РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.12.2022Справа № 910/4631/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю. за участі секретаря судового засідання Улахли О.М.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Інгосстрах»

до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

про визнання дій протиправними та стягнення 209 466 241,60 грн.

за участі представників

від позивача: Кузьменко В.С.;

від відповідача: Тарасенков В.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія Інгосстрах» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій протиправними та стягнення 209 466 241,60 грн. упущеної вигоди.

Позов обґрунтовано порушенням відповідачем умов агентських договорів №1 та №2 від 03.01.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.06.2022 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.07.2022 позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Інгосстрах» прийнято до розгляду, вирішено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено дату і час проведення підготовчого засідання та встановлено строки надання учасниками процесуальних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.08.2022 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 09.08.2022 оголошено перерву до 06.09.2022.

Позивачем через відділ діловодства суду надані додаткові письмові пояснення до позовної заяви та клопотання про витребування у відповідача додаткових доказів.

Відповідачем через відділ діловодства надано суду письмове клопотання про продовження строку надання відзиву, продовження строку підготовчого провадження та перенесення розгляду справи на іншу дату.

Господарським судом міста Києва у судовому засіданні 06.09.2022 ухвалено рішення про продовження підготовчого провадження у справі на тридцять днів та продовжено строк надання відзиву до 13.09.2022. Розгляд клопотання відповідача про витребування додаткових доказів перенесено на 20.09.2022.

Відповідачем 13.09.2022 направлено поштою відзив на позовну заяву, яким заперечено вимоги повністю з огляду на відсутність чотирьох елементів складу господарсько-правового правопорушення тощо.

Відповідачем перед судовим засіданням 20.09.2022 направлено електронною поштою клопотання про залишення позовної заяви без руху та заперечення проти задоволення клопотання позивача про витребування додаткових доказів.

Протокольною ухвалою від 20.09.2022 судом задоволено клопотання відповідача та продовжено процесуальний строк для надання відповіді на відзив до 27.09.2022 та відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без руху.

Позивачем 26.09.2022 направлено поштою клопотання про продовження встановленого протокольною ухвалою строку надання відповіді на відзив до 11.10.2022.

Представником позивача 10.10.2022 засобами електронної пошти направлено на адресу суду клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибути у засідання.

Судове засідання, призначене на 11.10.2022 не відбулось за фізичної неможливості його проведення.

Подальший розгляд справи ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2022 призначено на 15.11.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.11.2022 відмовлено у задоволенні клопотання позивача від 04.11.2022 про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 15.11.2022 представником відповідача заявлені клопотання про визнання доказів недопустимими та клопотання про огляд електронних доказів за їх місцезнаходженням у мережі інтернет. Крім того, представником відповідача надані суду письмові пояснення щодо клопотання позивача про витребування додаткових доказів.

Перед судовим засіданням через відділ діловодства суду надано позивачем відповідь на відзив, яким заперечено доводи відповідача та підтримано вимоги позову.

У судовому засіданні оголошено перерву до 22.11.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.11.2022 (вступна та резолютивна частини рішення оголошені у судовому засіданні) у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку для подання клопотання про витребування доказів відмовлено. Клопотання про витребування додаткових доказів залишено без розгляду.

У судовому засіданні 22.11.2022 представником позивача повідомлено про подання через відділ документообороту суду двох клопотань про зупинення провадження у справі.

Перше клопотання позивача про зупинення провадження у справі мотивоване розглядом апеляційної скарги позивача на ухвалу від 15.11.2022 у даній справі про відмову у поновлені процесуальних строків. З урахуванням доводів представника відповідача у задоволені клопотання про зупинення провадження у справі до перегляду ухвали апеляційною інстанцією судом відмовлено.

У судовому засіданні відповідачем надано суду клопотання про вжиття заходів реагування та постановлення окремої ухвали. Клопотання обґрунтовано наявністю ознак підробки представниками позивача звернення фізичної особи до громадської організації інвалідів. Оскільки наведений відповідачем документ не може бути належним доказом у межах даного судового розгляду з огляду на вимоги Господарського процесуального кодексу України, у задоволенні клопотання відповідача судом відмовлено.

Судом оголошено перерву до 29.11.2022.

Представником відповідача 28.11.2022 засобами електронної пошти направлено на адресу суду заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі.

За результатами підготовчого засідання 29.11.2022 суд задовольнив клопотання позивача про поновлення строку для подання відповіді на відзив, задовольнив клопотання відповідача про подання заперечень (пояснень), відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі та прийняв рішення про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті у судовому засіданні 06.12.2022.

Представником позивача 05.12.2022 подано заперечення на клопотання про визнання доказів недопустимими та клопотання про повернення на стадію підготовчого провадження та долучення доказів до матеріалів справи.

Суд, враховуючи відсутність механізму повернення на стадію підготовчого провадження, відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України, з огляду на те, що позивачем не наведено вагомих підстав для здійснення такої процесуальної дії, суд залишає без розгляду відповідні клопотання позивача на підставі частини 2 статті 207 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідачем 06.12.2022 подано заперечення на відповідь на відзив та додаткові докази. З огляду на те, що судом у судовому засіданні 29.11.2022 було задоволено клопотання відповідача про подання заперечень (пояснень), суд долучив вказані заперечення до матеріалів справи. Клопотання про долучення додаткових доказів залишив без розгляду, на підставі частини другої статті 207 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 06.12.2022 оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Сторонами у справі 03.01.2014 укладено договори доручення на виконання страхових агентських послуг №1 та №2.

Відповідно до пунктів 1.1 та 1.2 договору №1 від 03.01.2014 відповідачем прийнято зобов`язання від імені та за дорученням позивача за плату здійснювати частину діяльності останнього, у тому числі виконувати інформаційно-роз`яснювальну роботу з метою рекламування діяльності позивача та притягнення до співробітництва заінтересованих осіб, укладення договорів страхування транспортних засобів та майна, що забезпечують виконання зобов`язань позичальників відповідача, приймання страхових платежів готівкової форми тощо.

За умовами пунктів 1.1 та 1.2 договору №1 від 03.01.2014 відповідачем прийнято зобов`язання від імені та за дорученням позивача за плату здійснювати частину діяльності останнього, у тому числі виконувати інформаційно-роз`яснювальну роботу з метою рекламування діяльності позивача та притягнення до співробітництва заінтересованих осіб, укладення договорів страхування за страховими програмами позивача, приймання страхових платежів готівкової форми тощо.

За твердженням позовної заяви 29.10.2020 позивач дізнався про порушення його прав у результаті прийняття відповідачем рішення, оформленого протоколом №14 засідання Комітету з питань комплаєнсу та фінансової безпеки від 16 жовтня 2020 року.

Доводи позовної заяви в частині здійснення аналізу тексту протоколу №14 від 16.10.2020 судом до уваги не прийнято, оскільки рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 11.05.2021 у справі №201/10958/20 визнано незаконними рішення, оформлені протоколом №14 засідання Комітету з питань комплаєнсу та фінансової безпеки від 16.10.2020. Рішення місцевого суду у даній справі залишено без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій. Недійсне рішення відповідача не створює жодних юридичних наслідків, крім тих, що прямо пов`язані з його недійсністю. Відповідно, наявність або відсутність у тексті матеріальної форми недійсного рішення певних висловлювань ніяким чином не може вплинути на правовідносини сторін даній справі.

Крім того, судом не приймаються до уваги доводи позивача, які знаходяться у межах його тлумачення рішення місцевого суду у справі №201/10958/20, оскільки фактично вони ґрунтуються на помилковому ототожнені різних за значенням юридичних понять «встановлені обставини та факти» та «правова оцінка фактів чи обставин».

Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, преюдиціальне значення процесуальним Законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин на час ухвалення судового рішення.

У даному випадку, судом приймається до уваги, що відповідачем дійсно приймалось рішення, оформлене протоколом №14, і це рішення є недійсним з моменту його прийняття, що унеможливлює створення ним будь-яких правових наслідків (крім прямо пов`язаних з його недійсністю).

У будь-якому випадку, заявляючи позовну вимогу про встановлення судом факту протиправності дій відповідача, які останнім спрямовано на спричинення збитків позивачу (пункт 2 прохальної частини позовної заяви), позивач відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України мав виконати свій прямий процесуальний обов`язок довести суду (щонайменше) факт наявності цих дій та факт їх здійснення саме з метою нанесення позивачу збитків.

Натомість, єдиною доведеною позивачем дією відповідача, є прийняття рішення №14, яке є недійсним з моменту його прийняття. При цьому, позивачем не доведено, що недійсне рішення №14 прийнято з наміром нанести збитки позивачу у межах договорів №1 та №2 від 03.01.2014.

За своєю правовою природою та суб`єктним складом кожен з двох укладених сторонами у справі 3 січня 2014 року договорів (№1 та №2) є договорами про надання агентських послуг.

Комерційне посередництво (агентська діяльність) є підприємницькою діяльністю, що полягає в наданні комерційним агентом послуг суб`єктам господарювання при здійсненні ними господарської діяльності шляхом посередництва від імені, в інтересах, під контролем і за рахунок суб`єкта, якого він представляє. Комерційним агентом може бути суб`єкт господарювання (громадянин або юридична особа), який за повноваженням, основаним на агентському договорі, здійснює комерційне посередництво (стаття 295 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 305 Господарського кодексу України відносини, що виникають при здійсненні комерційного посередництва (агентської діяльності) у сфері господарювання, регулюються Господарським кодексом України, іншими прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами, що визначають особливості комерційного посередництва в окремих галузях господарювання. У частині, не врегульованій нормативно-правовими актами, зазначеними у цій статті, до агентських відносин можуть застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України, якими регулюються відносини доручення.

За визначенням статті 15 Закону України «Про страхування» страхова діяльність в Україні може провадитися за участю страхових посередників. Страховими посередниками можуть бути страхові або перестрахові брокери, страхові агенти. Страхові агенти - фізичні особи або юридичні особи, які діють від імені та за дорученням страховика і виконують частину його страхової діяльності, а саме: укладають договори страхування, одержують страхові платежі, виконують роботи, пов`язані із здійсненням страхових виплат та страхових відшкодувань. Страхові агенти є представниками страховика і діють в його інтересах за винагороду на підставі договору доручення із страховиком.

За позитивно-правовими приписами статті 1000 Цивільного кодексу України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя

Відповідно до частини другої статті 1008 Цивільного кодексу України довіритель або повірений мають право відмовитися від договору доручення у будь-який час. Відмова від права на відмову від договору доручення є нікчемною.

Враховуючи наведене правове регулювання правовідносин сторін у справі, що виникли на підставі договорів №1 та №2, укладених 3 січня 2014 року, судом встановлено наявність у відповідача безумовного права у будь-який час відмовитись від договорів.

Таким чином, твердження позивача про порушення зобов`язань відповідачем за договорами №1 та №2 від 03.01.2014 в частині припинення виконання доручень, не укладення нових договорів з клієнтами, ускладнення приймання платежів тощо не відповідають позитивно-правовому регулюванню відносин сторін.

Крім того, стверджуючи про факти невиконання відповідачем своїх зобов`язань за укладеними господарсько-правовими договорами позивач мав довести суду як існування відповідного зобов`язання відповідача, так і чітко визначені та доведені належними доказами факти порушень цього зобов`язання.

Зокрема, стверджуючи про невиконання відповідачем доручень, позивач мав довести суду (щонайменше) факт надання відповідачу цих доручень у певній матеріальній формі.

Натомість, позивач обмежився лише наданням суду загальної таблиці, яка відображає щомісячне поступове зменшення кількості укладених відповідачем договорів з червня 2019 року по квітень 2022 з 411 980 штук до 178 812 штук.

У той же час, договори №1 та №2 від 03.01.2014 не встановлюють для відповідача обов`язку укладати щомісячно певно визначену кількість договорів, що унеможливлює прийняття судом розрахунку позивача як доказу невиконання саме відповідачем своїх господарсько-правових зобов`язань.

Як зазначалось раніше, за умовами пунктів 1.1 та 1.2 договорів №1 та №2 від 03.01.2014 відповідач зобов`язався виконувати інформаційно-роз`яснювальну роботу з метою рекламування діяльності позивача та притягнення до співробітництва заінтересованих осіб.

Відсутність прямо встановленого та чітко визначеного договором юридичного обов`язку вчинити певну дію зумовлює правову неможливість його порушити.

В свою чергу, відсутність або недоведеність факту порушення зобов`язання унеможливлює твердження про протиправність дій або протиправної бездіяльності відповідача.

Враховуючи наведені висновки, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними та спрямованими на спричинення збитків (упущеної вигоди) дій відповідача.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Позивачем заявлено у даному позові дві окремих вимоги про стягнення з відповідача упущеної вигоди у розмірі 276 825, 76 грн. за договором №1 від 03.01.2014 та упущеної вигоди за договором №2 від 03.01.2014 у розмірі 209 189 415, 90 грн.

Суд має зазначити, що пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність лише теоретичного обґрунтування гіпотетичної можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

У даному випадку позивач надав суду виключно теоретичне обґрунтування наявності та розміру упущеної вигоди, яке розраховано як додатки різниць між визначеною у акті прийнятих послуг сумою страхових платежів наступного місяця по відношенню до попереднього. Такий розрахунок може свідчити одночасно про зменшення об`ємів кредитування відповідача, про відмову його позичальників від страхування майна саме у позивача, про неринкові тарифи позивача тощо. У будь-якому випадку, такий розрахунок не доводить суду поза розумним сумнівом, що втрата (неотримання) доходу позивача стала прямим наслідком дій або бездіяльності саме відповідача.

Крім того, відповідно до статті 225 Господарського кодексу України неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною, входить до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення.

Таким чином, для отримання примусового захисту вимоги про стягнення упущеної вимоги позивач мав довести суду належними доказами наявність трьох елементів складу господарського правопорушення: протиправної поведінки відповідача, наявність у позивача збитків та наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками. Відсутність вини (четвертий елемент) у правопорушенні має доводити відповідач (презумпція вини).

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

У даному випадку, позивачем не доведено суду поза розумним сумнівом факту наявності в діях відповідача ознак протиправної поведінки.

Більше того, судом встановлено відсутність у відповідача господарсько-правового зобов`язання, порушення якого могло мати наслідком нанесення позивачу збитків.

Враховуючи недоведеність позивачем протиправності поведінки відповідача, яка мала наслідком неотриманням позивачем страхових платежів з червня 2019 року по квітень 2022 року, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення упущеної вигоди у розмірі 276 825, 76 грн. за договором №1 від 03.01.2014 та упущеної вигоди за договором №2 від 03.01.2014 у розмірі 209 189 415, 90 грн.

Встановивши відсутність покладених в основу позову фактів, суд відмовляє у задоволенні позову повністю.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 238, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

Повний текст рішення складено: 13.12.2022.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.Ю.Кирилюк