ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2022 р. м. Житомир Справа № 906/509/22

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Сікорської Н.А.

секретар судового засідання: Русецька Ю.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Продмаркетпром"

до Приватного акціонерного товариства "Коростенський завод хімічного машинобудування"

про стягнення 3366252,62 грн.

Процесуальні дії по справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Продмаркетпром" звернулося до суду з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Коростенський завод хімічного машинобудування" 3366252,62 грн., з яких 2736203,68 грн. боргу, 30906,13 грн. 3% річних, 301653,64 грн. інфляційних, 297579,17 грн. пені.

Ухвалою суду від 20.07.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання суду на 18.08.2022.

12.08.2022 на адресу суду від Приватного акціонерного товариства "Коростенський завод хімічного машинобудування" надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 95-118).

12.08.2022 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Продмаркетпром" надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог від 09.08.2022, згідно якої позивач просить стягнути з Приватного акціонерного товариства "Коростенський завод хімічного машинобудування" 2612151,88 грн. основної заборгованості, 30708,35 грн. 3% річних, 301653,64 грн. інфляційних, 294787,80 грн. пені та 48589,53 грн. судового збору.

Ухвалою суду від 18.08.2022 відкладено підготовче засідання суду на 06.09.2022. У мотивувальній частині вказаної ухвали зазначено про подальший розгляд справи з урахуванням обставин, викладених у заяві про зменшення розміру позовних.

Ухвалою суду від 06.09.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, призначено судове засідання на 11.10.2022.

Судове засідання, призначене на 11.10.2022 о 10:00 год., не відбулось у зв`язку з масованими ракетними обстрілами території України та оголошенням повітряної тривоги у Житомирській області з 07 год. 57 хв. до 13 год. 01 хв.

Ухвалою суду від 12.10.2022 призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 27.10.2022.

Ухвалою суду від 27.10.2022 відкладено розгляд справи по суті на 29.11.2022.

В судовому засіданні 29.11.2022 судом підписано вступну та резолютивну частини рішення суду.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги невиконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки №П18/17-21 від 01.01.2021 в частині оплати за поставлені позивачем вироби з металу та металопрокат на суму 2612151,88 грн. основного боргу. Також у зв`язку з простроченням зобов`язань з оплати за поставлені товари позивач просить стягнути з відповідача 30708,35 грн. 3% річних, 301653,64 грн. інфляційних, 294787,80 грн. пені (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 12.08.2022).

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 10.08.2022 не заперечив факт заборгованості перед позивачем за договором в сумі 2599131,88 грн.

Зазначив, що частково розрахувався з позивачем на суму 137971,80 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №100 від 01.06.2022 на суму 50000,00 грн., №435 від 25.07.2022 на суму 24051,80 грн., №549 від 02.08.2022 на суму 50000,00 грн. та на замовлення позивача виконав роботи згідно з актами здачі-приймання робіт №0017 від 06.05.2022 на суму 11220,00 грн. та №0018 від 17.06.2022 на суму 1800,00 грн.

До відзиву на позовну заяву відповідач долучив копії листів від 27.04.2022 вих.№10/58 та від 10.05.2022 вих.№10/62, у яких позивач просить відповідача в рахунок проведення взаєморозрахунків надати послуги порізки деталей (а.с.110-111).

Відповідач просить не стягувати пеню, 3% річних та інфляційні на підставі ч.3 ст. 551 та ст.614 ЦК України, посилаючись при цьому на скрутне матеріальне становище та неможливість виконання зобов`язань перед позивачем в частині оплати за поставлені вироби з металу та металопрокат у зв`язку з введенням військового стану на території України, що значною мірою вплинуло на виробничу діяльність відповідача та виникнення заборгованості контрагентів перед відповідачем (а.с.95-116).

У клопотанні від 23.11.2022 відповідач повідомив про часткову сплату заборгованості позивачу у розмірі 125658,04 грн., що підтверджується платіжним дорученням №913 від 13.09.2022.

25.11.2022 до суду від позивача надійшли пояснення від 25.11.2022, у яких зазначено, що під час розгляду справи відповідач частково сплатив суму основного боргу у розмірі 375658,04 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №913 від 13.09.2022 на суму 125658,04 грн. та №1264 від 04.11.2022 на суму 250000,00 грн.

Позивач повідомив, що підтримує позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 2236493,84 грн. основного боргу, 294787,80 грн. пені, 30708,35 грн. 3% річних, 301653,64 грн. інфляційних втрат; не підтримує позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 375658,04 грн. основного боргу та зазначив про необхідність закриття провадження у справі в цій частині, а також покладення судових витрат на відповідача, оскільки вказана сума основного боргу сплачена останнім під час розгляду справи.

28.11.2022 до суду від представника відповідача надійшло клопотання від 23.11.2022 про долучення до матеріалів справи документів та клопотання від 25.11.2022 про відкладення судового засідання на іншу дату у зв`язку із зайнятістю представника у іншому судовому засіданні.

Представник позивача в засідання суду не прибув, про причини неявки суд не повідомив.

Розглядаючи клопотання відповідача від 25.11.2022 про відкладення судового засідання на іншу дату, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, враховуючи таке.

Відповідно до ч.2 ст.202 ГПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, з таких підстав: - неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; - перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; - виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; - необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

За вказаного, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи.

Крім того, суд враховує, що представництво в суді не обмежується участю лише одного представника.

Згідно з ч. 3 ст. 56 ГПК України, юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч.1 ст.58 ГПК України).

Отже, наведене положення законодавства передбачає можливість здійснення процесуального представництва юридичною особою, як в порядку самопредставництва, так і іншими особами, як представниками юридичної особи. При цьому, ГПК не обмежує кількості представників, яких може призначити одна юридична особа.

Натомість, відповідач таким правом не скористався, хоча він та його представник були обізнані про призначене судове засідання та мали достатньо часу для реалізації відповідачем його процесуальних прав у даній справі, при дійсному бажанні їх реалізувати.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач неодноразово подавав до суду клопотання про відкладення розгляду справи від 12.08.2022 (а.с.142), від 02.09.2022 (а.с.160), від 07.10.2022 (а.с.180).

Суд вважає, що вказані дії відповідача спрямовані на затягування розгляду справи та свідчать про недобросовісність при реалізації останнім своїх прав.

Також суд враховує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до ч.4 ст.240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

01.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Продмаркетпром" (постачальник, позивач) та Приватним акціонерним товариством "Коростенський завод хімічного машинобудування" (покупець, відповідач) було укладено договір поставки № П18/17-21 (а.с.10-12).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 договору, на підставі даного договору і в порядку, передбаченому ним, постачальник зобов`язується поставити та передати покупцю, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити на умовах, передбачених даним договором вироби з металу та металопрокат.

Асортимент, номенклатура, загальна кількість та вартість товару, визначаються сторонами у специфікації (додатками до договору) або у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною договору, за умови їх підписання сторонами та скріплення печатками сторін, які складаються на основі письмової або усної заявки покупця.

За умовами пунктів 2.1, 2.2, 2.3 договору орієнтована загальна сума договору, вартість товару, який буде поставлений становить 6000000 (шість мільйонів гривень), у тому числі ПДВ.

Сума договору не є остаточно узгодженою і може бути змінена як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення, за взаємною згодою сторін. У такому випадку загальна сума договору складається із суми вартості товару по всіх специфікаціях, накладних, підписаних в рамках цього договору, які є його невід`ємною частиною.

У випадку розбіжностей даних у додатках до цього договору та у видаткових накладних щодо кількості товару перевагу має видаткова накладна.

Відповідно до п.3.1 договору постачальник продає покупцю товар за договірними цінами. При здійсненні купівлі-продажу партії товару ціни на товар щоразу узгоджуються сторонами та зазначаються в специфікаціях, рахунках або накладній. Підписання покупцем накладної засвідчує факт продажу партії товару.

Згідно з пунктами 3.3, 3.4, 3.5 договору, якщо сторони не домовилися про інше, покупець зобов`язаний здійснити оплату партії товару на умові 100% попередня оплата.

Сторони вправі домовитися про продаж партії Товару на умовах оплати з відстроченням платежу. Факт передачі партії товару без здійснення покупцем попередньої оплати за таку партію товару свідчить про повну та безумовну згоду сторін на продаж партії товару на умовах оплати із відстроченням платежу.

Сторони вправі домовитися про продаж партії товару на умовах часткової попередньої оплати партії товару та оплати решти (не оплаченої частини) парії товару з відстроченням платежу. Факт передачі партії товару із здійсненням покупцем часткової попередньої оплати за таку партію товару свідчить про повну та безумовну згоду сторін щодо оплати партії товару на умовах, передбачених даним пунктом.

Відповідно до п.3.6 договору, в усіх випадках, коли партію товару продано на умовах інших, ніж вказаних в п.3.3 даного договору, покупець зобов`язаний здійснити повний розрахунок за таку партію товару протягом (не пізніше) 10 (десяти) календарних днів з моменту її отримання.

Згідно з пунктами 3.9, 3.10 договору, розрахунки по даному договору здійснюються шляхом перерахування покупцем суми вартості партії товару в безготівковому порядку в гривнях на банківських рахунок постачальника, зазначений в даному договорі. Зобов`язання покупця по оплаті за партію товару вважається виконаним в момент завершення переказу грошових коштів.

Датою передачі товару вважається дата вручення товару представнику покупця, що підтверджується видатковими накладними, підписаними обома сторонами (п.5.5 договору).

Підписання покупцем видаткової накладної свідчить про вчинення покупцем усіх необхідних дій в процедурі приймання товару. З моменту підписання покупцем видаткової накладної на партію товару процедура приймання товару вважається завершеною (п.5.10 договору).

Згідно з п.6.1 договору у випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність визначену цим договором та чинним законодавством. Порушення зобов`язань є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов даного договору.

Відповідно до п.6.3 договору покупець відповідає за несвоєчасну проведену оплату поставленого товару, шляхом сплати на письмову вимогу постачальника пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка буде встановлена на дату порушення, від вартості неоплаченого товару, за кожен день прострочення платежу, і не звільняється від виконання зобов`язань.

Сплата пені, неустойки, штрафів та інших штрафних виплат не звільняє сторони від виконання зобов`язань, передбачених цим договором (п. 6.5 Договору).

Згідно з п.8.1 даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та скріплення печатками і діє до 31 грудня 2022 року включно, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами всіх своїх зобов`язань.

На виконання умов договору поставки № П18/17-21 від 01.01.2021 позивач передав, а відповідач отримав товар на загальну суму 4296088,51 грн., що підтверджується видатковими накладними:

- від 16.02.2022 - №485 на суму 172499,44 грн.; №670 на суму 338050,19 грн.; №756 на суму 379069,37 грн.; №884 на суму 24051,80 грн.; №1103 на суму 360411,82 грн.; №1167 на суму 203197,31 грн.; №1299 на суму 523953,55 грн.; №1316 на суму 54705,50 грн. (а.с.13, 17, 26, 30, 36, 39, 51, 53);

- від 17.02.2022 - №740 на суму 355017,53 грн.; №962 на суму 280254,84 грн.; №1031 на суму 281280,32 грн.; №1175 на суму 80286,11 грн.; №1176 на суму 126768,01 грн.; №1197 на суму 341556,56 грн.; №1244 на суму 249492,78 грн. (а.с.20, 32, 34, 42, 44, 46, 48);

- від 22.02.2022 - №1568 на суму 206646,30 грн. (а.с.55);

- від 26.02.2022 - №1813 на суму 318847,08 грн. (а.с.57).

Відповідач частково сплатив вартість отриманого товару на загальну суму 1683936,63 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №29 від 17.02.2022 на суму 147597,02 грн. (а.с.16); №30 від 17.02.2022 на суму 285929,34 грн. (а.с.19); №37 від 17.02.2022 на суму 134902,46 грн. (а.с.23); №17369 від 09.05.2022 на суму 135576,00 грн. (а.с.24); №1700 від 13.05.2022 на суму 119441,53 грн. (а.с.25); №38 від 17.02.2022 на суму 320605,30 грн. (а.с.29); №1655 від 25.04.2022 на суму 415833,18 грн. (а.с.59-а); №100 від 01.06.2022 на суму 50000,00 грн. (а.с.125); №435 від 25.07.2022 на суму 24051,80 грн. (а.с.126); №549 від 02.08.2022 на суму 50000,00 грн. (а.с.127).

Позивач направляв відповідачу претензію від 18.05.2022 вих. №18/05/22-1 з вимогою про сплату заборгованості за поставлені товари на суму 2736203,68 грн. (а.с.60-62).

Відповідач листом від 24.06.2022 вих. №18/325 повідомив позивача про неможливість погасити заборгованість (а.с.63).

У зв`язку з несплатою заборгованості за поставлені товари, Товариство з обмеженою відповідальністю "Продмаркетпром" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Коростенський завод хімічного машинобудування" 2612151,88 грн. основної заборгованості (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 12.08.2022).

Крім того, у зв`язку з простроченням виконання зобов`язань з оплати вартості поставлених товарів позивач просить стягнути з відповідача 294787,80 грн. пені, 30708,35 грн. 3% річних, 301653,64 грн. інфляційних втрат (розрахунки - а.с.131-138).

Під час розгляду справи відповідач сплатив 375658,04 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №913 від 13.09.2022 на суму 125658,04 грн.; №1264 від 04.11.2022 на суму 250000,00 грн. (а.с.198-201).

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як передбачено ст.174 ГК України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Згідно з ч.1 ст.173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншими учасниками відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки № П18/17-21 від 01.01.2021 (а.с.10-12).

Частинами 1,2 статті 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, факт поставки позивачем відповідачу товару та обов`язок останнього провести розрахунки на суму 2612151,88 грн. основного боргу (згідно заяви про зменшення позовних вимог), підтверджено належними доказами.

Доводи відповідача про часткове погашення заборгованості за договором поставки №П18/17-21 від 01.01.2021 шляхом надання позивачу послуг на загальну суму 13020,00 грн. згідно з актами здачі-приймання робіт №0017 від 06.05.2022 на суму 11220,00 грн. та №0018 від 17.06.2022 на суму 1800,00 грн., судом до уваги не приймаються, оскільки у матеріалах справи відсутні докази в підтвердження проведення сторонами зарахування зустрічних однорідних вимог на вищевказану суму.

Листи позивача від 27.04.2022 та від 10.05.2022 (а.с. 110, 111), які направлялись відповідачу, за своїм змістом не являються заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог, а є клопотанням про виконання робіт з порізки деталей без визначення ії вартості.

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Виходячи зі змісту п.п. 3.3, 3.4 та 3,6 договору оскільки поставка товару з боку позивача здійснювалась без 100% попередньої оплати, тому розрахунки за отриману партію товару відповідач мав здійснювати із відстроченням платежу протягом (не пізніше) 10 календарних днів з моменту її отримання.

Факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № П18/17-21 від 01.01.2022, а саме нездійснення останнім оплати за поставлений товар та наявність основного боргу в сумі 2612151,88 грн. підтверджується наявними у справі доказами.

Як встановлено судом, після закриття підготовчого провадження та призначення судового засідання для розгляду справи №906/509/22 по суті, відповідач сплатив позивачу 375658,04 грн. основного боргу, що підтверджується платіжними дорученнями №913 від 13.09.2022 на суму 125658,04 грн.; №1264 від 04.11.2022 на суму 250000,00 грн. (а.с.200, 201).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи наведені обставини, які свідчать про відсутність предмета спору в частині стягнення основного боргу у розмірі 375658,04 грн. на день розгляду справи, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 375658,04 грн. на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

З огляду на викладене, враховуючи часткову сплату відповідачем боргу в сумі 375658,04 грн., позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Продмаркетпром" до Приватного акціонерного товариства "Коростенський завод хімічного машинобудування" в частині стягнення основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню в сумі 2236493,84 грн. (2612151,88 грн. - 375658,04 грн.).

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 294787,80 грн. пені (розрахунок - а.с.135-138) суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч.2 ст. 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч.2 ст.217 та ч.1 ст.230 ГК України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ч.5 ст.254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Згідно зі ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Позивач при здійсненні розрахунку пені не врахував вимоги ч.5 ст.254 та ст.253 ЦК України та невірно визначив початок періоду нарахування пені за видатковими накладними від 16.02.2022 №884, №1103, №1167, №1299, №1316, №670, №756, №485 та від 17.02.2022 №962, №1031, №1176, №1175, №1197, №1244 відповідно з 27.02.2022 та з 28.02.2022, тоді як вірним є нарахування пені з 01.03.2022, оскільки строк виконання зобов`язання за вказаними накладними припадає відповідно на 26 та 27 лютого, які були вихідними днями (субота та неділя), тому днем закінчення строку є перший за ним робочий день - 28.02.2022.

Здійснивши перерахунок пені із врахуванням виявлених помилок, враховуючи вихідні дані позивача, суд встановив, що обґрунтовано заявлена її сума складає 291766,80 грн. У стягненні 3021,00 грн. пені слід відмовити, оскільки у цій частині позовні вимоги є безпідставними.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача 30708,35 грн 3% річних та 301653,64 грн. інфляційних втрат (розрахунок - а.с.131-134), суд зазначає наступне.

За статтею 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Позивач при здійсненні розрахунку 3% річних допустив аналогічні помилки, що і при розрахунку пені.

Здійснивши перерахунок 3% річних суд встановив, що обґрунтовано заявлена їх сума складає 30543,34 грн. У стягненні 165,01 грн. 3% річних слід відмовити, оскільки у цій частині позовні вимоги є безпідставними.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд встановив, що заявлена позивачем сума не перевищує їх обґрунтований розмір, тому вимога про стягнення 301653,64 грн. інфляційних втрат підлягає задоволенню.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 10.08.2022 просить не стягувати пеню, 3% річних та інфляційні на підставі ч.3 ст.551 та ст.614 ЦК України, посилаючись при цьому на скрутне матеріальне становище та неможливість виконання зобов`язань перед позивачем в частині оплати за поставлені вироби з металу та металопрокат у зв`язку з введенням військового стану на території України, що значною мірою вплинуло на виробничу діяльність відповідача та виникнення заборгованості контрагентів перед відповідачем.

Згідно з ч.1,2 ст.217 ГК України, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання (ч.2 ст.216 ГК України).

За своєю правовою природою пеня (ч.3 ст.549 ЦК України) є штрафною санкцією, яка може застосовуватись до боржника у разі порушення ним грошового зобов`язання.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (таку правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).

Відповідно до ч.1 ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, зменшення неустойки (зокрема, пені) є протидією необґрунтованому збагаченню однієї із сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення пені спрямоване на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагента на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

На підставі ч.3 ст.551 ЦК України, ч.1 ст.233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру (постанова Верховного Суду від 30.03.2021 р. у справі 902/538/18).

З огляду на заявлене відповідачем клопотання, враховуючи дію військового стану на території України, незначний час прострочення, визнання відповідачем боргу та його часткову сплату, суд дійшов висновку зменшити розмір пені на 50% до 145883,40 грн., скориставшись правом, наданим нормами ч.3 ст.551 ЦК України, ч.1 ст.233 ГК України, та стягнути з відповідача на користь позивача 145883,40 грн. пені.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних та інфляційних суд зазначає наступне.

З аналізу положень статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України вбачається, що вказаними нормами передбачено право суду на зменшення неустойки (штрафу, пені), в той час як стягнення 3% річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Про те, що 3% річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями (неустойкою), а є мірою відповідальності боржника зазначав Верховний Суд у постановах від 31.07.2019р. у справі №910/3692/18, від 27.04.2018р. у справі №908/1394/17 та від 22.01.2019р. у справі №905/305/18.

Відтак, у суду відсутні правові підстави для зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 2236493,84 грн. основного боргу, 145883,40 грн. пені, 30543,34 грн. 3% річних, 301653,64 грн. інфляційних втрат. У стягненні 3021,00 грн. пені та 165,01 грн. 3% річних суд відмовляє.

Судові витрати за результатами розгляду справи.

Згідно зі ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Статтею 129 ГПК України передбачено порядок розподілу судових витрат, а згідно з частиною 4 цієї норми інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У заяві про зменшення розміру позовних вимог від 09.08.2022 міститься клопотання про повернення позивачу судового збору у розмірі 1904,27 грн. на підставі п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" (а.с.122-124).

З огляду на те, що позивач зменшив розмір позовних вимог, враховуючи наявність відповідного клопотання сторони, суд повертає з Державного бюджету України Товариству з обмеженою відповідальністю "Продмаркетпром" 1904,27 грн. судового збору, сплаченого згідно з платіжним дорученням №2949 від 14.07.2022

Суд звертає увагу позивача на те, що згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки клопотання про повернення судового збору в сумі 5634,87 грн., сплаченого за розгляд вимог в сумі 375658,04 грн., щодо яких провадження у справі закрито, позивачем не подано, питання про повернення судового збору в цій частині суд не вирішує.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про правомірність заявлених вимог в сумі 2860457,62 грн., з яких: 2236493,84 грн. основного боргу, 291766,80 грн. пені, 30543,34 грн. 3% річних, 301653,64 грн. інфляційних втрат, судовий збір в розмірі 42906,87 грн. за розгляд цих вимог покладається на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у справі в частині стягнення 375658,04 грн. основного боргу на підставі п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Коростенський завод хімічного машинобудування" (11500, Житомирська обл., м. Коростень, вул. Б.Хмельницького, буд.18, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Продмаркетпром" (01042, м.Київ, вул. Академіка Філатова, буд. 10-А, офіс 2/51, ):

- 2236493,84 грн. основного боргу;

- 145883,40 грн. пені;

- 30543,34 грн. 3% річних;

- 301653,64 грн. інфляційних втрат;

- 42906,87 грн. судового збору.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Продмаркетпром" (01042, м.Київ, вул. Академіка Філатова, буд. 10-А, офіс 2/51, ) з Державного бюджету України 1904,27 грн. судового збору, сплаченого згідно з платіжним дорученням №2949 від 14.07.2022.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 07.12.22

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1 - у справу;

2 - позивачу (рек.)

3 - позивачу (належним чином оформлена копія, після набрання рішенням законної сили)

4- відповідач (рек. з пов)