вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях: від 12 жовтня 2006 року в справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року в справі "Гімайдуліна й інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року в справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року в справі "Баришевський проти України" (пункт 95) - зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 у справі "Лавентс проти Латвії" вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З урахуванням предмета та підстав позову, виходячи з встановлених обставин, характеру спірних правовідносин та обсягів матеріалів справи, беручи до уваги розгляд цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін, наявність вмотивованих заперечень відповідача щодо обґрунтованості заявленої суми компенсації, зважаючи на принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає за необхідне задовольнити заявлену суму витрат позивача на професійну правничу допомогу в цій справі в розмірі 30 000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України , суд -

ВИРІШИВ:

Позов Фізичної особи-підприємця Сергієнко Тетяни Іванівни до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Логістик Сістем» про стягнення 296 859,60 грн. - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Логістик Сістем» на користь Фізичної особи-підприємця Сергієнко Тетяни Іванівни основну заборгованість в сумі 296 859,60 грн., витрати на оплату судового збору в сумі 4 452,90 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 30 000,00 грн.

В задоволенні решти витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 14.12.2022.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду.

Позивач: Фізична особа-підприємець Сергієнко Тетяна Іванівна ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Логістик Сістем» (вул. Бахчиванджи, буд. 55, 2, Донецька область, м. Маріуполь, 87534; ).

Суддя О.М. Сковородіна