РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.12.2022Справа № 910/4436/22

Суддя Господарського суду міста Києва Стасюк С.В., за участю секретаря судового засідання Демидової А.А., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

про стягнення 37 710 036,84 грн.

Представники учасників справи:

від позивача: Ербелідзе А.О.;

від відповідача: Пилипчук В.Є.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" про стягнення 37 710 036,84 грн., у тому числі 31 647 185,27 грн. недоотриманих відсотків за розстрочення платежу з урахуванням вартості грошей у часі на рівні 14,52 %, 2 271 660,97 грн. пені, 345 951,42 грн. 3 % річних, 3 445 239,18 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором купівлі-продажу природного газу N / від 28.12.2019 в частині здійснення оплати відсотків за розстрочення платежу з урахуванням вартості грошей у часі на рівні 14,52 %.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2022 у справі № 910/4436/22 позовну заяву залишено без руху.

21.06.2022 до суду представником позивача подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи призначено на 01.09.2022.

15.08.2022 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив. У поданому відзиві відповідач заперечує проти позову з огляду на те, що, на думку відповідача, ні договором від 28.12.2019, ні законодавством не передбачено, що відповідач повинен здійснювати нарахування відсотків за розстрочення платежу на суму вартості природного газу з ПДВ і знову до зазначеної суми відсотків додавати ПДВ.

15.08.2022 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив. Позивач заперечував проти доводів відповідача у відзиві на позовну заяву та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

22.08.2022 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. Відповідач заперечував проти доводів позивача у відповіді на відзив та просив суд відмовити у задоволені позовних вимог.

У судовому засіданні 01.09.2022 суд оголосив про закриття підготовчого засідання та призначення розгляду справи по суті на 29.09.2022.

Розгляд справи у судовому засіданні 29.09.2022 відкладено на 03.11.2022.

У судовому засіданні 03.11.2022 розгляд справи відкладено на 17.11.2022.

16.11.2022 від позивача надійшли пояснення, в яких він просив задовольнити позовні вимоги.

17.11.2022 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи по суті у зв`язку з неможливістю забезпечення явки представника.

17.11.2022 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи по суті у зв`язку з неможливістю забезпечення явки представника.

В судове засідання 17.11.2022 представники сторін не з`явились.

У судовому засіданні 17.11.2022 суд ухвалив відкласти розгляд справи на 08.12.2022.

06.12.2022 до суду від представника відповідача надійшли заперечення на письмові пояснення позивача.

У судовому засіданні 08.12.2022 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.12.2019 між позивачем, як продавцем та відповідачем як покупцем укладено договір №/, відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов`язується передати у січні 2020 року у власність покупцеві «Газове паливо (Природний газ)», що знаходиться в магістральних трубопроводах, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах визначених цим договором.

Відповідно до п. 2.1 договору продавець передає покупцеві 1 січня 2020 року газ в загальному обсязі від 900 000,00 тис.куб. м. до 950 000,00 тис.куб. м.

Ціна з 1000 куб. м. газу на момент підписання цього договору становить 4 967,00 грн., без урахування ПДВ (п. 4.1 договору).

Загальна сума вартості газу за цим договором на дату його укладення не може перевищувати 4 718 650 000,00 грн., крім того ПДВ 20% - 943 730 000,00 грн., разом з ПДВ - 5 662 380 000,00 грн. (п. 4.2 договору).

Оплата за газ здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця, зазначений в розділі 14 договору на підставі акту приймання-передачі природного газу, у такому порядку та строки:

50% від загальної суми вартості обсягу природного газу, переданого згідно з актом приймання передачі газу - до 31.12.2020, з урахуванням вартості грошей у часі на рівні 14,52% на рік, починаючи з дати наступної за датою підписання акту приймання-передачі газу;

50% від загальної суми вартості обсягу природного газу, переданого згідно з актом приймання передачі газу - до 31.12.2021, з урахуванням вартості грошей у часі на рівні 14,52% на рік, починаючи з дати наступної за датою підписання акту приймання-передачі газу (п. 5.1 договору).

За порушення строків розрахунків, визначених в п. 5.1 договору покупець сплачує на користь продавця пеню в розмірі 0,01% від простроченої суми оплати за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

01.01.2020 сторонами складено акт приймання-передачі природного газу, відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв у січні 2020 року природний газ, що знаходиться в магістральних трубопроводах обсягом 912 048,795 тис. куб. м., вартістю без ПДВ 4 530 146 364,77 грн., ПДВ - 906 029 272,95 грн., всього - 5 436 175 637,72 грн.

10.02.2020 між сторонами було укладено Угоду №/ про зарахування зустрічних однорідних вимог, якою сторони домовились про припинення зобов`язань відповідача перед позивачем за договором на суму 434 019 599,91 грн., яка складається з 427 221 510,77 грн. основного боргу та 6 798 089,14 грн. відсотків вартості грошей у часі. Залишок заборгованості відповідача перед позивачем становить 5 008 954 126,95 грн. основного боргу, без урахування вартості грошей у часі на рівні 14,52% на рік.

17.03.2020 відповідачем за газ сплачено на рахунок позивача 115 570 981,03 грн., в тому числі ПДВ 19 261 830,17 грн.

17.03.2020 відповідачем за газ сплачено на рахунок позивача 5 008 954 126,95 грн. в тому числі ПДВ 834 825 687,83 грн.

27.03.2020 відповідачем сплачено позивачу на виконання умов договору 35 866 856,18 грн. в тому числі ПДВ 5 977 809,36 грн.

Спір виник внаслідок різного тлумачення сторонами договору його умов щодо сплати відсотків вартості грошей у часі на рівні 14,52% на рік, зокрема обов`язку відповідача донараховувати суму ПДВ на вказані відсотки.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (частина третя статті 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору.

Також у статті 627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору та визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У силу ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Визначення договору поставки наведено у ст. 712 Цивільного кодексу України відповідно до якого, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України).

Обов`язок оплати отриманого товару закріплено і в статтях 691, 692 Цивільного кодексу України, які передбачають, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Отже, за загальними правилами договори укладаються сторонами цивільних правовідносин, різновидами яких є правовідносини, які виникають з договорів поставки, на принципах рівності сторін, свободи договору та урахування обов`язкових вимог щодо такого виду договорів та зазначенням його істотних умов і у відповідній формі.

Відповідно до положень ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов`язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення" вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Отже, сторони на договірних засадах передбачають формування ціни за договором.

Згідно з підпунктом 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податок на додану вартість - це непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Порядок обчислення та сплати ПДВ регламентується розділом V Податкового кодексу України.

За своєю правовою сутністю ПДВ є часткою новоствореної вартості, включається до ціни товару та сплачується покупцем (замовником послуг).

Умовами договору не передбачено нарахування ПДВ на відсотки за розстрочення платежу на суму вартості природного газу з ПДВ.

У зв`язку з цим вимоги позивача щодо сплати 31 647 185,27 грн. є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Вимоги щодо стягнення пені, відсотків річних та інфляційних втрат є похідними та, у зв`язку з відмовою в задоволенні стягнення основної суми також не підлягають задоволенню.

Надана позивачем податкова консультація від 28.04.2020 не береться судом до уваги, оскільки положеннями чинного законодавства не передбачено можливості отримувати індивідуальну податкову консультацію одним платником податків з метою застосування такої податкової консультації зовсім іншим платником податків.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи, міркування сторін, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи наведене, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволені позовних вимог.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.У позові Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" про стягнення 37 710 036,84 грн. - відмовити повністю.

2.Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 08.12.2022.

Суддя С. В. Стасюк