РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.12.2022Справа № 910/7118/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., за участю секретаря судового засідання Ярошевської І.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок», Черкаська обл., Звенигородський р-н, с. Жаб`янка

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна енергетична група», м. Київ

про стягнення 1 081 972,43 грн,

Представники:

від позивача: Гордієнко О.В.;

від відповідача: не з`явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Світанок» (далі - ТзОВ «Світанок»/позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна енергетична група» (далі - ТзОВ «Центральна енергетична група»/відповідач) про стягнення 1 081 972,43 грн, у тому числі: 908 000,00 грн - основного боргу, 908,00 грн - штрафу та 173 064,43 грн - інфляційних втрат, у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором постачання нафтопродуктів №582 від 18.10.2021.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 08.08.2022 позовну заяву ТзОВ «Світанок» залишив без руху, встановив позивачу спосіб та строк усунення недоліків поданої позовної заяви.

11.08.2022 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 15.08.2022 позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 12.09.2022.

12.09.2022 суд відклав підготовче засідання на 10.10.2022 у зв`язку із неявкою представника відповідача.

Підготовче засідання 10.10.2022 не відбулося.

Господарський суд міста Києва ухвалами від 17.10.2022 повідомив сторін про призначення підготовчого засідання на 21.11.2022.

21.11.2022 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 12.12.2022.

12.12.2022 у судове засідання з`явився представник позивача та підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання втретє не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

18.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Світанок» (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Центральна енергетична група» (далі - постачальник) укладено договір постачання нафтопродуктів №582, відповідно до якого постачальник зобов`язується у відповідності із замовленням передавати у власність покупця наступні нафтопродукти: бензин А-92, бензин А-95, дизельне паливо, а покупець зобов`язується приймати товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного договору.

У відповідності до п. 1.3. та п. 1.4. договору кількість, асортимент і ціна товару вказуються в накладних. Загальна сума договору складає суму всіх підписаних обома сторонами накладних.

Згідно п. 3.4. договору на основі наданої покупцем заявки, постачальник до кінця робочого дня, наступного за днем надання заявки, оформляє і направляє покупцю рахунок-фактуру. Рахунок-фактура дійсний до сплати протягом 3 (трьох) банківських днів, після його оформлення.

Постачальник забезпечує поставку товару протягом 5 (п`яти) робочих днів після отримання від покупця заявки на поставку товару (п. 3.5. договору).

Пунктом 3.6. договору передбачено, що у випадку поставки товару за цим договором на умовах 100% передоплати, покупець зобов`язаний прийняти у своє розпорядження товар у строк не пізніше ніж через 3 (три) робочі дні з дати зарахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника, а у випадку порушення покупцем цього строку з будь-яких причин, постачальник має право повернути грошові кошти покупцю, отримані за такий товар, протягом 3 (трьох) робочих днів з дати порушення вищезазначеного строку, якщо інше сторони не обумовлять у відповідній додатковій угоді до цього договору.

В п. 3.7. договору визначено, що перехід права власності на товар відбувається в момент передачі. Моментом передачі товару вважається дата фактичного переходу товару, що підтверджується підписанням накладних на отримання товару покупцем.

Відповідно до п. 6.4. договору, у випадку умисного порушення строків поставки товару, постачальник на вимогу покупця сплачує штраф у розмірі 0,1% від вартості товару, поставку якого прострочено.

Цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до 31.12.2021, а в частині розрахунків до їх повного проведення. Якщо жодна із сторін не заявить про розірвання договору, вважається автоматично пролонгованим на тих самих умовах (п. 10.1. договору).

18.10.2021 відповідачем виставлено позивачу рахунки на оплату №807 на суму 819 000,00 грн та № 808 на суму 114 000,00 грн.

Позивач платіжними дорученнями № 3198 та № 3199 від 18.10.2022 оплатив рахунки на загальну суму 933 000,00 грн.

Внаслідок непоставки відповідачем товару, позивач звернувся до ТзОВ «Центральна енергетична група» з листом за вих. №57 від 28.10.2021, в якому просив повернути сплачені кошти в сумі 933 000,00 грн.

Відповідач вимогу задовольнив частково, зокрема, повернув на рахунок позивача грошові кошти в сумі 25 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученням № 24253 від 03.11.2021 на суму 10 000,00 грн, №24264 від 04.11.2021 на сум 10 000,00 грн та № 24461 від 03.12.2021 на суму 5 000,00 грн.

Листом за вих. № 71 від 01.07.2021 позивач звернувся до відповідача із вимогою повернути сплачені позивачем грошові кошти у розмірі 908 000,00 грн.

ТзОВ «Центральна енергетична група» відповіді на цю вимогу не надало, сплачені грошові кошти позивачу не повернуло.

Отже, позивач звернувся до суду з цим позовом про стягнення з відповідача частини сплаченої передоплати у розмірі 908 000,00 грн, а також просить суд стягнути штраф у розмірі 908,00 грн, передбачений п. 6.4. договору, та інфляційні втрати у розмірі 173 064,43 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положення частини 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом встановлено, що 18.10.2021 між позивачем та відповідачем укладено договір постачання нафтопродуктів №582, відповідно до якого відповідач зобов`язався поставити товар - нафтопродукти, а позивач здійснити оплату за них на підставі виставлених рахунків.

Так, на виконання цих умов позивачем на підставі рахунків №807 та 808 від 18.10.2021 здійснено на користь відповідача попередню оплату в сумі 933 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 3198 та № 3199 від 18.10.2021.

Відтак, відповідно до п. 3.5. договору відповідач зобов`язаний був здійснити поставку товару протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня отримання заявки від позивача.

При цьому, у відповідності до п. 3.6. договору поставка товару мала бути здійснена протягом 3 (трьох) робочих днів з дня зарахування передоплати на рахунок відповідача, тобто до 21.10.2021 включно.

Проте, в порушення умов договору, відповідач товар не поставив, у зв`язку з чим ТзОВ «Світанок» звернулося до ТзОВ «Центральна енергетична група» з листом № 57 від 28.10.2021, в якому просило повернути сплачені кошти.

Відповідачем вимога задоволена частково, зокрема, повернуто на рахунок позивача 25 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 24253 від 03.11.2021, №24264 від 04.11.2021 та № 24461 від 03.12.2021.

Судом також встановлено, що позивач звернувся до відповідача із листом №71 від 01.07.2022, в якому просив повернути сплачені ТзОВ «Світанок» грошові кошти в сумі 908 000,00 грн, проте ця вимога залишена відповідачем без задоволення.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

У відповідності до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, ураховуючи встановлене вище, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання зобов`язання щодо поставки товару або повернення сплачених позивачем грошових коштів, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок» про стягнення заборгованості в розмірі 908 000,00 грн, що має наслідком задоволення цих вимог.

Щодо позовних вимог про стягнення штрафу в сумі 908,00 грн та інфляційних втрат в сумі 173 064,43 грн, суд зазначає таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Так, відповідно до п.6.4. договору, у випадку умисного порушення строків поставки товару, постачальник на вимогу покупця сплачує штраф у розмірі 0,1% від вартості товару, поставку якого прострочено.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив надані позивачем розрахунки штрафу, передбаченого п. 6.4. договору, та інфляційних втрат, і встановив, що заявлені до стягнення суми обчислено арифметично вірно, відповідно ці вимоги також підлягають задоволенню.

Згідно положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Щодо заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом ч. 1, ч. 3 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Статтею 126 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В частині 5 ст. 129 ГПК України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, в тому числі чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Як вбачається з позовних матеріалів позивачем заявлено до стягнення 10 000,00 грн витрат на правову допомогу.

Так, на підтвердження цих витрат, позивачем надано: договір про надання правничої допомог від 30.06.2022, укладений між адвокатом Гордієнко О.В. та ТзОВ «Світанок» та додаткову угоду №1 від 30.06.2022 до цього договору.

Відповідно до п. 3.2. договору в редакції додаткової угоди №1, гонорар за надання правничої допомоги складає 10 000,00 грн.

Отже, з наведеного вбачається, що позивачем надано суду докази витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають сплаті, в межах даної справи у розмірі 10 000,00 грн, що має наслідком задоволення цієї вимоги.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок» задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна енергетична група» (02094, місто Київ, вулиця Віскозна, будинок 3; ідентифікаційний код 42497911) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок» (19334, Черкаська область, Звенигородський район, село Жаб`янка, вулиця Черняховського, будинок 11А; ідентифікаційний код 14215158) 908 000 (дев`ятсот вісім тисяч) грн 00 коп. - попередньої оплати за непоставлений товар, штраф у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп., інфляційні втрати в сумі 173 064 (сто сімдесят три тисячі шістдесят чотири) грн 43 коп., витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп. та 16 229 (шістнадцять тисяч двісті двадцять дев`ять) грн 58 коп. - судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено: 13.12.2022.

Суддя В.В. Бондарчук