ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року м. ОдесаСправа № 916/3369/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання - Кратковський Р.О.

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

від третьої особи: не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Одеської області від „23" лютого 2022р., повний текст якого складено та підписано „09" березня 2022р.

у справі №916/3369/21

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Косюк Олени Петрівни

про зобов`язання вчинити дії, -

головуючий суддя - Волков Р.В.

місце прийняття рішення: Господарський суд Одеської області

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021р. ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, в якому просив зобов`язати відповідача вчинити дії щодо усунення неточностей, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, які перешкоджають укладенню договору купівлі-продажу по об`єкту нерухомого майна: будівля електростанції загальною площею 311,2 кв. м (інв. №1/304), склад електростанції площею 82,4 кв. м (інв. №6/309), градирню електростанції (споруда) площею 53,8 кв. м (інф. №9/312), заправну для дизелів площею 4,9 кв. м (інв. №І2/315), вбиральну дерев`яну площею 4,2 кв. м (інв. №14/317), вимощення території електростанції площею 257,9 кв. м (інв. №4273/7646), дизель-генератор К-169М26-ЧН потужністю 100кВА (інв. №4127/2474), дизель-генератор 6s-350 потужністю 550 кВА (інв. №112/2362), дизель-генератор 6s-350 потужністю 570 кВА (інв. №113/2363), дизель-генератор 68360 PN потужністю 860 кВА (інв. №114/2364), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 106, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме зобов`язати Регіональне відділення Фонду державного майна по Одеській та Миколаївській областях вчинити дії щодо укладення договору купівлі-продажу вказаного об`єкта державної власності малої приватизації з ОСОБА_1 на умовах проведеного електронного аукціону №UA-PS-2021-03-30-000099-2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 став переможцем електронного аукціону №UA-PS-2021-03-30-000099-2, який відбувся 29.04.2021 на об`єкт малої приватизації, окреме майно "Будівлю колишньої електростанції з обладнанням та градирнею", що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

27.05.2021 під час опрацювання приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Косюк Оленою Петрівною документів для вчинення нотаріальної дії, а саме посвідчення договору купівлі-продажу об`єкта державної власності малої приватизації шляхом продажу майна на аукціоні встановлено факт невідповідності майна, зазначеного у правовстановлюючих документах, наданих балансоутримувачем до Регіонального відділення для укладення договору купівлі-продажу, майну, зазначеному в документах, які були підставою для проведення реєстрації права власності на об`єкт приватизації.

Станом на 14.06.2021 прийнято рішення про призупинення процедури укладення договору купівлі-продажу й відповідач листом №11-08-02619 від 02.06.2021 звернувся до Української універсальної біржі з вимогою забезпечити повернення ОСОБА_1 - переможцю аукціону, сплаченого гарантійного внеску, що, на думку позивача, свідчить про намір відповідача ухилитись від укладення договору купівлі-продажу об`єкта державної власності малої приватизації шляхом продажу на аукціоні.

Між тим, незважаючи на отримання відповідачем листа та підтвердження позивачем дійсного наміру придбати об`єкт попри існуючі проблеми станом на 14.06.2021 договір не укладено, у зв`язку з чим позивач

звернувся до Господарського суду Одеської області з даним позовом.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 23.02.2022 у справі №916/3369/21 (суддя Волков Р.В.) у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача усунути неточності в Реєстрі задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено наявність у відповідача такого зобов`язання.

Щодо зобов`язання відповідача вчинити дії стосовно укладення договору купівлі-продажу вказаного об`єкта державної власності малої приватизації з ОСОБА_1 , господарський суд зазначив, що також така вимога не є ефективним способом судового захисту, оскільки жодним чином не вплине на усунення фактичної підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії щодо посвідчення договору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 23.02.2022 у справі №916/3369/21 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Скаржник вважає оскаржуване рішення господарського суду Одеської області незаконним та необґрунтованим, у зв`язку із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що полягало у прийнятті рішення, яке по своїй сутті не відповідає завданню господарського судочинства щодо справедливого розгляду справи.

Зокрема, як видно зі змісту судового рішення, суд прийшов до висновку про те, що з матеріалів справи не вбачається, що права позивача у даному випадку були порушеними будь-якими діями з боку відповідача.

Між тим, вказані висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а саме постанові нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.06.2021 року, якою відмовлено у посвідченні договору купівлі-продажу саме Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кишинівська, 4Б.

Крім цього, скаржник вважає, що висновок суду про те, що фактично Регіональним відділенням вживались всі необхідні дії для укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, з чого слідує готовність відповідача укласти договір суперечить матеріалам справи, оскільки жодних реальних дій, як і доказів на їх підтвердження, які б були направлені на укладення договору купівлі продажу відповідач після 01.06.2021 не вчиняв, що власне він і підтвердив у судовому засіданні.

Апелянт також зазначає, що суд першої інстанції також залишив поза увагою той факт, що станом на момент розгляду справи та прийняття рішення у справі недоліки в реєстрі через які нотаріус власне і відмовила у вчиненні нотаріальної дії усунуті не були та продовжують існувати до цього часу. Сам факт звернення до суду з даним позовом жодним чином не стимулював відповідача до належного виконання взятих на себе зобов`язань, які виникли в нього, як учасника аукціону, а тому і захистити порушене право позивача могло б лише рішення суду винесене на його користь. Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.07.2022 клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від „23" лютого 2022р., у справі №916/3369/21. Зупинено дію рішення Господарського суду Одеської області від „23" лютого 2022р., у справі №916/3369/21. Призначено розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 до розгляду на 06 жовтня 2022 року о 12:30 год.

05.10.2022 від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду апеляційної скарги на іншу дату, у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 лише 05.10.2020 було укладено договір про надання правової допомоги із Адвокатським бюро «Михайла Салашного».

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.10.2022 продовжено розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від „23" лютого 2022р. у справі №916/3369/21 на розумний строк. Задоволено заяву ОСОБА_1 про відкладення розгляду апеляційної скарги. Призначено апеляційну скаргу ОСОБА_1 на 17 листопада 2022 року о 15:30 год.

08.11.2022р. від представника ОСОБА_1 адвоката Михайла САЛАШНОГО надійшла заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку «EasyCon» (e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 ).

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.11.2022 заяву представника ОСОБА_1 адвоката Михайла САЛАШНОГО про проведення судового засідання, призначеного на 17 листопада 2022р. о 15:30, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено. Судове засідання ухвалено провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon».

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.11.2022 повідомлено учасників справи про те, що розгляд апеляційної скарги у справі №916/3369/21 відбудеться 13 грудня 2022 року об 11:30 год. Судове засідання ухвалено провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon».

12.12.2022 від представника ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відзиви на апеляційну скаргу від відповідача та третьої особи до Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.

В судове засідання 13.12.2022 року представники сторін не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, строк розгляду апеляційної скарги закінчився, а затягування строку розгляду скарги в даному випадку може призвести до порушення прав особи, яка з`явилася до суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, судова колегія апеляційної інстанції дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, відповідно до протоколу про результати електронного аукціону від 05.05.2021, ОСОБА_1 став переможцем електронного аукціону №UA-PS-2021-03-30-000099-2, який відбувся 29.04.2021 на об`єкт малої приватизації окреме майно "Будівлю колишньої електростанції з обладнанням та градирнею", що розташований за адресою: 68609, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кишинівська, 4б.

Наказом регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях № 715 від 14.05.2021 затверджено протокол про результати електронного аукціону № UA-PS-2021-03-30-000099-2 з продажу об`єкта малої приватизації «Будівлі колишньої електростанції з обладнанням та градирнею».

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» під час приватизації об`єкта державної або комунальної власності шляхом його продажу на аукціоні, викупу між продавцем і покупцем укладається відповідний договір купівлі-продажу. Укладення та внесення змін до договорів купівлі-продажу здійснюються відповідно до вимог законодавства

За приписами ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до п. 70 Порядку проведення електронних аукціонів для продажу об`єктів малої приватизації та визначення додаткових умов продажу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 травня 2018 р. № 432, договір купівлі-продажу об`єкта приватизації за результатами проведення електронного аукціону укладається між органом приватизації та переможцем електронного аукціону протягом 30 календарних днів з дня, наступного за днем формування протоколу про результати електронного аукціону та опубліковується органом приватизації в електронній торговій системі через особистий кабінет протягом 10 календарних днів з дня, наступного за днем його укладення. Вказаний строк закінчується о 18 годині останнього дня строку, встановленого для опублікування договору. Даний обов`язок виникає в органа приватизації виключно за умови відсутності рішення про відміну (скасування) електронного аукціону.

27.05.2021 представник регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Косюк Олени Петрівни для вчинення нотаріальної дії, а саме посвідчення договору купівлі-продажу об`єкта державної власності малої приватизації шляхом продажу на аукціоні за адресою: АДРЕСА_2 .

Постановою приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Косюк Олени Петрівни від 01.06.2021 відмовлено регіональному відділенню Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях у вчиненні нотаріальної дії посвідченні договору купівлі-продажу об`єкта державної власності малої приватизації шляхом продажу на аукціоні за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Кишинівська, 4б.

Постанова приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії мотивована наступним.

Для вчинення вказаної нотаріальної дії щодо будівлі електростанції, яка є предметом купівлі-продажу були надані наступні документи: розпорядження Ізмаїльської міської ради від 27.12.2019 року за номером 885р, висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, виданий ТОВ «АКРОПРОМ» від 19.08.2019 р., технічний паспорт, виданий ТОВ «АКРОПРОМ» 19.08.2019 року за номером 1079, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданий державним реєстратором Ренійської районної державної адміністрації Федотовим Ю.Ф. 19.05.2020 року за номером 209465053.

Згідно із Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим державним реєстратором Ренійської районної державної адміністрації Федотовим Ю.Ф. 19.05.2020 року за номером 209465053, вбачається, що право власності зареєстроване за Міністерством інфраструктури України, номер запису про право власності: 36543965, на підставі свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради Одеської області від 03.03.2010 року за номером 253, проте представником продавця надані як правовстановлюючі документи вищевказані розпорядження Ізмаїльської міської ради від 27.12.2019 року за номером 885р та висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, виданий ТОВ «АКРОПРОМ» від 19.08.2019 р., що не відповідає дійсності, у зв`язку з тим що, при вивченні відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності було виявлено поділ вказаного об`єкту, тому підставою для державної реєстрації права власності має бути розпорядження Ізмаїльської міської ради від 27.12.2019 року за номером 885р, висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, виданий ТОВ «АКРОПРОМ» від 19.08.2019 р., а не вказане свідоцтво про право власності, видане Виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради Одеської області від 03.03.2010 року за номером 253.

Отже, нотаріус, вивчивши відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі Реєстр), відмовив Регіональному відділенню у посвідченні договору купівлі продажу через невідповідність внесеної та відображеної в Реєстрі підстави для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна.

Так, відмовляючи в державній реєстрації договору, нотаріус встановив, що підставою реєстрації об`єкту нерухомого майна має бути саме розпорядження Ізмаїльської міської ради від 27.12.2019 року за номером 885р та висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, виданий ТОВ «АКРОПРОМ» від 19.08.2019 р., а не свідоцтво про право власності від 03.03.2010 року за номером 253, яке наразі відображено в Реєстрі як підстава для реєстрації вказаного нерухомого майна.

Позивач в свою чергу зазначив, що станом на 14.06.2021 прийнято рішення про призупинення процедури укладення договору купівлі-продажу й відповідач листом №11-08-02619 від 02.06.2021 звернувся до Української універсальної біржі з вимогою забезпечити повернення ОСОБА_1 - переможцю аукціону, сплаченого гарантійного внеску, що, на думку позивача, свідчить про намір відповідача ухилитись від укладення договору купівлі-продажу об`єкта державної власності малої приватизації шляхом продажу на аукціоні. Відповідач не надав письмових обґрунтувань щодо неукладення договору купівлі-продажу за результатами аукціону, а тому позивач з метою захисту своїх прав звернувся до Господарського суду Одеської області з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Отже, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками (подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі N 338/180/17, від 11.09.2018 у справі N 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі N 569/17272/15-ц, від 04.06.2019 у справі N 916/3156/17).

Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

Разом з цим обрання особою неналежного способу захисту порушеного права в судовому порядку, який не відповідає як змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і характеру його порушення, а також не призводить до поновлення порушеного права цієї особи є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог (аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі №910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі №922/1500/18, від 24.12.2019 у справі N 902/377/19).

Рішення суду має бути ефективним інструментом поновлення порушених прав (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2019 у справі N 922/1899/16).

У пункті 145 Рішення ЄСПЛ від 15.11.96 у справі "Чахал проти Об`єднаного королівства" суд зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 Рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2015).

Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тоді-як позовні вимоги у даній справі на забезпечення поновлення прав не спрямовані.

Так, звертаючись з відповідним позовом до господарського суду, ОСОБА_1 просить суд зобов`язати відповідача вчинити дії щодо усунення неточностей, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, які перешкоджають укладенню договору купівлі-продажу по об`єкту нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме зобов`язати Регіональне відділення Фонду державного майна по Одеській та Миколаївській областях вчинити дії щодо укладення договору купівлі-продажу вказаного об`єкта державної власності малої приватизації з ОСОБА_1 на умовах проведеного електронного аукціону №UA-PS-2021-03-30-000099-2.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, як вірно вказано судом першої інстанції, усунення неточностей в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, як і внесення туди будь-яких відомостей та змін, не входить до кола повноважень Регіонального відділення, які передбачені нормами чинного законодавства.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що права позивача у даному випадку були порушені будь-якими діями з боку відповідача, який з додержанням встановленого Порядком строку звернувся до нотаріуса для посвідчення договору купівлі-продажу.

Водночас слід констатувати, що договірні відносини щодо купівлі продажу об`єкту нерухомого майна не виникли між позивачем та відповідачем через відмову приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Косюк Олени Петрівни в посвідченні договору, яка була обґрунтована невідповідністю внесеної та відображеної в Реєстрі підстави для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведено наявність у відповідача такого зобов`язання, а з пояснень сторін вбачається, що фактично такі дії може вчинити Міністерство інфраструктури України, за яким в Реєстрі зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна. Відповідач міг би вчинити такі дії лише на підставі довіреності, яка на теперішній час відсутня. Крім того заявлені позивачем вимоги також не є ефективним способом судового захисту, так як жодним чином судове рішення не вплине на усунення фактичної підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії щодо посвідчення договору.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За умовами статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Слід зауважити, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж.К. та інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") Європейський суд з прав людини наголосив, що цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей", тобто суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Як вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви позивачем не було надано жодного доказу на підтвердження доводів стосовно будь-яких порушень з боку відповідача щодо дотримання процедури проведення електронних аукціонів для продажу об`єктів малої приватизації, зокрема, й щодо дотримання встановленого законом алгоритму укладення та посвідчення договору купівлі-продажу.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з вірним висновком суду першої інстанції щодо недоведеності позивачем про порушення його права або законного інтересу відповідачем по справі.

З огляду на викладене, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставин щодо будь-яких порушень з боку відповідача щодо дотримання процедури проведення електронних аукціонів для продажу об`єктів малої приватизації, зокрема, й щодо дотримання встановленого законом алгоритму укладення та посвідчення договору купівлі-продажу, а відтак й про недоведеність заявлених вимог.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (рішення у справі "Серявін та інші проти України", пункт 58).

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни рішення Господарського суду Одеської області від 23.02.2022.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Одеської області від 23.02.2022 у справі №916/3369/21 залишити без змін.

Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови

складено та підписано

14.12.2022р.

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя Я.Ф. Савицький