ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
УХВАЛА

"02" грудня 2022 р. м. Житомир Справа № 906/1130/22

Господарський суд Житомирської області у складі судді Соловей Л.А.,

розглядаючи заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАВТОНОМГАЗ" про забезпечення позову у справі №906/1130/22

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАВТОНОМГАЗ" (м.Київ)

до Приватного сільськогосподарського підприємства "ЖОВТНЕВЕ" (с.Квітневе Житомирського району Житомирської області)

про стягнення 484 730,85грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРАВТОНОМГАЗ" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Приватного сільськогосподарського підприємства "ЖОВТНЕВЕ" заборгованості у розмірі 484 730,85грн, з яких: 200000,00грн боргу за договором поставки №345 від 27.09.2021, 7180,00грн пені за договором поставки №345 від 27.09.2021, 51196,67грн інфляційних за договором поставки №345 від 27.09.2021, 5901,37грн 3% річних за договором поставки №345 від 27.09.2021; 201853,56грн боргу за договором підряду від 03.11.2021, 3189,29грн пені за договором підряду від 03.11.2021, 12788,63грн інфляційних за договором підряду від 03.11.2021 та 2621,33грн 3% річних за договором підряду від 03.11.2021.

Позовні вимоги ґрунтуються на договорі поставки №345 від 27.09.2021 та договорі підряду №397 на облаштування системи автономного газопостачання без зведення фундаментів та технологічний пуск системи автономного газопостачання від 03.11.2021, укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРАВТОНОМГАЗ" та Приватним сільськогосподарським підприємством "ЖОВТНЕВЕ".

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву від 24.11.2022 про забезпечення позову у справі шляхом:

- накладання арешту на грошові кошти Приватного сільськогосподарського підприємства "ЖОВТНЕВЕ", що знаходяться на банківському рахунку НОМЕР_1 , який відкрито в АТ "Приватбанк" МФО 311744 та на банківському рахунку IBAN НОМЕР_2 , який відкрито в АТ "Креді Агріколь Банк" МФО 300614 в межах суми майнових вимог позивача - 484730,85грн;

- накладення арешту на нерухоме майно Приватного сільськогосподарського підприємства "ЖОВТНЕВЕ", а саме-комплекс, частина майнового комплексу, загальною площею 1187,5кв.м., реєстраційний номер майна 17853782, номер запису 1065 в книзі №25, адреса місцезнаходження: Житомирська область, Попільнянський район, с.Жовтневе, вулиця без назви.

Обґрунтовуючи заяву позивач зазначив, що всупереч активним намаганням позивача врегулювати господарські відносини з відповідачем в позасудовому відповідач жодним чином не сприяв у вирішенні питання щодо існуючої заборгованості. Бездіяльність та протиправна поведінка відповідача, яка полягає у непогашенні значної суми заборгованості за договором поставки та договором підряду, а також відсутність реагування на численні вимоги позивача щодо сплати виниклої простроченої заборгованості або погодження графіку погашення останньої, свідчать про свідоме ухилення відповідача від виконання взятих на себе зобов`язань з оплати отриманого від позивача товару та виконаних за договором підрядних робіт. Враховуючи викладене, позивач вважає, що існує висока ймовірність різностороннього ухилення відповідача від виконання майбутнього рішення господарського суду (укладення договорів позики, виведення відповідачем грошових коштів з існуючих рахунків, реалізація належного відповідачу майна тощо), що може унеможливити або суттєво ускладнити виконання рішення суду.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні з наступних підстав.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За правилами цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Отже, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно із статтею 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Адекватність (співмірність) заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Позивач в заяві про забезпечення позову посилається на те, що Приватне сільськогосподарське підприємство "ЖОВТНЕВЕ", тривалий час ухиляється від виконання зобов`язань договором поставки та договором підряду щодо сплати заборгованості за отриманий товар та виконані роботи.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28.08.2019 у справі №910/4491/19.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, та доказами, які наведені на їх підтвердження, а також положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, подаючи позов.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" від 17.06.2011, суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом", проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

За умовами статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на положення статей 13, 74, 80 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Така правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 12.06.2019 у справі №910/773/19.

При цьому господарським судом враховується, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 22.07.2019 у справі №914/120/19.

За твердженнями позивача, існує висока ймовірність ухилення відповідача від виконання рішення суду, яка полягає у можливому укладенні договорів позики, виведенні відповідачем грошових коштів з існуючих рахунків, реалізації належного відповідачу майна.

Однак, заявником не додано доказів наявності реальних намірів відповідача щодо виведення грошових коштів з рахунків або намірів реалазації належного майна, а тільки викладено доводи та міркування позивача щодо можливих дій відповідача.

Натомість, наявність на рахунках відповідача грошових коштів, навпаки свідчить про реальну можливість виконання рішення суду, а не про утруднення його виконання.

Суд також зазначає, що заявником не надано суду належних та допустимих доказів вчинення ПСП "ЖОВТНЕВЕ" дій, що у подальшому могли б призвести до зменшення обсягів наявних грошових активів, що могло б призвести до ускладнення виконання судового рішення.

Представник позивача не підтверджує належними доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування забезпечення позову, та неможливість в подальшому виконати рішення суду, а заява ґрунтується лише на припущеннях можливого задоволення позову та можливого невиконання чи утрудненого виконання рішення суду.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідачем від виконання взятих на себе зобов`язань, без наведення відповідного обґрунтування з посиланням на документи чи докази - не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Таким чином, заява про вжиття заходів забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких можна було б дійти висновку про доцільність та необхідність забезпечення позову у визначений заявником спосіб та ймовірність утруднення виконання рішення господарського суду, у разі його невжиття. Твердження позивача про наявність обставин, які можуть ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав без надання відповідних доказів, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Аналогічний висновок стосовно того, що самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову викладено в постановах Верховного Суду від 21.01.2019 у справі №902/483/18 та від 12.06.2019 у справі №909/19/19.

Враховуючи вищевикладені обставини суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до пункту 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за подання заяви про забезпечення позову покладається на заявника.

Керуючись ст.ст.74, 77, 78, 79, 136, 137, 140, 141, 144, 232, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАВТОНОМГАЗ" про забезпечення позову від 24.11.2022 у справі №906/1130/22 відмовити.

Ухвала набрала законної сили 02.12. 2022 та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Соловей Л.А.

Друк:

1 - в справу

2- позивачу (рек)