РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.12.2022Справа № 910/6052/22
За позовом фізичної особи-підприємця Ятленка Олександра Васильовича

до Комунального підприємства «Київпастранс»

про стягнення 387 331, 73 грн,

Суддя Карабань Я.А.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Ятленко Олександр Васильович (надалі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Київпастранс» (надалі - відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 387 331,73 грн, з яких: 372 000, 00 грн основний борг та 15 331, 73 грн пеня.

Позовні вимоги, з посиланням на ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, ст. 193, 222 Господарського кодексу України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за договором поставки №52.21-155 від 25.06.2021, в частині повної та своєчасної оплати отриманого товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2022 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.

05.10.2022 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі, визнано справу малозначною та її розгляд вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

03.11.2022 від відповідача надійшов відзив на позов, у якому відповідач частково заперечує проти позову, а саме в частині заявленої до стягнення пені, надає контррозрахунок пені за загальний період з 19.02.2022 по 24.05.2022 в розмірі 13 154, 62 грн. Також у відзиві міститься клопотанням про поновлення строку на його подання.

07.11.2022 від позивача на виконання вимог ухвали суду надійшло письмове підтвердження, що станом на 01.11.2022 ціна позову не змінилась, також надано виписку банку про рух коштів між ним та відповідачем за період з 25.06.2021 по 27.10.2022.

Щодо клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву, суд зазначає наступне.

Пунктом 3 резолютивної частини ухвали про відкриття провадження судом встановлено відповідачу строк для подачі відзиву - протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Приписами частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), зокрема, встановлено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі

Ухвала про відкриття провадження була отримана відповідачем 01.11.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №620.

Відтак, останній день строку для подання відповідачем відзиву є саме 16.11.2022.

До господарського суду надійшов відзив відповідача, який зданий до відділення поштового зв`язку 01.11.2022, тобто в строк встановлений судом для його подання.

Враховуючи викладене вище, суд відмовляє в задоволені клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву, так як відзив поданий до суду в строк встановлений судом для його подання.

Беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання), за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

25.06.2021 між позивачем (далі - постачальник) та відповідачем (далі - покупець) укладено договір № 52.21-155, відповідно до п. 1.1. постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю запасні частини до візка для трамвайних вагонів, код 34630000-2 за ДК 021:2015 «Частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу; обладнання для контролю залізничного руху» (надалі - товар), а покупець сплатити за товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у специфікації (додаток № 1), що додається до цього договору та є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 3.1. договору сума цього договору (ціна договору) визначається згідно з специфікацією (додаток № 1), що є невід`ємною частиною цього договору і становить 3 057 000, 00 грн без ПДВ.

Згідно із п. 4.1. договору розрахунок за поставлений товар здійснюється покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 60 календарних днів з дати підписання покупцем видаткової накладної на фактично поставлену окрему партію товару.

Ведення бухгалтерського обліку, проведення розрахунків, підписання первинних документів, приймання-передача товарів за кількістю і якістю, які передбачені цим договором, виконується філією/відокремленим підрозділом КП «Київпастранс» перелік яких зазначається в додатку № 4 до цього договору (п. 4.2. договору).

У пунктах 5.2., 5.3. договору сторони погодили, що поставка товару здійснюється на умовах DDP згідно з INCOTERMS -2010 за адресою: м. Київ, філії та відокремлені підрозділи КП «Київпастранс», перелік яких зазначається у додатку № 4 до цього договору. При цьому транспортування товару проводиться за кошти постачальника, і вартість такої доставки входить в ціну договору. Поставка товару здійснюється окремими партіями за окремою письмовою заявкою покупця із зазначенням необхідних найменувань та кількості товару в межах специфікації (додаток № 1 до договору) виходячи з їх виробничої необхідності.

Відповідно до п. п. 6.1.1., 6.1.2. покупець зобов`язаний прийняти поставлений товар, який відповідає технічним і якісним характеристикам. Своєчасно та в повному обсязі сплатити за поставлений товар, який відповідає технічним і якісним характеристикам.

Згідно із п. 7.3. договору за порушення термінів оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від вартості поставленого в строк товару, за кожен день прострочення оплати.

Цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2021 включно, але в будь-якому випадку - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань, які виникли під час дії цього договору (п.10.1. договору).

25.06.2021 сторонами погоджено специфікацію (додаток № 1) до договору на загальну суму 3 057 000, 00 грн без ПДВ.

02.12.2021 між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду № 1 до договору, якою продовжили строк дії договору на строк достатній для проведення процедури закупівлі в 2022 році та виклали п. 3.1. договору в новій редакції, а саме визначили ціну договору в розмірі 3 648 480, 00 грн без ПДВ.

На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 522 000, 00 грн , що підтверджується наступними видатковими накладними: № 78 від 20.12.2021 на суму 274 800, 00 грн, № 79 від 28.12.2021 на суму 46 800, 00 грн та № 01 від 25.01.2022 на суму 200 400, 00 грн, які підписані та скріплені печатками обох сторін без зауважень.

Позивач зазначає, що відповідачем частково оплачено поставлений товар у сумі 150 000, 00 грн, а саме 21.01.2022 в сумі 100 000, 00 грн та 07.02.2022 в сумі 50 000, 00 грн, тому неоплаченим товар залишився на суму 372 000, 00 грн (522 000, 00 грн - 150 000, 00 грн).

18.05.2022 між позивачем та відповідачем погоджено акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.12.2021 по 18.05.2022, відповідно до якого, заборгованість останнього за договором перед позивачем складає 372 000, 00 грн.

Спір у даній справі виник з підстав неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором у частині своєчасної та повної оплати поставленого товару, з огляду на що позивач просить суд стягнути з відповідача 372 000, 00 грн основного боргу та 15 331,73 грн пені.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки. Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На підставі укладеного між сторонами договору в позивача виник обов`язок здійснити поставку товару, а у відповідача - прийняти такий товар у обсязі, погодженому сторонами та оплатити його вартість.

Як слідує із матеріалів справи позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 522 000, 00 грн, за наступними видатковими накладними: № 78 від 20.12.2021 на суму 274 800, 00 грн, № 79 від 28.12.2021 на суму 46 800, 00 грн та № 01 від 25.01.2022 на суму 200 400, 00 грн.

Суд зазначає, що вказані видаткові накладні підписані та скріплені печаткою з боку відповідача без зауважень та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторонами в пункті 4.1. договору погоджено, що розрахунок за поставлений товар здійснюється покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 60 календарних днів з дати підписання покупцем видаткової накладної на фактично поставлену окрему партію товару.

Отже, враховуючи строк оплати встановлений в п. 4.1. договору (60 днів), останнім днем оплати за видатковою накладною № 78 від 20.12.2021 є 18.02.2022, за видатковою накладною № 79 від 28.12.2021 - 28.02.2022 та за видатковою накладною № 01 від 25.01.2022 - 28.03.2022.

Судом встановлено, що відповідачем частково оплачено поставлений товар у сумі 150 000, 00 грн, а саме 21.01.2022 в сумі 100 000, 00 грн та 07.02.2022 в сумі 50 000, 00 грн.

Також між позивачем та відповідачем погоджено акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.12.2021 по 18.05.2022, відповідно до якого, заборгованість останнього за договором станом на 18.05.2022 перед позивачем складає 372 000, 00 грн.

Закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність в нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 09 листопада 2018 року в справі № 911/3685/17.

Суд розцінює часткові оплати відповідача та підписання ним акту звірки взаємних розрахунків як визнання останнім основного боргу.

Матеріалами справи підтверджується факт наявності у відповідача заборгованості за договором за поставлений товар у розмірі 372 000, 00 грн (522 000, 00 грн - 150 000, 00 грн) доказів її погашення, в тому числі в строки встановлені в договорі, відповідачем не надано та вказана заборгованість не спростована, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення суми основної заборгованості

Крім цього, за порушення виконання грошового зобов`язання позивач просить стягнути з відповідача за загальний період з 20.02.2022 по 24.05.2022 пеню в розмірі 15 331, 73 грн.

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Положеннями п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Якщо останній день строку для оплати припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, то в силу частини п`ятої статті 254 Цивільного кодексу України, днем закінчення строку є перший за ним робочий день

Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19.

Згідно із п. 7.3. договору за порушення термінів оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від вартості поставленого в строк товару, за кожен день прострочення оплати.

Перевіривши розрахунок пені наданий позивачем за загальний період з 20.02.2022 по 24.05.2022 в розмірі 15 331, 73 грн, суд встановив, що він виконаний невірно, оскільки останнім невірно визначено періоди нарахування пені та не враховано, що якщо останній день оплати припадає на вихідний день, то він переноситься на наступний за ним робочий день. Тому судом здійснено власний розрахунок пені за кожною видатковою накладною окремо, обмежуючись періодами заявленими позивачем, а саме наступним чином:

Видаткова накладна №Борг (грн)Період нарахування пеніК-сть днів у періодіПеня (грн)
78 від 20.12.2021124 800, 0020.02.2022 - 24.04.2022644 376, 55
79 від 28.12.202146 800, 0001.03.2022 - 24.05.2022852 179,73
01 від 25.01.2022200 400, 0029.03.2022 - 24.05.2022576 259, 07
Всього12 815, 35
За розрахунком суду розмір пені за загальний період з 20.02.2022 по 24.05.2022 складає 12 815, 35грн, а тому позовні вимоги частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі визначеному судом.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 372 000, 00 грн основного боргу та 12 815, 35 грн пені.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 237 - 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» (04070, місто Київ, вулиця Набережне шосе, будинок 2, ідентифікаційний код 31725604) на користь фізичної особи-підприємця Ятленка Олександра Васильовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 372 000 (триста сімдесят дві тисячі) грн 00 коп. основного боргу, 12 815 (дванадцять тисяч вісімсот п`ятнадцять) грн 35 коп. та 5 772 (п`ять тисяч сімсот сімдесят дві) грн 23 коп. судового збору.

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Я.А. Карабань