ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2022 року м. Дніпро Справа № 904/587/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач),

суддів: Березкіної О.В., Антоніка С.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Третяк Олександра Івановича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.08.2022р. (суддя Васильєв О.Ю., м. Дніпро) у справі

за позовом Акціонерного товариства Криворізької теплоцентраль, м. Кривий Ріг

до Фізичної особи-підприємця Третяк Олександра Івановича , м. Кривий Ріг

про стягнення 92 024,37 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

АТ Криворізької теплоцентраль звернулось до Господрського суду Дніпроптровської області з позовом до ФОП Третяк О.І., про стягнення 92 024,37 грн., в т.ч.: 86 473,84 грн. - основний борг, 3 874,11грн. - інфляційні втрати та 1 676,42 грн. - 3% річних вартості безоплатно отриманої теплової енергії, на протязі з 04.10.2013р. по 14.04.2021р., на належному йому об`єкті нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, пров. Бульварний, буд.11, прим.2.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.08.2022р. позовні вимоги задоволено частково - стягнуто з Фізичної особи-підприємця Третяк Олександра Івановича на користь Акціонерного товариства Криворізька теплоцентраль 86 473,84 грн. заборгованості та 2 331,36 грн. - витрат на сплату судового збору. Відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення 3 874,11 грн. - інфляційних втрат та 1 676,42 грн. - 3% річних.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся Фізична особа-підприємець Третяк Олександр Іванович, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.08.2022р. та закрити провадження у даній справі. Одночасно, в апеляційній скарзі скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник вказує на те, що при винесенні спірного рішення судом першої інстанції не було досліджено у повному обсязі обставини справи, не обґрунтовано, чому саме стягнення заборгованості повинно бути з Апелянта, як ФОП, а не як фізичної особи, яка є власником нежитлового приміщення, не була застосована норма права, яку необхідно було застосувати, а саме ст. 25, 26, 318 ЦК України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», було порушено норми процесуального права, а саме ст. 73, 74, 76, 236 ГПК України, не було враховано висновки Верховною Суду в подібних правовідносинах, принцип розумності та справедливості, що призвело до невірного визначення юрисдикції розгляду даної справи, оскільки дана справа повинна бути розглянута у порядку цивільного судочинства, а не господарського.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що з позивачем Апелянт не має жодних правовідношень, як підприємець та виступає в них виключно як фізична особа, що є власником нежитлового приміщення.

Зокрема, Скаржник зазначає на тому, що нежитлове приміщення площею 59,6 кв.м., розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, провулок Бульварний, будинок 11, приміщення 2 набуто у приватну власність Третяк Олександра Івановича, як фізичною особою і не використовується у господарській діяльності, оскільки місцем провадження господарської діяльності ФОП Третяк О.І. є АДРЕСА_1 прод. магазин. Доказів використання Апелянтом зазначеного нежитлового приміщення у підприємницькій діяльності матеріали справи не містять.

Скаржник звертає увагу на те, що власником нежитлового приміщення і споживачем комунальних послуг виступав Третяк О.І., як власник нежитлового приміщення, фізична особа. Здійснення ним підприємницької діяльності у цьому випадку, на переконання Скаржника, не тягне будь-яких наслідків для виникнення та існування договору про надання комунальних послуг саме з Апелянтом, як ФОП, оскільки такий договір, на його думку, вважається укладеним відповідно до Закону № 2189-VIII, а тарифи для власників нежитлових приміщень є єдиними.

Скаржник вказує на те, що предметом позовних вимог є стягнення з Третяк Олександра Івановича заборгованості з оплати послуг за спожиту теплову енергію по опаленню належного йому нежитлового приміщення, що повинно розглядатися у порядку цивільного судочинства, а не господарського судочинства, оскільки у даному спорі вказана особа виступає як фізична особа - власник нежитлового приміщення, а не суб`єкт підприємницької діяльності.

24.10.2022р. Скаржником подано заяву про застосування строку позовної давності до вимог позивача.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2022р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Кощеєв І.М. (доповідач), судді Березкіна О.В., Антонік С.Г..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.09.2022р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи №904/587/22. Розгляд питання про залишення апеляційної скарги без руху, про повернення апеляційної скарги, відмову у відкритті апеляційного провадження або про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Третяк Олександра Івановича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.08.2022р. по справі № 904/587/22 відкладено до надходження матеріалів оскарження до суду апеляційної інстанції.

07.09.2022р. матеріали справи № 904/587/22 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.09.2022р. апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Третяк Олександра Івановича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.08.2022р. у справі № 904/587/22 залишено без руху, надано апелянту строк для усунення недоліків, а саме, для надання суду доказу сплати судового збору, у сумі 3 721,50 грн..

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України, у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Ч. 13 ст. 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.10.2022р. поновлено строк на подання апеляційної скарги. Відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Третяк Олександра Івановича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.08.2022р., для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

7. Встановлені судом обставини справи

Згідно з інформацією, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Третяк О.І. є власником нежилого приміщення, площею 59,6 кв.м., розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, провулок Бульварний, будинок 11, приміщення 2, реєстраційний номер майна 11489542; дата прийняття рішення про державну реєстрацію 23.11.2006р. (а.с.14).

АТ Криворізької теплоцентраль є теплогенеруючою та теплопостачальною організацією у розумінні ст.1 ЗУ «Про теплопостачання», як суб`єкт господарської діяльності ,який має у користуванні теплогенеруюче обладнання та постачає споживачам теплову енергію. На виконання передбачених вищенаведеним Законом України повноважень позивач на протязі з 04.10.2013 р. по 14.04.2021 р. здійснював постачання теплової енергії на об`єкті нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, пров. Бульварний, буд.11, прим.2., на загальну суму 86 473,84 грн., що підтверджується відповідними актами (а.с.45-60).

Відповідач, в порушення вимог ЗУ «Про теплопостачання», відповідний договір з позивачем не уклав, а надані позивачем послуги у спірний період не оплатив, у зв`язку з чим (згідно наданого позивачем розрахунку) за відповідачем рахувалась заборгованість за поставлену теплову енергію, у загальному розмірі 86 473,84 грн..

Окрім того, позивач, з посиланням на приписи ст.625 ЦК України, нарахував відповідачу 3 874,11 грн. - інфляційних втрат та 1 676,42 грн. - 3% річних.

Позивач зазначає, що Відповідачем вказану вартість спожитої теплової енергії не оплачено, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, що і стало підставою для звернення з позовом до суду.

За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Оскільки рішення суду в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних не оскаржується, тобто не є вимогою апеляційної скарги, тому суд апеляційної інстанції законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.

Як зазначалося раніше, Скаржником, після подання апеляційної скарги, була подана заява, про застосування строку позовної давності до вимог позивача.

Розглянувши подану заяву, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Порядок звернення до господарського суду, а також здійснення судового провадження у господарській справі регламентовано відповідними нормами процесуального права, а саме приписами ГПК України.

Відповідно до вимог ст.169 ГПК України, при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі.

Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Статтею 258 ГПК України визначено форму і зміст апеляційної скарги. Зокрема, в апеляційній скарзі має бути зазначено клопотання особи, яка подала скаргу (п. 7 ч. 2 ст. 258 ГПК України).

Статтею 118 ГПК України передбачено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ГПК України, суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Враховуючи викладене та оскільки заяву Фізичної особи-підприємця Третяк Олександра Івановича, про застосування строку позовної давності, всупереч ст. 258 ГПК України, не було подано разом з апеляційною скаргою, а також те, що докази відправки вказаної заяви іншим учасникам судового процесу відсутні, то колегія суддів залишає подану заяву без розгляду.

Предметом позову в даній справі є матеріально правова вимога позивача, про стягнення з Фізичної особи-підприємця Третяк Олександра Івановича заборгованості за спожиту без договору, у період з 04.10.2013 р. по 14.04.2021р., теплову енергію, у розмірі 86 473,84 грн..

Задовольняючи позов, господарський суд виходив з того, що бездоговірне споживання відповідачем теплової енергії за рахунок централізованого опалення є порушенням вимог чинного законодавства, а відтак, вартість цієї теплової енергії підлягає стягненню, як вартість безпідставно набутого майна, відповідно до положень ст.ст.1212 та 1213 ЦК України.

Колегія суддів з таким висновком погоджується, з огляду на наступне.

З позовної заяви вбачається, що згідно з рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради № 343 від 12.10.2011 р. «Про надання згоди на передачу окремих об`єктів теплопостачання від Комунального підприємства теплових мереж Криворізької теплоцентраль до державного підприємства Криворізької теплоцентраль, а саме об`єкти теплопостачання у Довгинцівському, Жовтневому, Інгулецькому та Саксаганському районах міста.

Державне підприємство Криворізької теплоцентраль 16.03.2017р. перетворено у Публічне Акціонерне товариство Криворізької теплоцентраль, про що внесено відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

В подальшому змінено тип товариства з Публічного Акціонерного товариства Криворізької теплоцентраль на Акціонерне товариство Криворізької теплоцентраль, про що 14.05.2018р. внесено відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

За твердженням Позивача, на виконання рішень Виконавчого комітету Криворізької міської ради «Про початок опалювального сезону 2013-2014 років» від 11.09.2013 р. №301, «Про закінчення опалювального сезону 2013-2014 років» від 12.03.2014 р. № 74, «Про початок опалювального сезону 2014-2015 років» від 17.09.2014р. № 292, «Про закінчення опалювального сезону 2014-2015 років» від 11.03.2015 р. № 124, «Про початок опалювального сезону 2015-2016 років» від 09.09.2015 р. № 365, «Про закінчення опалювального сезону 2015-2016 років» від 16.03.2016 р. № 125, «Про початок опалювального сезону 2016-2017 років» від 14.09.2016 р. № 380, «Про закінчення опалювального сезону 2016-2017 років» від 14.03.2017 р. № 118, «Про початок опалювального сезону 2017-2018 років» від 11.10.2017 р. № 433, «Про закінчення опалювального сезону 2017-2018 років» від 14.03.2018 р. № 125, «Про початок опалювального сезону 2018-2019 років» від 12.09.2018 р. № 407, «Про закінчення опалювального сезону 2018-2019 років» від 13.03.2019 р. № 134, «Про початок опалювального сезону 2019-2020 років» від 1 8.09.2019 року № 448,«Про закінчення опалювального сезону 2019-2020 років» від 23.03.2020 р. № 168, «Про початок опалювального сезону 2020-2021 років» від 16.09.2020 р. № 466, «Про закінчення опалювального сезону 2020-2021 років» від 17.03.2021 р. №119. Позивач вчасно розпочинав та своєчасно закінчував опалювальні сезони 2013-2021 р.р. у м. Кривому Розі.

При цьому колегія суддів зазначає, що первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції, у даній справі є акт передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг), та відповідно, є підставою для здійснення розрахунків за фактично подану теплову енергію.

В даному випадку, факт належного виконання Позивачем - AT Криворізької теплоцентраль зобов`язання щодо постачання теплової енергії Відповідачу, у період з 04.10.2013 р. по 14.04.2021 р. підтверджується Актами включення опалення та припинення подачі теплоносія, за адресою: м. Кривий Ріг, провулок Бульварний, будинок 1 1, приміщення 2, зокрема: Актом від 07.10.2013 р., про подачу теплоносія в будівлю; Актом від 25.03.2014 р., про припинення подачі теплоносія в будівлю; Актом від 28.10.2014 р., про подачу теплоносія в будівлю; Актом від 21.04.2015 р., про припинення подачі теплоносія в будівлю, Актом від 22.10.2015 р., про подачу теплоносія на будівлю. Актом від 07.04.2016 р., про припинення подачі теплоносія в будівлю, Актом від 29.10.2016 р., про подачу теплоносія на будівлю, Актом від 25.03.2017 р., про припинення подачі теплоносія на житлові будинки, Актом від 30.10.2017 р., про подачу теплоносія в будівлю; Актом від 01.04.2018 р., про припинення подачі теплоносія в будівлю; Актом від 12.11.2018 р., про подачу теплоносія в будівлю, Актом від 08.04.2019 р., про припинення подачі теплоносія в будівлю; Актом № 32 від 15.10.2019 р., про подачу теплоносія в будівлю, Актом № 116 від 15.04.2020 р., про припинення подачі теплоносія в будівлю, Актом № 31 від 31.10.2020 р., про подачу теплоносія в будівлю, Актом № 148 від 14.04.2021 р., про припинення подачі теплоносія в будівлю.

Згідно з інформацією, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Третяк Олександр Іванович, на підставі договору купівлі продажу ВЕС № 667188 від 08.11.2006р., зареєстрованого в реєстрі 23.11.2006р. Приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Борисенко С.М., за № 4003, реєстраційний номер майна 11489542, став власником нежилого приміщення, вбудованого в перший поверх 5-ти поверхового житлового будинку, площею 59,6 кв.м., розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, провулок Бульварний, будинок 11, приміщення 2 (а.с.14).

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

У відповідності до ч.4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує.

Звертаючись до суду із позовом у даній справі, позивач вказує, що зазначене нежитлове приміщення Відповідача знаходиться у багатоповерховому житловому будинку, підключеному до централізованої системи опалення, теплопостачання якої здійснює AT Криворізької теплоцентраль.

В умовах єдиної системи централізованого опалення, подача теплоносія до системи теплоспоживання будівлі забезпечує опалення всіх її приміщень, теплове обладнання яких підключено до системи централізованого опалення, включаючи приміщення Відповідача, загальною площею 59,6 кв.м., розташоване за адресою: м. Кривий Ріг, провулок Бульварний ,11. Дане приміщення є вбудованим, система опалення приміщення є невід`ємною частиною системи опалення будинку, а теплова енергія подавалася в опалювальні періоди 2013-2021р.р. в житловий будинок, за адресою: провулок Бульварний,11, у м. Кривому Розі.

Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг з теплопостачання між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, регулюються спеціальними законами України "Про житлово-комунальні послуги" та "Про теплопостачання".

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про теплопостачання», теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі- продажу. Балансоутримувачем (будинку, групи будинків, житлового комплексу) є власник відповідного майна або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно і уклала договір купівлі-продажу теплової енергії з теплогенеруючою або теплопостачальною організацією, а також договори на надання житлово-комунальних послуг з кінцевими споживачами. Споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Вказаним Законом також передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (ч. 4, ч. 6 ст. 19 Закону).

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», серед основних обов`язків споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Відповідно до п. 1 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р. № 1198 (далі- Правила), Правила визначають взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії.

Пунктом 3 Правил передбачено, що споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Згідно з п. 4 Правил, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії, укладеного між споживачем і теплопостачальною організацією.

Пунктом 14 Правил, передбачений обов`язок споживача укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового оборо гу або інших вимог, що звичайно ставляться

Відповідно до ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

З наведеного вбачається, що постачання теплової енергії має здійснюватися на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії, укладеного між споживачем та енергопостачальною організацією.

В свою чергу, оскільки користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії, то на споживача покладено обов`язок укласти договір з теплопостачальною організацією.

Відповідний договір купівлі-продажу теплової енергії між Позивачем та Відповідачем укладено не було, хоча укладання договору на постачання теплової енергії є обов`язковим та обов`язок по його укладанню діючим законодавством покладено саме на Відповідача.

Матеріали справи свідчать, що 27.04.2021 р. Позивач звернувся до Відповідача з листом за вих. № 2758/30, щодо укладення договору, проте вказаний лист повернувся до Позивача з відміткою УДППЗ "Укрпошта" - "за закінченням терміну зберігання"( а.с. 16-24).

Водночас, сам факт не укладення договору у письмовій формі, за умови, що відбувалося фактичне здійснення постачання та, відповідно, споживання чи подальше транспортування теплової енергії, не може позбавляти Позивача, що здійснював фактичне постачання теплової енергії, права на отримання плати за вироблену та поставлену відповідачу теплову енергію без договору.

Як вже зазначалось вище, опалення нежитлового приміщення Відповідача у житловому будинку, за адресою: провулок Бульварний, будинок 11, приміщення 2, у місті Кривому Розі здійснюється через внутрішньо будинкову систему опалення, а отже, Відповідач фактично весь час отримував теплову енергію без укладення відповідного договору, що є порушенням вимог чинного законодавства зі сторони Відповідача.

Наведене дає підстави вважати, що Відповідач придбав теплову енергію на потреби опалення за рахунок Позивача, без укладення договору, тобто без достатніх на те підстав, отже Відповідач є особою, яка без достатньої правової підстави зберегла у себе майно за рахунок іншої особи (позивача у справі).

Аналогічні висновки викладені у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.112018 р. у справі №910/23457/17.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 869 від 17.06.2011 р. «Про забезпечення єдиного підходу для формування тарифів на житлово-комунальні послуги» тарифи формуються для трьох категорій споживачів: населення, бюджетних установ, інших споживачів.

У листі Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 18.03.2015 р. № 2450/15/61-15 надано роз`яснення, що оплату за теплову енергію та житлово-комунальні послуги за тарифами «для населення» здійснюють власники чи користувачі квартири, інших приміщень, призначених та придатних для постійного проживання в них, а для власників нежитлових приміщень застосовується тариф як для «інших споживачів».

Позивач зазначає, що оскільки Відповідач спожив теплову енергію для обігріву належного йому на праві приватної власності нежитлового приміщення, то Позивачем при розрахунку наданих Відповідачу послуг, застосовувалися тарифи, передбачені для групи «інші споживачі».

Теплове навантаження на приміщення Відповідача за адресою: місто Кривий Ріг. провулок Бульварний, будинок 11, приміщення 2, визначено в розрахунку спожитої теплової енергії в графі «Загальне навантаження на будинок ( житловий будинок нежитлові приміщення) Гкал/год» та графі «Договірне навантаження, Гкал/год.

Відповідно до Розрахунку споживання теплової енергії, за адресою: провулок Бульварний, будинок 11, приміщення 2, за період з 04.10.2013 р. по 14.04.2021 р., поставлено теплову енергію, у кількості 54,26 Гкал, на загальну суму 86 473,84 грн..

Таким чином, суть позовних вимог зводиться до відшкодування Позивачу вартості фактично (без договору) поставленої теплової енергії, у зазначений період.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка безпідставно, без відповідної правової підстави, заволоділа ним.

Так, відповідно до приписів ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно зі ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Таким чином, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи ст. ст. 1212, 1213 ЦК України, якими врегульовані питання набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, а відповідач, який отримував теплову енергію на потреби опалення своїх приміщень та послуги з технічного обслуговування системи теплоспоживання будинків без договору та за рахунок позивача, зобов`язаний відшкодувати позивачу вартість безпідставно набутого майна, а саме: вартість теплової енергії на потреби опалення, в сумі 86 473,84 грн..

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Пунктами 23-28 Правил визначено порядок проведення розрахунків за спожиту теплову енергію, а п. 40 Правил передбачено, що споживач теплової енергії зобов`язаний, зокрема вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі, а споживач повинен щомісячно здійснювати оплату- теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

З наведеного випливає, що на Відповідача, як власника нежитлового приміщення за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, провулок Бульварний, будинок 11, приміщення 2, чинним законодавством України покладено обов`язок вчасно проводити розрахунки та оплатити прийняту теплову енергію.

Закон України "Про житлово-комунальні послуги" визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо.

Статтею 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Укладення договору з теплопостачання відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Правил користування тепловою енергією, є не правом споживача послуг, а його обов`язком.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. При цьому, відсутність письмово оформленого договору не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10.09.2019 р. у справі № 912/2369/18, від 26.09.2018р. у справі № 750/12850/16-ц, від 18.03.2019р. у справі № 210/5796/16-ц.

Матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів відповідно до ст. ст.76-79 ГПК України на підтвердження сплати Відповідачем грошових коштів, в розмірі 86 473,84 грн..

При цьому колегією суддів враховано, що згідно п. п. 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. 30, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відповідно до п. 40 Правил користування тепловою енергією облік обсягу споживання теплової енергії (затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р. № 1198) споживач теплової енергії зобов`язаний, зокрема, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження відключення від теплопостачання належного йому приміщення, а відтак колегія суддів, з огляду на вищенаведені правові норми, зазначає, що Відповідач, як особа, яка на відповідній правовій підставі займає нежиле приміщення №2, загальною площею 59,6 кв.м., розташоване за адресою: м. Кривий Ріг, провулок Бульварний,11, за умови споживання теплової енергії у гарячій воді/парі, має відшкодувати її вартість.

Отже, враховуючи документальне підтвердження Позивачем наявності правових підстав для стягнення з Відповідача вартості поставленої теплової енергії, за визначений ним період, а також ненадання Відповідачем доказів добровільної оплати спожитої теплової енергії судова колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з Відповідача вартості поставленої теплової енергії, в розмірі 86 473,84 грн..

Щодо доводів Відповідача про те, що суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою той факт, що Відповідачем, як ФОП, нежитлове приміщення у своїй господарській діяльності не використовувалось, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Зазначене в позові нерухоме майно має статус нежитлового, а отже, може використовуватися лише з господарською метою.

Разом з цим, Відповідач є суб`єктом підприємницької діяльності.

Отже, Позивачем обгрунтовано заявлено позов до Фізичної особи-підприємця Третяк Олександра Івановича, а судом першої інстанції розглянуто вказаний спір по суті.

За викладеного, посилання Апелянта про необґрунтованість вимог Позивача про стягнення з Відповідача вартості наданої теплової енергії, за спірний період, спростовуються матеріалами справи та відхиляються апеляційним господарським судом.

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта за змістом його апеляційної скарги не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки не спростовують доводів та висновків місцевого господарського суду, а отже не впливають на вирішення спору у даній справі.

За таких обставин апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Третяка Олександра Івановича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.08.2022р. по справі № 904/587/22 слід залишити без змін.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені апелянтом у апеляційній скарзі є необґрунтованими, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування рішення в оскаржуваній частині.

У відповідності до ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

10. Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Третяк Олександра Івановича залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.08.2022р. по справі № 904/587/22 залишити без змін.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на Апелянта Фізичну особу-підприємця Третяка Олександра Івановича.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оска рження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Березкіна

Суддя С.Г. Антонік