ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

21.09.2022 Справа № 914/2211/22

За заявою:Львівське комунальне підприємство «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс», м. Львів
до боржника:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , м. Львів
про:видачу судового наказу
Суддя Крупник Р.В.

ВСТАНОВИВ:

14.09.2022 до Господарського суду Львівської області від ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» надійшла заява про видачу судового наказу про стягнення з ФОП ОСОБА_1 2591,81 грн. заборгованості за Договором про надання послуг з вивезення побутових відходів №204043 від 26.03.2018.

Подана заява обґрунтована тим, що 26.03.2018 між заявником (виконавець) та боржником (споживач) укладено Договір про надання послуг з вивезення побутових відходів №204043 (надалі Договір №204043). Відповідно до п. 10 Договору №204043 оплата послуг здійснюється згідно договору в наступному порядку: платіж у розмірі 100% від суми рахунку, виставленого за попередній місяць, в якому надавались послуги здійснюється споживачем до 05 числа місяця, що настає за місяцем, у якому надавалися послуги. Решта вартості наданих послуг оплачується споживачем згідно наданого рахунку до 20 числа місяця, що настає за місяцем, у якому надавалися послуги. Договір №204043 автоматично пролонгований згідно із п. 30.

Як зазначає заявник, свої зобов`язання щодо надання послуг за Договором №204043 він виконав в повному обсязі. Разом з цим, боржник не виконав належним чином свої зобов`язання щодо оплати вартості наданих послуг, у зв`язку із чим у нього за період з 01.08.2019 по 28.08.2022 виникла заборгованість на загальну суму 2591,81 грн.

На підтвердження обґрунтованості вимоги про видачу судового наказу заявником додано до заяви Договір про надання послуг з вивезення побутових відходів №204043 від 26.03.2018, Додаток 1 до вказаного договору «Розрахунок обсягу і вартості послуг з вивезення побутових відходів», Акт звірки взаємних розрахунків за період: 01.08.2019 - 28.08.2022, підписаний лише ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс», рахунки на оплату за спірний період, за винятком червня 2022 року.

Ознайомившись зі змістом заяви та долучених до неї матеріалів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 148 ГПК України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, ч. 3 ч. 150 ГПК України передбачено, що до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Таким чином, для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, заява про видачу судового наказу обґрунтована тим, що боржником у встановлені строки не оплачено вартості наданих послуг за період: 01.08.2019 - 28.08.2022.

Згідно із п. 10 Договору №204043 оплата послуг здійснюється згідно договору в наступному порядку:

- платіж у розмірі 100% від суми рахунку, виставленого за попередній місяць, в якому надавались послуги здійснюється споживачем до 05 числа місяця, що настає за місяцем, у якому надавалися послуги;

- решта вартості наданих послуг оплачується споживачем згідно наданого рахунку до 20 числа місяця, що настає за місяцем, у якому надавалися послуги.

На підтвердження виникнення права на стягнення заборгованості за Договором №204043 заявник долучає рахунки на оплату за період з серпня 2019 року по липень 2022 року. При цьому, ним не долучено рахунку на оплату за червень 2022 року.

З цього приводу суд зазначає, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер (правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 29.04.2020 у справі №915/641/19).

Отже, долучені до матеріалів заяви рахунки на оплату жодним чином не підтверджують наявність у боржника заборгованості та носять лише інформаційний характер.

Що стосується наданого Акту звірки взаємних розрахунків за період: 01.08.2019 - 28.08.2022, то такий не є належним та допустимим доказом, поданим на підтвердження існування у боржника заборгованості у сумі 2591,81 грн., адже він підписаний ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» в односторонньому порядку.

Відсутність у акті звірки підписів уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність у такому акті юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості.

Слід також зазначити, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій.

Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суд від 19.04.2018 у справі №905/1198/17, від 24.10.2018 у справі №905/3062/17, від 05.03.2019 у справі №910/1389/18, від 04.12.2019 у справі №916/1727/17.

Таким чином, посилання заявника на ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» у контексті належності наданого ним акту до зведених облікових документів є спростованими.

Зважаючи на викладене вище, наданий акт не підтверджує наявність у боржника заборгованості, як і не свідчать про факт здійснення заявником господарських операцій із вивезення побутових відходів за Договором №204043.

Разом з цим, суд зауважує, що акт звірки все ж може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Як уже зазначалось вище, акт звірки підписаний лише заявником.

Що стосується первинних документів, то у даній справі такими документами є акти приймання-передачі наданих послуг. Саме ці документи можуть підтверджувати наявність у боржника заборгованості, а також факт виконання заявником своїх зобов`язань за Договором №204043.

Зі змісту пункту 14 Договору №204043 вбачається, що протягом трьох робочих днів після надання послуг виконавець складає акт здачі-приймання робіт (надання послуг) у двох примірниках, підписує його, скріплює печаткою та на свій вибір:

- або передає представнику споживача два примірника акта (з описом під підпис);

- або надсилає два примірники акта на адресу споживача, зазначену в договорі, рекомендованим листом з повідомленням про вручення або e-mail.

Споживач зобов`язаний підписати та повернути виконавцю один примірник акту здачі-приймання робіт (надання послуг) протягом десяти робочих днів із моменту його одержання або в такий самий строк надати письмові обґрунтовані зауваження щодо ненадання або надання послуг не в повному обсязі, зниження їх якості та викликати представника виконавця для складення акта-претензії в порядку передбаченому п.п. 24-26 договору, в іншому випадку акт здачі-приймання робіт (надання послуг) вважається таким, що повністю погоджений і затверджений споживачем без претензій, а вказані в ньому послуги підлягають оплаті у повному розмірі і в сумі, визначеній договором.

Разом з цим, до поданої заяви не долученого актів приймання-передачі наданих послуг, підписаних обома сторонами, як і не надано доказів їх надіслання на адресу споживача, зазначену у Договорі №204043, рекомендованим листом з повідомленням про вручення або e-mail.

За відсутності доказів надіслання боржнику актів наданих послуг, вказані акти, в силу положень п. 14 Договору №204043 не можуть вважатися такими, що погоджені боржником внаслідок ненадання ним протягом 10 робочих днів письмових обгрунтованих зауважень щодо них.

За таких умов, у суду відсутня можливість встановити,чи здійснювалися заявником господарські операції за Договором №204043, чи виникла у боржника заборгованість за цим договором на заявлену до стягнення суму та, відповідно, чи виникло у заявника право вимагати плати за послуги у заявленому ним розмірі.

Що стосується посилань заявника на те, що боржник частково сплатив заборгованість за Договором №204043, чим визнав свій борг, то суд відхиляє такі, адже належних та допустимих доказів здійснення такої оплати (платіжного доручення, касового чеку тощо) ним до поданої заяви не долучено.

Таким чином, розглянувши заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, судом встановлено, що заявником не доведено виникнення у нього права грошової вимоги за Договором №204043 на заявлену суму, а також порушення такого права боржником.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що заява ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» про видачу судового наказу не підлягає задоволенню.

Приписами ч. 2 ст. 152 ГПК України передбачено, що про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

За змістом ч. 1 ст. 153 ГПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктом 8 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Крім того, відмова судом у видачі судового наказу не позбавляє заявника права звернутися до суду у позовному провадженні до ФОП ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.2 ст. 151 ГПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись 12, 147-148, 150, 152-153, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» про видачу судового наказу про стягнення з ФОП ОСОБА_1 2591,81 грн. заборгованості за Договором про надання послуг з вивезення побутових відходів №204043 від 26.03.2018 відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254-257 ГПК України.

Веб-адреса сторінки суду http://lv.arbitr.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі.

Суддя Крупник Р.В.