РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.12.2022Справа № 910/4818/22
За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон"

про відшкодування 31746,47 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про стягнення з відповідача заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, оскільки відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником Відповідача внаслідок ДТП.

Від МТСБУ на виконання вимог ухвали суду надійшли відомості щодо умов укладеного відповідачем страхового договору (полісу).

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач обізнаний про розгляд даної справи, останнім було отримано ухвалу суду про відкриття провадження у справі та здійснено ознайомлення із матеріалами справи, про що наявна відмітка на клопотанні про ознайомлення зі справою.

Однак відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, відзиву на позовну заяву чи письмові заперечення не подавалися.

Враховуючи наведене, та за відсутності подання відповідачем відзиву, суд вирішує справу за наявними матеріалами на підставі ч. 9 ст. 165 ГПК України та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Між ТОВ «Перша лізингова компанія» (страхувальник) та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" (страховик) було укладено Генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку №28-0199-18-00260 та Бардеро №314-2021 застрахованих ТЗ в період з 30.08.2021 по 03.09.2021, предметом якого є страхування транспортного засобу «Рено Логан», д.н.з. НОМЕР_1 .

08.10.2021 на вул. Рівненській, 48 Б в м. Луцьку водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Вольво» д.н.з. НОМЕР_2 під час перестроювання, в порушення п.п. 13.3, 10.3 ПДР, не дотримався бокового інтервалу і не врахував дорожньої обстав ноки, що призвело до зіткнення із автомобілем «Рено Логан», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_2 , що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Вказані обставини підтверджуються постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.12.2021 у справі №161/18609/21, довідкою поліції та схемою з місця ДТП оформленою поліцією.

На підставі вищевказаного, за умовами Договору страхування та враховуючи, зокрема, рахунка-акта виконаних робіт від 02.11.2021 №4190, акта виконаних робіт №Лу-К-19173010 від 13.12.2021 та №Лу-К-19172553 від 09.12.2021 позивачем було складено страховий акт від 20.01.2022, відповідно до якого позивач розрахував та виплатив страхове відшкодування загалом у сумі 31746,47 грн на рахунок страхувальника, що підтверджується платіжним дорученням №1932 від 21.01.2022.

Відтак, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати у сумі 31746,47 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно водієм ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Вольво» д.н.з. НОМЕР_2 , і його вина у вчиненні ДТП підтверджується залученою до справи копією постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.12.2021 у справі №161/18609/21.

На час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 як особи, яка експлуатувала автомобіль «Вольво» д.н.з. НОМЕР_2 на законних підставах, була застрахована відповідачем на підставі договору (полісу) АР/001531098 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ (ліміт відповідальності за шкоду по майну - 130000 грн., франшиза - 0).

Отже, на відповідача полісом АР/001531098 покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації водієм ОСОБА_1 автомобіля «Вольво» д.н.з. НОМЕР_2 на час ДТП.

Відповідачем не надано суду доказів на спростування встановленої позивачем вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, внаслідок його пошкодження в ДТП, і також відповідач не спростував розраховану позивачем суму страхового відшкодування.

Судом встановлено, що наведені у рахунку СТО матеріли, деталі та роботи знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з завданими застрахованому автомобілю пошкодженнями внаслідок ДТП, що відображені у схемі ДТП поліції в сукупності з актом огляду автомобіля після ДТП, і відповідачем не надано доказів протилежного.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічну позицію викладено в ст. 9 Закону України «Про страхування».

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу АР/001531098 та положення статей 12, 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статей 9, 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1192 ЦК України, у відповідача в зв`язку з настанням ДТП виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду, в межах ліміту відповідальності відповідача, як страховика, за спірним страховим випадком (130000 грн.), але не більше вартості відновлювального ремонту Застрахованого автомобіля та виходячи з суми, право на вимогу якої перейшло до позивача в зв`язку з виплатою страхового відшкодування (31746,47 грн), і за мінусом франшизи (0 грн.), і отже в сумі 31746,47 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача із заявою №45717 від 25.01.2022 про виплату страхового відшкодування, яку відповідачем було отримано 27.01.2022, що підтверджується копіями заяви та повідомлення про вручення поштового відправлення, однак відповідач на заяву відповіді не надав, суму страхового відшкодування позивачу не виплатив.

Матеріали справи не містять доказів сплати страхового відшкодування відповідачем позивачу і після подання до суду даного позову та станом на день ухвалення рішення.

З огляду на все наведене, позовні вимоги про стягнення 31746,47 грн відшкодування матеріальної шкоди (виплати страхового відшкодування) підлягають задоволенню.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Що ж стосується заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то суд зазначає наступне.

Звертаючись із даним позовом позивачем було заявлено орієнтовний розрахунок витрат на професійну правову допомогу у сумі 5000 грн.

На підтвердження розміру судових витрат з надання правничої допомоги позивачем до позову було надано копії: Договору про надання правової (правничої) допомоги від 14.01.2022 №2-01/2022-ВР укладеного між позивачем та Адвокатським бюро «Гедз» в особі керуючої бюро Гедз Юлії Володимирівни, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвокатом Гедз Ю.В., довіреність від 18.01.2022 №0122-29, акт виконаних робіт від 14.06.2022, платіжне доручення №4242 від 14.06.2022. З наданих доказів вбачається, що адвокатом Гедз Ю.В. було надано позивачу правову допомогу в межах даної справи на суму 5000 грн, що за умовами Договору про надання правової (правничої) допомоги від 14.01.2022 №2-01/2022-ВР визначено як гонорар.

За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідачем не було заявлено про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката за надані позивачу послуги.

Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Таким чином, перевіривши подані позивачем докази, враховуючи співмірність заявленої позивачем суми із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), оскільки позовні вимоги задоволені повністю, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача 5000 грн витрат на правову допомогу адвоката.

Керуючись статтями ст.ст. 86, 129, ст. 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" (м. Київ, вул. Дегтярівська, 33-Б, 2-й під`їзд; ідентифікаційний код 20080515) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (м. Київ, вул. Івана Федорова, 32 літера А; ідентифікаційний код 30859524) 31746 (тридцять одну тисячу сімсот сорок шість) грн 47 коп. відшкодування матеріальної шкоди (виплати страхового відшкодування), 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн судового збору та 5000 (п`ять тисяч) грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Р.Б. Сташків