ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2022 Справа № 914/2297/22

Господарський суд Львівської області у складі судді Горецької З.В. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання справу

за позовом: Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі її регіональної філії «Львівська залізниця», м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС ВАНТАЖ СЕРВІС», с. Зимна Вода, Пустомитівський р-н, Львівська область,

про стягнення заборгованості

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі її регіональної філії «Львівська залізниця» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС ВАНТАЖ СЕРВІС» про стягнення заборгованості в розмірі 61 358,40 грн.

Ухвалою від 26.09.2022 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.

Враховуючи, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття рішення, судом 01.12.2022 прийнято рішення по справі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідальний працівник вантажоодержувача не з`явився в товарну касу станції Хриплин для підписання пам`яток про подачу та забирання вагонів, в результаті чого виник простій вагонів з вини вантажовласника.

Вказане підтверджується відповідними актами загальної форми.

Позиція відповідача

Відповідач правом на подання відзиву не скористався, позовні вимоги не спростував, належним чином повідомлений про розгляд справи.

ВСТАНОВЛЕННЯ ОБСТАВИН СПРАВИ ТА ПІДТВЕРДЖЕННЯ ЇХ ДОКАЗАМИ

Відповідно до укладеного сторонами Договору від 26.03.2020 №5675245 про надання послуг з організації перевезень вантажів залізничним транспортом (далі - Договір про надання послуг) у лютому поточного року Відповідач ТзОВ «ТРАНС ВАНТАЖ СЕРВІС» виступало одержувачем вантажу «щебінь гранітний (ЄТСНВ-232395)» за перевізним документом від 22.02.2022 №36732618 (графа 4 накладної).

Перевезення зазначеного вантажу відбувалось у вагонах власності ТзОВ «ТРАНС ВАНТАЖ СЕРВІС» №№ 64681000, 64681018, 64681026, 64681034, 64681042, що підтверджується витягом із з автоматизованої системи АСК ВП УЗ «Картотечні дані про вагони вантажного парку» та зазначено у графі 49(50) відомостей вагонів до накладної №36732618.

Відповідно умов Договору про надання послуг №Л/М-22158п/НЮ від 17.02.2022 розвантажувальні операції із вказаними вагонами проводились силами та засобами підрозділу «Львівська механізована дистанція навантажувально-розвантажувальних робіт» РФ «Львівська залізниця» AT «Укрзалізниця» на місцях загального користування станції Хриплин - станційна підвищена колія № 32 (пам`ятка на подавання № 56 від 25.02.2022 в 09:00).

Фактичне забирання вагонів з вантажного фронту (підвищена колія № 32) після вивантаження відбулось 25.02.2022 в 14:00 год. (пам`ятка про забирання №57). В подальшому вагони простоювали на станційних коліях станції Хриплин в очікуванні оформлення перевізних документів, про що складено акт № 257 від 25.02.2022.

У зв`язку із тим, що відповідальний працівник вантажоодержувача не з`явився в товарну касу станції Хриплин для підписання пам`яток про подачу та забирання вагонів комерційними агентами складено акт загальної форми №258 від 25.02.2022.

Відповідно до п. 5.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України 29 січня 2015 року №17 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14 лютого 2015 року за №168/26613, перевезення власних вантажних вагонів узавантаженому і порожньому стані в усіх випадках (передислокація, ремонт тощо) оформляється перевізним документом (накладною) в електронному (із накладенням електронного цифрового підпису) або паперовому вигляді згідно з Правилами оформлення перевізних документів. Зазначена вимога також кореспондується із положеннями пунктів 1.1, 1.2, 1.5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 р. № 644 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 N 138), зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000 р. за № 863/5085, в яких обумовлено:

- п. 1.5. Перевезення власних (орендованих) локомотивів і вагонів у завантаженому та порожньому стані оформлюються перевізнимидокументами, в яких у графі 20 "Найменування вантажу" відправником зазначається: для локомотивів і завантажених вагонів - "Власний (орендований) вагон (локомотив). Власник (орендар) (найменування власника, оператора, орендаря)"; для порожніх вагонів - "Порожній власний (орендований) вагон. З-під ... (найменування вантажу). Власник (орендар) (найменування власника, оператора, орендаря). Направляється до пункту навантаження (в ремонт тощо)".

Згідно п. 5.1 Правил експлуатації власних вантажних вагонів «власники, оператори, орендарі вагонів на підставі договорів з відправниками, одержувачами, експедиторами та перевізником організовують ефективне використання рухомого складу для перевезення вантажів».

Згідно п. 6.2 Правил експлуатації власних вантажних вагонів розрахунки за перевезення вантажів, користування вагонами, додаткові послуги та штрафи здійснюються відповідно до Статуту залізниць України, СМГС, Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999 року № 113, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 15 березня 1999 року за № 165/3458, та Правил розрахунків заперевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року №644, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000 року за № 864/5085.

У відповідності до п. 6 Правил користування вагонами і контейнерами «Усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника,є такими, що перебувають у користуванні вантаоїсовласника».

Правилами користування вагонами та контейнерами також обумовлено:

- п. 2 «За користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажо-одержувачі, власники під`їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності (далі - вантажовласники) вносять плату».

- п. 12 «Загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година».

- п. 13 «Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці».

- п. 14 «Розмір плати за користування вагонами і контейнерами в залежності від часу користування встановлюється згідно з чинним законодавством».

- п. 15 «За час перебування вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, плата за користування сплачується в розмірі 50 відсотків, якщо такі вагони затримані на станції зокрема й на станції відправлення з причин, що залежать від вантажовласника».

Пунктом 3.1. Договору про надання послуг встановлено що «розмір провізних платежів за перевезення вантажу у вагонах Замовника та вагонах залізниць інших держав, додаткових зборів, пов`язаних з перевезенням, розраховується за ставками і тарифами, які визначаються у відповідності до умов Збірника Тарифів».

Згідно п. 5 Збірника Тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356, «за затримку на станції призначення чи на підходах до неї або на станції відправлення власних та орендованих вагонів з вини одержувача,відправника або власника (орендаря) вагонів залізниці сплачується плата в розмірі 50 % ставок.

Крім того, у відповідності до положень пункту 2.1 Розділу III та пункту 5 Розділу V Збірника тарифів, при затримці власних вагонів №№ 64681000, 64681018, 64681026, 64681034, 64681042 залізницею також виконувались послуги щодо зберігання вагонів, які також підлягають обліку та сплаті на користь залізниці.

Пунктом 2.1. Розділу III Збірника Тарифів передбачено нарахування та встановлено ставку збору за зберігання рухомого складу на своїх осях, тобто вагонів, при знаходженні їх на місцях загального користування станції, при цьому у всіх випадках неповна доба зберігання округлюється до повної.

Відповідно до п. 2.1.5. Договору про надання послуг, Замовник зобов`язанийвідшкодовувати Перевізнику витрати, пов`язані із затримками вагонів, контейнерів і вантажів з причин, що не залежать від Перевізника, які виникли на станціях залізниць України.

Крім того відповідно до п. 6.1. Договору про надання послуг сторони звільняються лише від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань у випадку виникнення після укладення Договору обставин непереборної сили, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, але вказане визначення не звільняє сторони від виконання самих зобов`язань, зокрема й від зобов`язання відшкодування належних залізниці платежів, пов`язаних із затримкою вагонів №№ 64681000, 64681018, 64681026, 64681034, 64681042 з вини вантажовласника ТзОВ «ТРАНС ВАНТАЖ СЕРВІС» в очікуванні оформлення перевізного документу.

При цьому, враховуючи введення воєнного стану на всій території України, при розрахунку загальної суми платежів, що підлягають відшкодуванню, а також прийняття часу отримання електронного документу на порожні вагони як фактичного часу закінчення затримки, залізницею не застосовувались міри визначені положеннями статей 51, 62 Статуту залізниць України та п. 5.1 Договору про надання послуг.

Враховуючи зазначене вище, вагони №№ 64681000, 64681018, 64681026, 64681034, 64681042, які після закінчення вантажних операцій та забирання їх з вантажного фронту простоювали на коліях станції Хриплин в очікуванні оформлення перевізного документу (накладної) є такими, що перебували у користуванні вантажовласника з 09:00 год. 25.02.2022.

Одержання накладної на відправлення всієї групи вказаних вагонів зі станції Хриплин відповідно до гр. 55 перевізного документу № 37024171 відбулось 15.03.2022 о 17:55 год. Цей час доцільно визначити як час закінчення простою (затримки) вагонів з вини вантажовласника.

Таким чином загальна сума заборгованості складає 61 358,40 грн. у відповідності до Розрахунку суми позовних вимог.

До матеріалів справи долучено претензію претензією від 13.06.2022 №ДН-4-2/1452, проте відсутні докази надіслання такої відповідачу.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці

дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (bey on dreasonable doubt).

17.10.2019 набув чинності Закон України N 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomezde La Torre v. Spain" від 19.12.97 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyondreasonabledoubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Проаналізувавши встановлені обставини, надавши оцінку доводам учасників справи, господарський суд керуючись стандартом вірогідності доказів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Керуючисьстаттями 4, 7, 13, 14, 73, 74, 7679, 91, 96, 120, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС ВАНТАЖ СЕВІС» (81110, Львівська область, Пустомитівський район, село Зимна Вода, вулиця Яворівська, 8а, ) на користь на користь Акціонерного товариства Українська залізниця (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ) від імені якого діє Регіональна філія «Львівська залізниця» (79007, м. Львів, вул. Гоголя, 1, ) 61 358,40 грн. заборгованості за час простою вагонів та 2 481,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Горецька З.В.