СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року м. Харків Справа № 905/1190/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Бородіна Л.І., суддя Мартюхіна Н.О. , суддя Плахов О.В.,
за участю секретаря судового засідання Садонцевої Л.К.,
за участю представників сторін:
від прокуратури: не з`явився;

від 1-го позивача: Москов М.В., відповідно до інформації з ЄДРЮОФОП та ГФ;

від 2-го позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційні скарги Заступника керівника Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, м. Біла Церква, та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква, м. Біла Церква,

на рішення Господарського суду Донецької області від 02.12.2021 (суддя Паляниця Ю.О.), ухвалене в приміщенні Господарського суду Донецької області в м. Харкові о 15 год 20 хв, повний текст якого складений 13.12.2021,

у справі №905/1190/21

за позовом: Заступника керівника Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, м. Біла Церква, в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, м. Київ, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерміс ЮА», м. Львів,

про стягнення 589123,82 грн,

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м.Біла Церква звернувся до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до ТОВ «Інтерміс ЮА» про стягнення заборгованості за договором від 01.01.2019 №4 в загальній сумі 589123,82 грн.

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на порушення відповідачем умов договору про відшкодування вартості теплопостачання (КЕКВ 2271), спожитого в процесі надання послуг з харчування, від 01.01.2019 №4 в частині проведення своєчасної та в повному обсязі оплати спожитої у жовтні 2019 року, жовтні-грудні 2020 року теплової енергії.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 02.12.2021 у справі №905/1190/21 у задоволені позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції за договором від 01.01.2019 №4, є акт виконаних робіт з надання послуг з теплопостачання, який повинен містити, зокрема, відомості про зміст та обсяг господарської операції (тобто відображати показники господарської операції (найменування послуги), одиницю виміру, вартість за одиницю, загальну вартість). Заявлені у актах за жовтень 2020 року (частково), листопад-грудень 2020 року тарифи та, відповідно, розрахована стороною-1 вартість послуг з постачання теплової енергії здійснені позивачем, в тому числі, з урахуванням змісту додатку №1 в редакції додаткової угоди №4. Разом з тим, судом встановлено, що відповідачем вказану додаткову угоду підписано не було, домовленості щодо запропонованих, зокрема, тарифів споживання та розміру (площі) опалювальних приміщень (в частині, яка змінена) сторонами не досягнуто, сторона 1 як заінтересована сторона була наділена правом передати спір на вирішення суду. Проте, належних та допустимих доказів погодження нової редакції додатку №1 до договору від 01.01.2019 №4 у судовому порядку, та, як наслідок, зміни тарифів споживання теплової енергії та розміру (площі) опалювальних приміщень, матеріали справи не містять. А, отже, підстави для застосування зазначених у додатку №1 в редакції додаткової угоди №4 до договору від 01.01.2019 №4 показників при здійсненні розрахунку суми компенсації (відшкодування) вартості послуг з теплопостачання у період листопад-грудень 2020 року відсутні. А відтак, зважаючи на те, що прокурором та позивачами у встановленому законом порядку не доведено належними доказами тих обставин, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог до ТОВ «Інтерміс ЮА», суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, заступник керівника Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону звернувся до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 02.12.2021 у справі №905/1190/21 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням судом норм матеріального права.

За твердженням апелянта судом першої інстанції під час розгляду справи не досліджено рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2020 у справі №910/10708/20, у зв`язку з чим судом безпідставно зроблено висновок про відсутність у відповідача заборгованості перед 2-м позивачем за жовтень 2019 року на суму 27370,62 грн за актом виконаних робіт з надання послуг з теплопостачання № 398 від 31.10.2019, який був належним чином отриманий відповідачем. Також, апелянт зазначає, що оформлення жодних актів, які фіксують покази засобів обліку теплової енергії, умовами договору не передбачено та вважає висновки суду щодо відсутності відповідних доказів, з яких слідує придбання 2-м позивачем енергетичного ресурсу на заявлену суму, та як наслідок, понесення Квартирно-експлуатаційним відділом м. Біла Церква цих витрат, безпідставними.

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква з рішенням місцевого господарського суду також не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 02.12.2021 у справі №905/1190/21 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Зокрема, апелянт стверджує, що судом не надано оцінку тій обставині, що відповідач ухилився від підписання додаткової угоди шляхом неотримання поштового відправлення, внаслідок чого суд дійшов помилкового висновку про законну необізнаність відповідача та вважає, що застосування позивачем змінених тарифів з постачання теплової енергії для проведення розрахунків з відповідачем з 15.10.2020 є правомірним. Також, апелянт вважає висновки суду щодо відсутності відповідних доказів, з яких слідує придбання 2-м позивачем енергетичного ресурсу на заявлену суму, безпідставними та вказує, що нарахування витрат на опалення здійснювалося виключно в межах опалювальної площі, як передбачено Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», « Про теплопостачання».

Ухвалами Східного апеляційного господарського суду від 09.02.2022 у справі №905/1190/21 відкрито апеляційне провадження за вказаними апеляційними скаргами, розгляд справи призначений на 24.02.2022.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Отже, судове засідання, призначене на 24.02.2022, не відбулося у зв`язку із запровадженням воєнного стану на території України та активними бойовими діями у м. Харкові.

Відповідно до наказу Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2022 № 03 «Про встановлення особливого режиму роботи суду в умовах воєнного стану» встановлено особливий режим роботи Східного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану з 01.04.2022 та запроваджено відповідні організаційні заходи, зокрема:

- зупинено тимчасово розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу до усунення обставин, які в умовах воєнної агресії проти України зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів і працівників суду;

- запроваджено з 01.04.2022 роботу Східного апеляційного господарського суду у віддаленому режимі. Режим роботи суду може бути змінений з урахуванням об`єктивних обставин загострення збройної агресії (у тому числі ведення бойових дій) на адміністративно-територіальній одиниці місця розташування суду;

- рекомендовано учасникам судових справ утриматись від відвідування суду, свої процесуальні права та обов`язки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: ;

- забезпечено приймання та опрацювання вхідної кореспонденції, що надходить до суду засобами електронного зв`язку. У разі відсутності об`єктивної можливості дотримання приписів процесуального законодавства та Положення про автоматизовану систему документообігу суду, відповідні дії здійснювати після усунення обставин, що зумовили таку неможливість.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17.05.2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» постановлено частково змінити ст. 1 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX (зі змінами, внесеними Указами від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-IX, та від 18.04.2022 №259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-IX), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб.

Відповідно до пункту 1 Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12.08.2022 №573/2022 на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 № 2119-IX, Указом від 18.04.2022 № 259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 № 2212-IX, та Указом від 17.05.2022 № 341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 № 2263-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23.08. 2022 строком на 90 діб.

З огляду на викладене, з метою уникнення загрози для життя і здоров`я учасників судового процесу Східним апеляційним господарським судом доведено до відома учасників справи, що дата судового засідання у справі №905/1190/21 буде визначена після усунення обставин, що становлять загрозу та небезпеку життю і здоров`ю учасників судового процесу; а також рекомендовано взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції; запропоновано учасникам справи для прискорення документообігу в межах цієї справи, надсилати документи з використанням програми «Електронний суд» (за умови відповідної реєстрації в системі) або скеровувати їх з засвідченням електронним цифровим підписом уповноваженої особи на електронну адресу Східного апеляційного господарського суду .

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.09.2022 у справі №905/1190/21 з огляду на необхідність розгляду апеляційної скарги впродовж розумних строків в контексті встановлених п.1 ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантій, з огляду на приписи пункту 10 частини 3 статті 2 та частини 2 статті 114 ГПК України, якими встановлено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом, а строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства, суд призначив апеляційні скарги до розгляду в судовому засіданні на 20.10.2022.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.10.2022 розгляд справи відкладено на 08.12.2022 о 16:00 год за клопотаннями Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква та Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону.

Також, вказаною ухвалою повідомлено Білоцерківську спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, що суд не заперечує проти участі представника 1-го апелянта в режим відеоконференції, однак 1-му апелянту у клопотанні необхідно зазначити як саме представник має намір взяти участь: поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та електронного підпису чи у приміщенні суду із зазначенням суду, в якому необхідно забезпечити її проведення, та роз?яснено вимоги ч. 2 ст. 197 ГПК України.

У судовому засіданні апеляційної інстанції був присутній представник Міністерства оборони, який підтримав вимоги апеляційних скарг та просив суд їх задовольнити, скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Представники прокуратури, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква та ТОВ «Інтерміс ЮА» до судового засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

Копія ухвали від 20.10.2022, що надсилалася на адресу ТОВ «Інтерміс ЮА» (з 02.11.2021 назву змінено на ТОВ «Опт Прод Торг»), яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулася до суду неврученою адресатові з причин його відсутності за вказаною адресою.

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч. 12 п. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вирішуючи питання щодо можливості розгляду апеляційних скарг у даному судовому засіданні, враховуючи загальну воєнну ситуацію як в країні, так і в тих регіонах, де знаходяться суд та учасники справи, попередню поведінку учасників провадження, а також можливість їх прибуття у судове засідання та скористатися правом участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, апеляційний суд має дотримуватися балансу між безпекою суддів, працівників апарату, учасників справи та з дотриманням процесуальних прав учасників справи і засад судочинства.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу, явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, а також те, що прокурорм, 2-м позивачем та відповідачем не надано обґрунтованих пояснень щодо причин неявки в судове засідання з підтвердженням відповідними доказами, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників прокуратури, 2-го позивача та відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення першого позивача, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, їх юридичну силу та доводи апеляційних скарг, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

29.12.2018 між Міністерством оборони України (замовником) та ТОВ «Преміум Фінанс Груп» (виконавцем) (з 19.05.2021 назву змінено на ТОВ «Інтерміс ЮА», а з 02.11.2021 назву змінено на ТОВ «Опт Прод Торг») укладений договір №286/2/18/177 про закупівлю послуги з організації харчування (55320000-9) (послуги з харчування (годування), забезпечення продуктами харчування особового складу (штатних тварин) військових частин (установ) Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах у зонах відповідальності оперативних командувань за місцем постійної дислокації, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується надати послуги, визначені договором, а замовник прийняти послуги і оплатити у строки та за цінами згідно з положеннями цього договору.

01.01.2019 між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Біла Церква (сторона 1) та ТОВ «Преміум Фінанс Груп» (назву змінено на ТОВ «Інтерміс ЮА», а з 02.11.2021 назву змінено на ТОВ «Опт Прод Торг») (сторона 2) укладено договір №4 про відшкодування вартості теплопостачання (КЕКВ 2271), спожитого в процесі надання послуг з харчування, за змістом умов якого сторона 1 забезпечує сторону 2 тепловою енергією для забезпечення надання послуг з харчування особового складу Збройних Сил України. Сторона 2 відшкодовує стороні 1 вартість теплової енергії, спожитої в процесі надання послуг з харчування, що надаються на підставі договорів про закупівлю послуг харчування №286/2/18/177 від 29.12.2018 для кожної військової частини та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Сторона 1 зобов`язується своєчасно забезпечувати тепловою енергією протягом дії договору прийняті стороною 2 об`єкти харчування, що задіяні у наданні послуг згідно із договором з харчування, дотримуючись норм споживання та технічних правил користування, у разі зміни уповноваженим органом тарифів на теплову енергію письмово сповіщати сторону 2 у п`ятиденний термін з моменту отримання інформації про їх зміну, а сторона 2 зобов`язується здійснювати відшкодування вартості за спожиту теплову енергію відповідно до показників встановлених засобів обліку, розміру опалювальних площ, до яких має доступ сторона 2, або до складеної та затвердженої стороною 1 калькуляції. Після отримання від сторони 1 рахунку-фактури, акта виконаних робіт, сторона 2 повинна здійснити остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію до 25 числа місяця, який слідує за звітним, на реєстраційні або спеціальні реєстраційні рахунки КЕВ м. Біла Церква (п.2.2.2, п. 2.2.5, п.2.3.2, п.2.3.3 договору).

Відповідно до п.п, 3.1.1, 3.1.2 договору сторона 1 має право отримувати від сторони 2 оплату за відшкодування вартості спожитої теплової енергії та інші платежі, обумовлені цим договором; обмежувати або припиняти постачання теплової енергії стороні 2 згідно з умовами розділу 5 цього договору.

Відповідно до п. 7.1 договору усі зміни та доповнення до цього договору оформлюються письмово, підписуються уповноваженими особами та скріплюються печатками обох сторін.

Згідно з п.п. 7.3, 7.4 договору внесення змін у договір чи його розірвання допускається тільки за згодою сторін або за ініціативи однієї сторони у визначеному умовами договору порядку; внесення змін у договір оформлюється додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною договору.

Пунктом 9.2 договору визначено, що даний договір може бути пролонгований у разі укладення стороною 2 нового договору про закупівлю послуг з харчування з Міністерством оборони України або його пролонгації з укладанням додаткової угоди.

Згідно з п. 10.2 договору всі доповнення, додатки до договору є невід`ємною його частиною у разі, якщо вони підписані повноважними представниками сторін договору.

Відповідно до п. 9.1 договору цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк з 01.01.2019 до 31.12.2019, а в частині проведення розрахунків - до повного здійснення останніх.

Додатковою угодою від 31.12.2019 №2 до договору сторони погодили внести зміни до п. 9.1 договору та викласти його в наступній редакції; « 9.1 Цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк з 01.01.2019 до 31.03.2020». Дана угода підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена відповідними печатками.

31.03.2020 між сторонами підписано додаткову угоду №3 до договору від 01.01.2019 №4, якою погоджено строк дії договору до 31.12.2020.

У додатку №1 до договору №4 від 01.01.2019 зазначено перелік об`єктів, на які надається теплопостачання, площа приміщень, постачальна організація, вартість з ПДВ та Методика розрахунку.

За твердженням прокурора, у жовтні 2019 року, жовтні-грудні 2020 року ТОВ «Інтерміс ЮА» спожито теплової енергії в процесі надання послуг з харчування особового складу Збройних Сил України на загальну суму 589123,82 грн, в тому числі: у жовтні 2019 року - на суму 27370,62 грн, у жовтні 2020 року - на суму 67460,99 грн, у листопаді 2020 року - на суму 239409,41 грн, у грудні 2020 року - на суму 254882,80 грн.

Згідно п. 6.1 договору облік теплової енергії, спожитої стороною 2, здійснюється згідно засобів обліку. У разі відсутності засобів обліку обсяги спожитої теплової енергії визначаються стороною 1 шляхом розрахунку, виходячи з розміру фактично опалювальних площ, до яких має доступ сторона 2.

Пунктом 6.2 договору визначено, що у разі встановлення засобів обліку за рахунок сторони 2, встановлені засоби обліку залишаються у власності сторони 2 та знаходяться на її обслуговуванні.

На підставі розрахунків та/або показів засобів обліку теплопостачання оформлюються такі документи: рахунок-фактура, акт виконаних робіт, акти звірки за спожиту теплову енергію (п.6.4 договору).

На підтвердження постачання теплової енергії на спірні об`єкти до матеріалів справи долучено наступні документи (у копіях):

- акт №398 виконаних робіт з надання послуг з теплопостачання від 31.10.2019 на загальну суму 27370,62 грн (період використання теплопостачання: за жовтень 2019 року;

- акт №430 виконаних робіт з надання послуг з теплопостачання від 31.10.2020 на суму 67460,99 грн (період використання теплопостачання: за жовтень 2020 року;

- акт №431 виконаних робіт з надання послуг з теплопостачання від 30.11.2020 на суму 239409,41 грн (період використання теплопостачання: за листопад 2020 року;

- акт №432 виконаних робіт з надання послуг з теплопостачання від 31.12.2020 на суму 254882,80 грн (період використання теплопостачання: за грудень 2020 року;

Разом з тим, долучені документи відповідачем не підписані.

При цьому, на переконання Квартирно-експлуатаційного відділу м.Біла Церква, в силу вимог п.6.6.1 договору від 01.01.2019 №4, представлені суду акти на загальну суму 589123,82грн є прийнятими, погодженими та такими, що підписані відповідачем, а відтак, наявні підстави для проведення ТОВ «Інтерміс ЮА» розрахунків за тепловий ресурс, спожитий на підставі укладеного сторонами правочину.

Однак, відповідач встановлений договором від 01.01.2019 №4 обов`язок щодо компенсації вартості спожитої теплової енергії в порядку та на умовах, які передбачені вказаним правочином, не здійснив, внаслідок чого у нього виникла заборгованість на загальну суму 589123,82 грн.

21.01.2021 Квартирно-експлуатаційний відділ м.Біла Церква надіслав на адресу відповідача лист-претензію №203 про оплату боргу протягом 10-ти днів з моменту одержання даної претензії.

Проте, доказів оплати відповідачем в добровільному порядку боргу в розмірі 589123,82 грн матеріали справи не містять.

Білоцерківська спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері центрального регіону повідомила позивача, що прокуратурою здійснюється перевірка ефективності використання майна і бюджетних коштів у військових формуваннях.

За результатами вивчення додержання вимог бюджетного законодавства службовими особами Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква Білоцерківською спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері центрального регіону було виявлено порушення у даній сфері, а саме: порушення ТОВ «Преміум Фінанс Груп» виконання умов договору про відшкодування вартості теплової енергії від 01.01.2019 №4, та враховуючи, що Квартирно-експлуатаційний відділ м.Біла Церква в розумний строк не звертався до суду про відшкодування наявної заборгованості, 12.05.2021 прокуратурою було повідомлено позивачів листами №2-558вих21 та №2-559вих21 про те, що на виконання п.1 ч.3, ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором від 01.01.2019 №4 буде подано позов до господарського суду про стягнення заборгованості (а.с. 139-140).

У зв`язку з вищенаведеним, заступник керівника Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону звернувся до суду із даним позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором про відшкодування вартості теплопостачання (КЕКВ 2271), спожитого в процесі надання послуг з харчування від 01.01.2019 №4.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 02.12.2021 у справі №905/1190/21 у задоволені позову відмовлено з підстав, викладених вище.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Щодо представництва інтересів держави.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Положення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

Згідно з абзацами 1 і 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до абзаців 1- 3 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи його законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Водночас згідно з положеннями частин 3 - 5 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження в якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Таким чином, зі змісту зазначених законодавчих положень вбачається, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Нездійснення захисту» має прояв у пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Разом з тим прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17).

Таким чином, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Таким чином, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

У такому випадку суд зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

У контексті вищенаведеного колегія суддів зазначає, що за своїм змістом положення статті 23 Закону України «Про прокуратуру» спрямовані саме на забезпечення балансу прав, свобод та інтересів учасників процесу з метою, з одного боку, недопущення підміни прокурором належного суб`єкта владних повноважень або надання необґрунтованих переваг відповідним суб`єктам, права яких порушуються, а з іншого боку, захисту інтересів держави у випадку, коли цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює їх захист.

З огляду на викладене, встановлюючи підстави для представництва прокурором інтересів держави, суд повинен здійснити оцінку не тільки виконання ним обов`язку попереднього (до звернення до суду) повідомлення відповідного суб`єкта владних повноважень, яке є останнім перед безпосереднім поданням позову, а й наявних у справі інших доказів щодо обставин, які йому передували, зокрема попереднього листування між прокурором та зазначеним органом, що за своїм змістом може мати різний характер.

Такі документи (незалежно від їх назви) можуть бути спрямовані на:

- отримання інформації з метою встановлення наявності або відсутності порушення інтересів держави у випадку виявлення прокурором ознак такого порушення на підставі абзацу четвертого частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»;

- інформування відповідного органу про виявлені прокурором порушення інтересів держави та отримання інформації щодо обізнаності такого органу про порушення та вжиття або невжиття відповідних заходів;

- отримання від відповідного органу інформації (матеріалів та копій) необхідних для здійснення представництва інтересів держави в суді.

При цьому якщо в процесі такої оцінки буде встановлено, що листування було спрямоване на отримання документів та/або інформації про можливе порушення і пов`язане саме зі з`ясуванням факту його наявності або відсутності, то обов`язковим є подальше інформування відповідного органу про виявлені прокурором порушення та надання відповідному органу можливості відреагувати протягом розумного строку на повідомлення при поданні відповідного позову прокурором, що відповідає змісту положень статті 23 Закону України «Про прокуратуру», усталеній практиці Європейського суду з прав людини та Верховного Суду.

Водночас якщо попереднє листування свідчить про те, що воно мало характер інформування відповідного органу про вже раніше виявлені прокурором порушення, і такий орган протягом розумного строку на зазначену інформацію не відреагував або відреагував повідомленням про те, що він обізнаний (у тому числі до моменту отримання інформації від прокурора) про порушення, але не здійснював та/або не здійснює та/або не буде здійснювати захист порушених інтересів, то у такому випадку наявні підстави для представництва, передбачені абзацом першим частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру». У такому разі дотримання розумного строку після повідомлення про звернення до суду не є обов`язковим, оскільки дозволяє зробити висновок про нездійснення або здійснення неналежним чином захисту інтересів держави вказаним органом.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 26.05.2021 у справі №926/14/19.

Верховний Суд звертає увагу, що критерій «розумності», який наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, має визначатися судом з урахуванням великого кола чинників.

До таких чинників відноситься, зокрема, але не виключно, обізнаність позивача про наявність правопорушення або про можливе порушення інтересів держави та вжиті ним заходи з моменту виникнення такої обізнаності, спрямовані на захист інтересів держави.

Схожі за змістом висновки сформовані у постановах Верховного Суду від 07.04.2021 у справі № 913/124/10, від 08.04.2021 у справі № 925/11/19.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 зроблено висновок про те, що невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

При цьому, прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких відповідний орган не здійснює захисту своїх інтересів (правові висновки наведені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.04.2019 у справі №910/3486/18, від 16.08.2018 у справі №910/21265/17).

Як вбачається з матеріалів справи, прокурор у даній справі звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква, визначивши їх як органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до положень, наведених у Законах України «Про оборону України» та «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», Міністерство оборони України є уповноваженим державою органом управління військовим майном.

Відповідно до Положення про Квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква, затвердженого наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.12.2019, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква є державною установою, яка створена Міністерством оборони України з метою здійснення квартирно-експлуатаційного забезпечення військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій, що дислокуються в межах її відповідальності. Є структурним формуванням Збройних Сил України, підпорядкованим Міністерству оборони України, фінансується за рахунок призначень державного бюджету.

Звертаючись із даним позовом прокурор вказував на те, що даний позов має на меті комплексний захист прав держави, які порушені внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо вчасної оплати послуг.

Для з`ясування позиції позивачів у даній справі стосовно дотримання законодавства та інтересів держави під час укладення зазначеного вище правочину та даних, зокрема, чи вживались або будуть вживатися заходи щодо врегулювання вказаної ситуації, у тому числі цивільно-правового характеру для захисту інтересів держави, прокуратурою було надіслано запити до позивачів.

У відповідь позивачі, надавши усю витребувану прокурором інформацію, повідомили, що не зверталися до суду із позовом про стягнення заборгованість з ТОВ «Преміум Фінанс Груп».

Прокуратурою повідомлено позивачів про намір звернутися до суду з позовом за захистом прав та інтересів держави про стягнення заборгованості з ТОВ «Преміум Фінанс Груп» (з 19.05.2021 назву змінено на ТОВ «Інтерміс ЮА», а з 02.11.2021 назву змінено на ТОВ «Опт Прод Торг»).

Враховуючи, що ані Міністерство оборони України, ані Квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква самостійно не звернулися з відповідним позовом до суду, прокурор звернувся до місцевого господарського суду з даним позовом.

Отже, як встановлено судом апеляційної інстанції, позивачам було відомо про виявлені порушення інтересів держави, однак не було вжито заходів та не пред`явлено позов до відповідача з цим предметом і з цих підстав.

Після отримання повідомлення прокурора про встановлення підстав для звернення до суду та намір здійснювати представництво, уповноважені органи не оскаржили наявність підстав для представництва, як це визначено у частині третій статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та самостійно не звернулися до суду.

Наведені обставини розцінено прокурором як бездіяльність, про що він зазначив у позовній заяві, обґрунтовуючи наявність підстав для звернення до суду з даним позовом.

Отже, у позовній заяві обґрунтовано наявність підстав для представництва інтересів держави та зазначено, у чому полягають інтереси держави та їх порушення у цих правовідносинах, а тому звернення прокурора у червні 2021 року з позовною заявою у даній справі є таким, що узгоджується з положеннями статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та відповідними приписами Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Предметом даного позову є стягнення заборгованості (компенсації вартості спожитої теплової енергії) за договором від 01.01.2019 №4 про відшкодування вартості теплопостачання (КЕКВ 2271), спожитого в процесі надання послуг з харчування. А відтак у спірних правовідносинах господарському суду слід дослідити та встановити факт надання/споживання енергоресурсу відповідачем у заявленому обсязі, а також настання строку виконання стороною 2 за договором обов`язку стосовно оплати (відшкодування) вартості теплової енергії.

При цьому суд зауважує, що правовідносини сторін щодо відшкодування стороною 2 стороні 1 вартості спожитої теплової енергії носять компенсаційний характер, а відтак заявлена до стягнення сума боргу (її складові) має бути фактично відтворена у відповідних доказах, з яких слідує придбання позивачем 2 енергетичного ресурсу на заявлену суму та, як наслідок, понесення Квартирно-експлуатаційним відділом м. Біла Церква цих витрат.

Відповідно до абз. 2 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 901 ЦК України унормовано, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 903 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання з оплати послуг вартості теплопостачання у ТОВ «Інтерміс ЮА» (з 02.11.2021 назву змінено на ТОВ «Опт Прод Торг») виникли на підставі укладеного з Квартирно-експлуатаційним відділом м. Біла Церква договору. Вказаний договір передбачає порядок надання та оплати товариством отриманих послуг.

Так, як зазначалося вище, у п.2.2.2, п. 2.2.5, п.2.3.2, п.2.3.3 договору встановлено, що сторона 1 зобов`язується своєчасно забезпечувати тепловою енергією протягом дії договору прийняті стороною 2 об`єкти харчування, що задіяні у наданні послуг згідно із договором харчування, дотримуючись норм споживання та технічних правил користування; у разі зміни уповноваженим органом тарифів на теплову енергію письмово сповіщати сторону 2 у п`ятиденний термін з моменту отримання інформації про їх зміну, а сторона 2 зобов`язується здійснювати відшкодування вартості за спожиту теплову енергію відповідно до показників встановлених засобів обліку, розміру опалювальних площ, до яких має доступ сторона 2, або до складеної та затвердженої стороною 1 калькуляції; після отримання від сторони 1 рахунку фактури, акта виконаних робіт сторона 2 повинна здійснити остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію до 25 числа місяця, який слідує за звітним, на реєстраційні або спеціальні реєстраційні рахунки КЕВ м. Біла Церква.

Як доказ постачання теплової енергії на загальну суму 589123,82 грн на спірні об`єкти до матеріалів справи долучено акти виконаних робіт з надання послуг з теплопостачання, а саме: акт №398 від 31.10.2019 на суму 27370,62 грн; акт №430 від 31.10.2020 на суму 67460,99 грн; акт №431 від 30.11.2020 на суму 239409,41 грн; акт №432 від 31.12.2020 на суму 254882,80 грн.

Частини 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, первинні документи повинні містити відомості, які підтверджують вчинення господарської операції, на виконання якої вони складаються, у зв`язку з чим вчинення певної господарської операції фіксуватиметься документально, що в сукупності свідчить про підтвердження між учасниками такої операції певних прав та обов`язків, зокрема, і щодо обов`язку сплатити певну суму коштів, яка складатиме еквівалент певної вартості наданих послуг.

Проаналізувавши зазначену у вказаних актах виконаних робіт інформацію щодо застосованих стороною 1 під час розрахунку тарифів, розміру приміщень, які опалюються, а також показань засобів обліку теплової енергії, колегія суддів встановила, що заявлені у актах за жовтень 2020 року (частково), листопад-грудень 2020 року тарифи та, відповідно, розрахована стороною 1 вартість послуг з постачання теплової енергії здійснені позивачем-2, в тому числі з урахуванням змісту додатку №1 в редакції додаткової угоди №4.

Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що за умовами п.п.7.1 - 7.4 договору від 01.01.2019 №4 усі зміни та доповнення до цього договору оформлюються письмово, підписуються уповноваженими особами та скріплюються печатками обох сторін. Спірні питання та розбіжності щодо виконання умов цього договору, щодо яких сторонами не буде досягнуто згоди вирішується у порядку, встановленому законодавством України. Внесення змін у договір чи його розірвання допускається тільки за згодою сторін або за ініціативи однієї сторони у визначеному умовами договору порядку. Внесення змін у договір оформлюється додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною договору.

Натомість, долучена до матеріалів справи додаткова угода №4 до договору від 01.01.2019 №4 не містить конкретної дати укладення та не підписана зі сторони ТОВ «Преміум Фінанс Груп».

Відповідно до приписів ч. ч.1, 2 ст.188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Як вбачається з матеріалів справи, примірник додаткової угоди №4, додаток №1 до договору від 01.01.2019 №4 у новій редакції, підписаний та скріплений печаткою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква, направлені на адресу відповідача, однак на адресу підприємства не повернуті. Крім того, за твердженням останнього, мотивованої відмови (обґрунтованих заперечень) щодо підписання направлених на адресу сторони 2 актів від відповідача також не надходило.

За змістом ч. ч. 3, 5 ст.188 Господарського кодексу України сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Разом з тим, приймаючи до уваги, що відповідачем вказану додаткову угоду підписано не було, домовленості щодо запропонованих, зокрема, тарифів споживання та розміру (площі) опалювальних приміщень (в частині, яка змінена), сторонами, як слід, не досягнуто, сторона 1 як заінтересована сторона була наділена правом передати спір на вирішення суду.

Проте, належних та допустимих доказів погодження нової редакції додатку №1 до договору від 01.01.2019 №4 у судовому порядку, та, як наслідок зміни тарифів споживання теплової енергії та розміру (площі) опалювальних приміщень, матеріали справи не містять. А, отже, підстави для застосування зазначених у додатку №1 в редакції додаткової угоди №4 до договору від 01.01.2019 №4 показників при здійсненні розрахунку суми компенсації (відшкодування) вартості послуг з теплопостачання у період листопад - грудень 2020 року відсутні. Отже, непідписані додаток до договору №1 та додаткова угода №4 не є доказами погодження сторонами викладених в них умов договору.

До того ж, застосовані Квартирно-експлуатаційним відділом м. Біла Церква при розрахунку вартості теплової енергії за період споживання жовтень 2019 року, жовтень 2020 року тарифи також не відповідають узгодженим у додатку №1 до договору від 01.01.2019 №4 тарифам. Акти за спірний період містять неточності щодо розміру (площі) опалювальних приміщень.

При цьому, будь-яких актів, які фіксують покази засобів обліку теплової енергії та засвідчують споживання енергоресурсу в обсязі, зазначеному у спірних актах прокурором чи позивачами не представлено.

Також слід зазначити, що в силу вимог п.2.2.5 договору №4 від 01.01.2019 у разі зміни уповноваженим органом тарифів на теплову енергію сторона 1 зобов`язана письмово про це сповістити сторону 2 у п`ятиденний термін з моменту отримання інформації про їх зміну.

В матеріалах справи наявні копії рішень органів місцевого самоврядування та лист КП Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа», які свідчать безпосередньо про встановлення нових тарифних ставок на теплову енергію.

Однак, матеріали справи не містять відповідних доказів повідомлення позивачем-2 ТОВ «Преміум Фінанс Груп» про відпуск теплової енергії за новими ставками тарифів в порядку п.2.2.5 договору від 01.01.2019 №4, як і не містять доказів застосування цих тарифів безпосередньо у правовідносинах між постачальником теплового ресурсу та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Біла Церква.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та наведені вище обставини, суд апеляційної інстанції встановив, що зазначена ціна в актах за тариф, яка передбачалась у додатку №1 до додаткової угоди №4, є не погодженою, а здійснення теплопостачання за таким тарифом є необґрунтованим і свідчить про недостовірність даних щодо розміру боргу за вказаний період.

Посилання скаржників на акт звіряння заборгованості за відшкодування наданих комунальних послуг станом на 01.02.2021, як на доказ підтвердження спірної заборгованості суд апеляційної інстанції вважає безпідставним, з огляду на таке.

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема, в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами, та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Проте, долучений акт звіряння заборгованості за відшкодування наданих комунальних послуг станом на 01.02.2021 не підписаний зі сторони відповідача. Тобто даний акт, складений в односторонньому порядку, відповідно також не може вважатися доказом певних обставин, зокрема, в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання.

А відтак, з огляду на встановлені обставини справи, апеляційна інстанція погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність належними та допустимими доказами факту надання послуг з теплопостачання ТОВ «Інтерміс ЮА» на суму 589123,82 грн за договором від 01.01.2019 №4, відповідно позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Щодо посилання скаржників на неврахування судом першої інстанції під час розгляду даної справи висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 27.10.2020 у справі № 910/10708/20, колегія суддів зазначає про таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у провадженні Господарського суду міста Києва розглядалася справа № 910/10708/20 за позовом Заступника військового прокурора Білоцерківського гарнізону в інтересах держави в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква до ТОВ «Преміум Фінанс Груп», третя особа Міністерство оборони України, про стягнення 511320,10грн.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що між відповідачем та позивачем укладено Договір про відшкодування вартості теплопостачання (КЕКВ 2271), спожитого в процесі надання послуг з харчування №4 від 01.01.2019, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов вищезазначеного договору в частині оплати за спожиту теплову енергію за період з січня 2020 року по квітень 2020 року, за ним утворилась заборгованість у розмірі 511320,10грн, яку прокурор просив стягнути на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква.

За результатами розгляду справи Господарським судом міста Києва ухвалено рішення від 27.10.2020 у справі № 910/10708/20, яким у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення, Господарським судом міста Києва встановлено факт сплати відповідачем суми заборгованості за отримані послуги у розмірі 483949,48грн, що підтверджується платіжними дорученнями, зокрема, №5801 від 07.07.2020 на суму 167861,36грн, №6160 від 13.08.2020 на суму 152396,02грн та №6161 від 13.08.2020 на суму 163692,10грн, та закрито провадження у цій частині на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Щодо іншої частини заборгованості за отримані послуги, заявленої позивачем до стягнення у розмірі 27370,62грн, суд вказав, що зазначена заборгованість не підтверджена жодними належними та допустимими доказами. При цьому долучений до позовної заяви акт виконаних робіт з надання послуг з теплопостачання від 31.10.2019 на суму 27370,62 грн є неналежним доказом, оскільки стосується іншого періоду, ніж заявлений у позовній заяві, на підставі чого відмовив у задоволенні цих вимог.

Тобто, рішенням Господарського суду міста Києва від 27.10.2020 у справі №910/10708/20, на яке посилаються апелянти, не встановлено жодних обставин наявності або відсутності заборгованості ТОВ «Преміум Фінанс Груп» (з 19.05.2021 назву змінено на ТОВ «Інтерміс ЮА», а з 02.11.2021 назву змінено на ТОВ «Опт Прод Торг») перед позивачем-2 за договором від 01.01.2019 №4 про відшкодування вартості теплопостачання (КЕКВ 2271) за період жовтень 2019 року, жовтень грудень 2020 року.

У зазначеному рішенні взагалі відсутні висновки щодо наявності чи відсутності порушень умов договору від 01.01.2019 №4 про відшкодування вартості теплопостачання (КЕКВ 2271) відповідачем, оскільки провадження у справі частково закрито на підставі сплати відповідачем боргу до ухвалення рішення у справі, в іншій частині відмовлено у задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Крім того, як вбачається зі змісту позовної заяви у даній справі, прокурор посилається не на встановлені судом обставини справи, а на процитовані у рішенні Господарського суду міста Києва від 27.10.2020 у справі №910/10708/20 умови договору від 01.01.2019 №4.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи зазначене, посилання апелянтів на рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2020 у справі №910/10708/20 як на таке, що має значення для розгляду даної справи, є необґрунтованим.

Інші доводи, наведені в апеляційних скаргах, не знайшли своїх підтверджень в матеріалах справи та спростовуються вищенаведеним.

Відповідно до вимог статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення Господарський суд Донецької області забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх фактичних обставин справи, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді рішення, у зв`язку з чим апеляційні скарги слід залишити без задоволення, рішення Господарського суду Донецької області від 02.12.2021 у справі №905/1190/21 - без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на заявників апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст.ст. 282-284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Заступника керівника Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Донецької області від 02.12.2021 у справі №905/1190/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 14.12.2022.

Головуючий суддя Л.І. Бородіна

Суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя О.В. Плахов