РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.12.2022Справа № 910/9957/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецімідж" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 36 962,90 грн,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У вересні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецімідж" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом, посилаючись на те, що згідно умов укладеного між ним та Акціонерним товариством "Українська залізниця" (далі - Залізниця) договору про закупівлю від 8 жовтня 2021 року № ПЗ/НХ-21800/НЮ, позивач поставив останньому товар на загальну суму 612 180,00 грн. Оскільки відповідач оплату отриманої продукції провів лише частково на суму 214 800,00 грн, заборгувавши таким чином 214 800,00 грн, позивач, посилаючись на статті 11, 509, 655, 692, 697, 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 193, 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України), просив суд стягнути із Залізниці вищезазначену суму боргу, а також 32 679,11 грн інфляційних втрат, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України у зв`язку з несвоєчасним проведенням розрахунків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 3 жовтня 2022 року вищенаведену позовну заяву Товариства прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/9957/22 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Крім того, цією ухвалою відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

24 жовтня 2022 року через підсистему "Електронний суд" Залізниця подала відзив на позовну заяву від 20 жовтня 2022 року, в якому просила закрити провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 214 800,00 грн у зв`язку з його сплатою, що підтверджується доданими до відзиву копіями платіжних доручень: від 29 вересня 2022 року № 154015 на суму 53 700,00 грн, від 29 вересня 2022 року № 154014 на суму 53 700,00 грн, від 19 жовтня 2022 року № 193350 на суму 53 700,00 грн та від 19 жовтня 2022 року № 193352 на суму 53 700,00 грн. Також у своєму відзиві Залізниця просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог у частині стягнення інфляційних втрат у зв`язку зі зміною сторонами строку виконання основного зобов`язання відповідача.

25 жовтня 2022 року через підсистему "Електронний суд" Залізниця подала клопотання в якому просила суд визнати поважними причини пропуску строку для подачі доказів та долучити до матеріалів справи належним чином оформлені копії вищезазначених платіжних доручень.

31 жовтня 2022 року через підсистему "Електронний суд" Товариство також подало заяву про закриття провадження у даній справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 214 800,00 грн у зв`язку з його сплатою відповідачем. Крім того, у своїй заяві позивач збільшив розмір заявлених до стягнення інфляційних втрат до 36 962,90 грн.

1 листопада 2022 року через підсистему "Електронний суд" Товариство подало заяву, в якій просило за результатами розгляду справи стягнути з відповідача 20 000,00 грн витрат, понесених на правову допомогу.

7 листопада 2022 року на електронну адресу суду та через систему "Електронний суд" Залізниця подала заперечення, в яких просила суд закрити провадження в справі в частині стягнення основного боргу, відмовити позивачу в задоволенні решти позовних вимог, а також зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу.

У той же день на електронну адресу суду та через систему "Електронний суд" Залізниця подала клопотання про зменшення витрат Товариства на правову допомогу в зв`язку з їх необґрунтованістю та неспівмірністю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 7 листопада 2022 року Залізниці поновлено процесуальний строк для подачі доказів та долучено до матеріалів справи копії платіжних доручень: від 29 вересня 2022 року № 154014 на суму 53 700,00 грн, від 29 вересня 2022 року № 154015 на суму 53 700,00 грн, від 19 жовтня 2022 року № 193350 на суму 53 700,00 грн та від 19 жовтня 2022 року № 193352 на суму 53 700,00 грн. Також вказаною ухвалою прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог та закрито провадження у цій справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 214 800,00 грн.

Будь-яких інших заяв та клопотань від сторін не надходило.

Відповідно до частин 5, 8 статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Враховуючи подання позивачем та відповідачем заяв по суті спору, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, в яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність у матеріалах справи усіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

8 жовтня 2021 року між Залізницею та Товариством було укладено договір про закупівлю № ПЗ/НХ-21800/НЮ, за умовами якого останнє зобов`язалося поставити і передати у власність відповідача продукцію згідно специфікації № 1 (додаток № 1), а Залізниця - прийняти та оплатити цей товар.

Даний правочин підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками цих суб`єктів господарювання.

За пунктами 1.2.-1.4. зазначеного правочину найменування товару: "Куртка утеплена" (2021 рік випуску); виробник - Товариство; кількість та асортимент продукції визначено в специфікації № 1, яка є невід`ємною частиною цієї угоди.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. договору постачання здійснюється за цінами, передбаченими в специфікації № 1, включає вартість товару, тари, всі податки і збори, а також транспортні витрати позивача. Сума договору разом з ПДВ 20 % становить - 612 180,00 грн.

Згідно з пунктами 4.1.-4.3. цього правочину оплата за кожну партію поставленого товару здійснюється Залізницею у безготівковій формі на 45 банківський день з дати реєстрації податкової накладної, оформленої відповідно до вимог чинного законодавства України, та згідно з рахунком фактурою на кожну партію товару. Датою оплати вважається дата відправлення коштів Залізницею за банківськими реквізитами Товариства. Оплата поставленої продукції здійснюється при наявності податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному державному реєстрі податкових накладних.

За приписами пунктів 5.6., 5.12. договору датою поставки товару вважається дата підписання уповноваженою особою Залізниці видаткової накладної або акта приймання-передачі.

Пунктом 5.11. даного правочину передбачено, що перехід права власності на товар відбувається після його фактичної передачі на підставі належно оформлених первинних документів (товарно-транспортної накладної, видаткової накладної) на склад Залізниці.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2021 року включно (пункт 13.1. договору).

Зі змісту специфікації № 1 (додатку № 1 до договору) вбачається, що сторони погодили поставку 1 425 штук утеплених курток, що мають відповідати ДСТУ EN 14058:2008, загальною вартістю 612 180,00 грн разом з ПДВ.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 статті 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Судом встановлено, що на виконання умов договору Товариство поставило обумовлену спірним правочином продукцію в кількості 1 425 штук загальною вартістю 612 180,00 грн разом із ПДВ, що підтверджується видатковими накладними: від 8 грудня 2021 року № РН-0000560 на суму 182 580,00 грн, від 22 грудня 2021 року № РН-0000582 на суму 214 800,00 грн, від 31 грудня 2021 року № РН-0000601 на суму 214 800,00 грн.

Вищенаведені видаткові накладні підписані повноважними представниками сторін та скріплені печаткою позивача. Жодних заперечень щодо кількості, асортименту, якості переданого товару не містять. Також у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про наявність зауважень чи заперечень відповідача відносно поставленої продукції.

Проте Залізниця розрахувалася за поставлений товар лише частково в розмірі 397 380,00, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжних доручень: від 15 лютого 2022 року № 4477387 на суму 182 580,00 грн (призначення платежу: згідно рахунку від 8 грудня 2021 року), від 10 травня 2022 року № 4715463 на суму 53 700,00 грн (призначення платежу: згідно рахунку від 31 грудня 2021 року), від 10 травня 2022 року № 4715452 на суму 53 700,00 грн (призначення платежу: згідно рахунку від 22 грудня 2021 року), від 10 червня 2022 року № 4778897 на суму 53 700,00 грн (призначення платежу: згідно рахунку від 31 грудня 2021 року), від 10 червня 2022 року № 4778899 на суму 53 700,00 грн (призначення платежу: згідно рахунку від 22 грудня 2021 року).

Відтак, заборгованість за видатковою накладною від 8 грудня 2021 року № РН-0000560 була повністю погашена відповідачем. Однак заборгованість за видатковими накладними від 22 грудня 2021 року № РН-0000582, від 31 грудня 2021 року № РН-0000601 у загальному розмірі 214 800,00 грн залишилася непогашеною.

Разом із тим, судом встановлено, що після звернення Товариства до суду з цим позовом відповідачем було повністю сплачено позивачу суму наявної у нього основної спірної заборгованості.

Даний факт визнається позивачем та підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжних доручень: від 29 вересня 2022 року № 154014 на суму 53 700,00 грн, від 29 вересня 2022 року № 154015 на суму 53 700,00 грн, від 19 жовтня 2022 року № 193350 на суму 53 700,00 грн та від 19 жовтня 2022 року № 193352 на суму 53 700,00 грн. У зв`язку з цим ухвалою Господарського суду міста Києва від 7 листопада 2022 року провадження у справі було закрито в частині стягнення основного боргу в розмірі 214 800,00 грн.

Вважаючи, що Залізниця розрахувалася за поставлений товар з порушенням строків, визначених умовами договору, Товариство просило суд стягнути з відповідача 36 962,90 грн інфляційних втрат (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 31 жовтня 2022 року) за період з 1 квітня 2022 року по 29 вересня 2022 року, нарахованих на відповідні суми основної заборгованості згідно розрахунку позивача за накладними: від 22 грудня 2021 року № РН-0000582, від 31 грудня 2021 року № РН-0000601.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що Товариство до позовної заяви надано відповідні податкові накладні та докази їх реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН).

З матеріалів справи вбачається, що податкові накладні від 22 грудня 2021 року № 46 та від 31 грудня 2021 року № 65 були зареєстровані в ЄРПН 12 січня 2022 року, що підтверджується відповідними квитанціями.

Таким чином, враховуючи приписи пункту 4.1. договору, останнім днем для оплати поставленої продукції за вказаними видатковими накладними було 17 березня 2022 року.

Згідно з пунктом 15.1. цього правочину умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадків, передбачених частинами 4-6 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".

Відповідно до пункту 15.2. спірної угоди зміни та доповнення до договору вступають в силу, якщо вони підписані уповноваженими представниками сторін у письмовій формі та вчинені відповідно до умов договору та чинного законодавства України.

Судом встановлено, що листом від 5 травня 2022 року № 05-05-01 Товариство у відповідь на лист Залізниці від 28 березня 2022 року № НХ-4/1003-1 надало згоду щодо реструктуризації наявної у відповідача заборгованості за відвантажену продукцію за спірним договором у розмірі 429 600,00 грн рівними частинами з погашенням 25 % цієї суми щомісячно згідно графіку: до 15 травня 2022 року - 107 400,00 грн, до 15 червня 2022 року - 107 400,00 грн, до 15 липня 2022 року - 107 400,00 грн, до 15 серпня 2022 року - 107 400,00 грн.

У частині 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За частинами 1, 2 статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено на вимогу однієї із сторін у випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 188 ГК України врегульовано порядок зміни та розірвання господарських договорів, за яким сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (частини 2-4 вказаної статті ГК України).

За частиною 1 статті 653 та частиною 1 статті 654 ЦК України, у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов, зокрема, щодо строків виконання. Зміна або розірвання договору вчинюється в такій самій формі, що й договір, який змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно зі статтею 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). Разом із цим, згідно з частиною 4 зазначеної статті новація припиняє додаткові зобов`язання, пов`язані з первісним зобов`язанням, якщо інше не встановлено договором.

Новація - це угода про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж самими сторонами. Юридичною підставою для зобов`язання, що виникає при новації, є домовленість сторін попередньої угоди про припинення первісного зобов`язання та про виникнення нового, яке за своїм змістом відрізняється від попереднього.

Для того, щоб новація відбулася, сторони повинні обумовити в своїй угоді припинення зобов`язання, що раніше діяло і заміну його новим зобов`язанням. Для здійснення новації необхідно, щоб і первісне, і нове зобов`язання були дійсними.

Застосування новації як способу припинення зобов`язань допускається виключно за наявності таких ознак: взаємна згода сторін про припинення дії попереднього зобов`язання та щодо умов нового зобов`язання; наявності умов про припинення попереднього зобов`язання; припинення всіх додаткових зобов`язань; виникнення між тими ж особами нового зобов`язання, яке, як правило, містить умову про інший предмет чи спосіб виконання. Характерною ознакою новації є не зміна частини первісного зобов`язання, а укладення між тими ж сторонами нового зобов`язання. Наведена правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 21 травня 2019 року в справі № 916/2889/13).

До умов новації віднесено такі: нове зобов`язання повинне пов`язувати тих самих осіб, що і первісне; сторони мають досягти згоди щодо заміни одного зобов`язання іншим, а "домовленість про новацію", про яку йдеться в частині 2 статті 604 ЦК України, - це договір про заміну зобов`язання; вчинюється новація у формі двостороннього правочину (новаційного договору), який має відповідати вимогам до форми та змісту, необхідним для нового зобов`язання; наявність наміру сторін вчинити новацію, про який сторони повинні обов`язково вказати в договорі, а за відсутності такого застереження первинне зобов`язання не припиняється, а буде діяти поряд з новим; дійсність первинного зобов`язання (недійсність первинного зобов`язання веде до недійсності і нового зобов`язання, що випливає з новації, якщо ж недійсним є новаційний договір, сторони залишаються пов`язаними первинним зобов`язанням, і новація не відбувається); зміна змісту зобов`язання, або має виконуватися те саме, але на іншій правовій підставі; допустимість заміни первісного зобов`язання новим.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду: від 11 червня 2021 року в справі № 910/638/20 (910/1884/20), від 15 травня 2018 року в справі № 921/412/17-г/7, від 20 червня 2018 року в справі № 755/9283/15-ц, від 25 листопада 2020 року в справі № 921/301/17-г/11, від 29 січня 2021 року в справі № 569/1037/18.

Отже, Товариство, підписавши лист від 5 травня 2022 року № 05-05-01 у відповідь на лист Залізниці від 28 березня 2022 року № НХ-4/1003-1, лише надало згоду про зміну умов договору щодо строків виконання відповідачем його зобов`язань на оплату отриманої продукції, а не про припинення такого зобов`язання шляхом новації.

Відтак, відбулася зміна умов договору за взаємною згодою сторін у передбаченій договором формі.

Разом із цим, судом встановлено, що вказані зміни до договору не є істотними умовами цього правочину в розумінні договору та приписів ЦК України, ГК України та Закону України "Про публічні закупівлі".

Отже, судом встановлено, що з 5 травня 2022 року сторони змінили порядок та строки розрахунків за вказаним договором, згідно яких Залізниця повинна була сплатити позивачу: 107 400,00 грн - до 15 травня 2022 року, 107 400,00 грн - до 15 червня 2022 року, 107 400,00 грн - до 15 липня 2022 року, 107 400,00 грн - до 15 серпня 2022 року.

Враховуючи викладене, обгрунтований розмір інфляційних втрат (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 1 листопада 2022 року, зміни термінів виконання зобов`язання та періоду розрахунку позивача) становить 11 943,85 грн, з яких: 6 658,80 грн - інфляційні втрати, нараховані у період з 1 квітня 2022 року по 4 травня 2022 року на суму боргу в розмірі 214 800,00 грн, 3 244,45 грн - інфляційні втрати, нараховані у період з 16 липня 2022 року по 28 вересня 2022 року на суму боргу в розмірі 107 400,00 грн, та 2 040,60 грн - інфляційні втрати, нараховані у період з 16 серпня 2022 року по 29 вересня 2022 року на суму боргу в розмірі 107 400,00 грн.

Таким чином, вимога позивача про стягнення вказаної компенсаційної виплати підлягає задоволенню в частині розрахованої судом суми.

За таких обставин, у задоволенні 25 019,05 грн інфляційних втрат слід відмовити.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо відмови у задоволенні позову.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, позов Товариства підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Однак, зважаючи на відсутність у матеріалах справи клопотання позивача про повернення йому сплаченої останнім суми судового збору, суд позбавлений можливості вирішити вказане питання по суті на час прийняття даного рішення.

Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 179,16 грн.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача суми понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 20 000,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 2, 3 статті 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно зі статтею 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Статтею 30 цього Закону встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 липня 2022 року між Товариством та Кузнецовим Іллею Сергійовичем було укладено договір про надання правової допомоги, зокрема, у сфері господарського права, за умовами якого останній зобов`язався надати позивачу правову допомогу, а останній - оплатити надані послуги в порядку та строки, обумовлені сторонами (пункти 1.1., 1.2. вказаного правочину).

Згідно з пунктом 3.1. цього правочину за надану правову допомогу Товариство сплачує адвокату обумовлену сторонами винагороду.

Судом встановлено, що 2 жовтня 2022 року між позивачем та адвокатом укладено додаткову угоду до договору від 14 липня 2022 року, за умовами якої за наданої правової допомоги у суді першої інстанції (Господарському суді міста Києва) у справі № 910/9957/22 оплата здійснюється у фіксованому розмірі 15 000,00 грн протягом 30 календарних днів з дати набрання законної сили рішенням суду першої інстанції в цій справі (пункт 1 цієї угоди).

Також у вказаному пункті додаткової угоди Товариство та адвокат дійшли згоди про те, що за прийняття позитивного рішення у цьому спорі на користь позивача про повне або часткове задоволення заявленого позову клієнт сплачує адвокату додаткову винагороду ("гонорар успіху") в розмірі 5 000,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 31 жовтня 2022 року між сторонами підписано акт приймання-передачі наданої правової допомоги з детальним описом проведених робіт на загальну суму 15 000,00 грн.

На підтвердження того, що Кузнецов І.С. є адвокатом, позивачем до його позовної заяви було долучено копії: відповідного свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 12 лютого 2019 року серії ЗП № 002030, а також ордеру від 18 вересня 2022 року серії АР № 1086954, що підтверджують повноваження вказаного адвоката на представництво інтересів Товариства в суді.

Відповідно до частин 4, 5, 6 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотриманням вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року в справі "Гімайдуліна й інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року в справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року в справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У своїх клопотаннях від 7 листопада 2022 року про зменшення заявлених позивачем судових витрат Залізниця зазначила, що заявлений Товариством розмір витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованим та неспівмірним з наданими адвокатом послугами, а також вказала на неправомірність включення "гонорару успіху" до витрат на правову допомогу.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 202, частини 1 статті 203, частини 1 статті 628 ЦК України зміст двостороннього договору як правочину становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ці умови не можуть суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

В аспекті цивільно-правових зобов`язань виконавця, предметом договору про надання правової допомоги є вчинення певної дії або здійснення певної діяльності в інтересах другої сторони (клієнта).

Таким чином, гонорар за прийняття судового рішення на користь позивача, який відповідно до додаткової угоди від 3 жовтня 2022 року до договору про надання правової допомоги становить 5 000,00 грн, є так званим "гонораром успіху", який передбачений як форма матеріального заохочення адвоката з метою посилення його зацікавленості у результаті розгляду справи.

Отже, додаткова винагорода адвокату за досягнення позитивного рішення у справі за своїм змістом і правовою природою не є платою за надані послуги в розумінні статей 123, 126 ГПК України та статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Судове рішення є результатом вирішення спору. Воно приймається та підписується виключно суддями. Отже, погодження між стороною спору та її адвокатом розміру гонорару останнього за позитивний результат вирішення спору у вигляді прийняття судом відповідного судового рішення не є витратами на професійну правничу допомогу в розумінні статті 126 ГПК України, у зв`язку з чим відповідний гонорар не підлягає стягненню з відповідача в порядку статей 129, 130, 344 ГПК України.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про те, що заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям, що наведені у частині 4 статті 126 ГПК України.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати зі сплати витрат на правову допомогу покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною 9 статті 129 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

За частиною 3 статті 130 ГПК України, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

З урахуванням предмета та підстав позову, виходячи з встановлених обставин, характеру спірних правовідносин та обсягів матеріалів справи, реально витраченого адвокатом часу, беручи до уваги розгляд цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін, наявність вмотивованих заперечень відповідача щодо обґрунтованості заявленої суми компенсації, зважаючи на принципи співмірності та розумності судових витрат, закриття провадження у справі в частині основної заборгованості в зв`язку з добровільною її сплатою відповідачем, а також враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення із Залізниці на користь Товариства 13 509,37 грн понесених останнім витрат на правову допомогу.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецімідж" (69035, місто Запоріжжя, проспект Маяковського, будинок 7, квартира 95; ідентифікаційний код 35842316) 11 943 (одинадцять тисяч дев`ятсот сорок три) 85 коп. інфляційних втрат, 179 (сто сімдесят дев`ять) грн 16 коп. судового збору та 13 509 (тринадцять тисяч п`ятсот дев`ять) грн 37 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 7 грудня 2022 року.

СуддяЄ.В. Павленко