РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.12.2022Справа № 910/4077/22

Суддя Господарського суду міста Києва Стасюк С.В., за участю секретаря судового засідання Демидової А.А., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Адвокатського об`єднання "Гапоненко Роман і партнери"

до Фермерського господарства "Західний Буг" Юнака Сергія Петровича

про визнання правочину укладеним та стягнення 279 323,99 грн.

Представники учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Кушнірук А.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Адвокатське об`єднання "Гапоненко Роман і партнери" (надалі по тексту позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фермерського господарства "Західний Буг" Юнака Сергія Петровича (надалі по тексту відповідач) про визнання укладеним з 31.01.2020 правочину між позивачем та відповідачем про зміну розміру та порядку обчислення гонорару та стягнення 279 323,99 грн., у тому числі 227 500,00 грн. основного боргу, 6 168,00 грн. інфляційних втрат, 1 155,99 грн. 3 % річних, 44 500,00 грн. штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для визнання укладеним правочину про зміну розміру та порядку обчислення гонорару до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 03-76 від 12.03.2019 та стягнення заборгованості за вказаним Договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 відкрито провадження у справі № 910/4077/22, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 14.07.2022.

У судовому засіданні 14.07.2022 розгляд справи відкладено на 18.08.2022.

У судовому засіданні 18.08.2022 суд оголосив про відкладення підготовчого засідання на 08.09.2022.

У судовому засіданні 08.09.2022 суд оголосив про закриття підготовчого провадження та призначення до судового розгляду по суті на 13.10.2022.

19.09.2022 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив, відповідно до якого відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2022 учасників справи було повідомлено про те, що судове засідання з розгляду справи по суті відбудеться 10.11.2022.

09.11.2022 від позивача надійшли клопотання про залишення відзиву без розгляду та заперечення на клопотання про передачу справи за територіальною підсудністю до іншого суду.

10.11.2022 в судовому засіданні розглянуто клопотання позивача про залишення відзиву без розгляду; судом відмовлено в його задоволенні; судом відмовлено у задоволенні клопотання про передачу справи за територіальною підсудністю до іншого суду; суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 24.11.2022.

21.11.2022 від позивача надійшла відповідь на відзив.

В судовому засіданні 24.11.2022 представники сторін надали пояснення по суті спору; суд оголосив про відкладення розгляду справи на 08.12.2022.

У судовому засіданні 08.12.2022 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

12.03.2019 між сторонами укладено договір №03-76 про надання правової (правничої) допомоги, відповідно до якого відповідач (клієнт) доручає, а позивач (адвокатське об`єднання) відповідно до чинного законодавства приймає на себе зобов`язання в якості правової (правничої) допомоги здійснювати представницькі повноваження, захищати права і законні інтереси клієнта, надавати інші види правової (правничої) допомоги в обсязі та на умовах, встановлених цим договором та за домовленістю сторін, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та всі фактично понесені адвокатським об`єднанням витрати у зв`язку з виконанням даного договору (п. 1.1 Договору).

Адвокатське об`єднання за цим договором бере на себе зобов`язання надати необхідну правову допомогу клієнту, а саме здійснювати представництво та надати інші види правової допомоги клієнту у позасудовому та судовому порядку щодо спірних питань, у спорах, що виникають із Договору поставки від 12.07.2017 №252/Т та Договору оренди від 12.07.2017 №24, що укладені клієнтом із приватним акціонерним товариством «Волинська фондова компанія» (п. 1.2 Договору).

Розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокатському об`єднанню за надану в межах цього договору правову допомогу встановлюється у розмірі 81 000,00 грн. Сторони дійшли згоди, що сума гонорару автоматично збільшується на 54 000,00 грн. у випадку участі адвокатів у понад трьох судових засіданнях у справах, пов`язаних із виконанням умов даного договору (п. 4.4 Договору).

Клієнт сплачує гонорар у такому порядку: 50% від суми гонорару у розмірі 40 500,00 грн. передоплата за правову допомогу, що сплачується не пізніше трьох днів з моменту підписання цього договору; 50% від суми гонорару у розмірі 40 500,00 грн. передоплата за правову допомогу до 15.04.2019; у випадку збільшення суми гонорару - 54 000,00 грн. протягом п`яти днів з моменту отримання клієнтом повідомлення про збільшення суми гонорару (п. 4.4.1 Договору).

У випадку вирішення спірних питань чи спорів на користь клієнта, як у судовому так і позасудовому порядку, клієнт крім гонорару, передбаченого підпунктом 4.4.1 Договору додатково сплачує адвокатському об`єднанню гонорар у розмірі 400 000,00 грн. Вказана сума гонорару сплачується клієнтом не пізніше п`яти днів з моменту його повідомлення, у спосіб, визначений п. 10 цього договору, адвокатським об`єднанням про вирішення спірних питань чи спорів на користь клієнта або з моменту коли про вирішення спірних питань чи спорів на користь клієнта стало відомо сторонам цього договору (п. 4.4.2 Договору).

У випадку вирішення спірних питань чи спорів на користь клієнта результатом якого буде зарахування проведеної орендної плати та майбутніх виплат клієнтом згідно договору оренди від 12.07.2017 №24 в рахунок ціни за поставлений товар згідно договору поставки від 12.07.2017 №252/Т клієнт, крім гонорару, передбаченого підпунктами 4.4.1-4.4.2 додатково сплачує адвокатському об`єднанню гонорар у розмірі 100 000,00 грн. Вказана сума гонорару виплачується клієнтом не пізніше п`яти днів з моменту його повідомлення. У спосіб визначений п. 10.1 цього договору, адвокатським об`єднанням про вирішення спірних питань чи спорів на користь клієнта або з моменту коли вирішення спірних питань чи спорів на користь клієнта стало відомо сторонам цього договору (п. 4.4.3 договору).

На підтвердження факту надання адвокатським об`єднанням клієнту правової допомоги відповідно до умов цього договору адвокатським об`єднанням складається акт наданих послуг (правової допомоги) і направляється або вручається під розписку клієнту (п. 4.6 договору). Якщо у десятиденний строк після того як адвокатським об`єднанням буде відправлено поштою (рекомендованим листом з повідомленням) або в п`ятиденний строк з дня вручення під розписку клієнту акту, адвокатське об`єднання не отримає підписаний акт або мотивовані заперечення клієнта із зазначенням недоліків, послуга вважається прийнятою з виконанням всіх умов договору в день відправлення акту поштою або в день вручення його клієнту (п. 4.7 Договору).

Зміни у цей договір можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, яка оформляється додатковою письмовою угодою до цього договору. Зміни до цього договору набирають чинності з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до цього договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді, цьому договору або у чинному законодавстві (п. 7.2 договору).

За порушення строків оплати з вини клієнта останній сплачує адвокатському об`єднанню пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від обсягу невиконаних грошових зобов`язань за кожний день прострочення. Крім того за прострочення платежу понад 10 робочих днів клієнт сплачує штраф у розмірі 100% від неоплаченої суми.

Сторони в п. 10.1, 10.2 Договору погодили, що з метою прискорення обміну сторонами повідомленнями, щодо виконання ними умов цього договору, допускається попередня передача таких повідомлень, із застосуванням засобів електронної пошти і копіювальної техніки. Отримані таким способом і у відповідній формі повідомлення приймаються сторонами, як такі, що відповідають оригіналу, а у випадку суперечок - як належний доказ, до моменту отримання оригіналу. Повідомлення сторін щодо виконання умов цього договору, отримані з використанням електронних засобів, повинні бути підтверджені оригіналами протягом 10 робочих днів з моменту їх отримання. Сторони погодили використання таких електронних адрес: позивач: ; відповідач: .

18.03.2020 позивачем складено додаткову угоду №1, відповідно до якої пропонується викласти п. 4.4 договору в такій редакції: «розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокатському об`єднанню за надану в межах цього договору правову допомогу, встановлюється у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень, 00 коп. за одну годину роботи адвоката».

09.11.2020 файл «Додаткова угода до договору №03-76 від 12.03.2019.doc» був направлений за електронної адреси позивача на електронну адресу відповідача, які зазначені в п. 10.2 договору.

На виконання договору сторонами оформлено акти наданих послуг:

- №29 від 27.05.2019 на суму 81 000,00 грн.;

- №46 від 29.08.2019 на суму 54 000,00 грн.;

- №13 від 31.01.2020 на суму 34 500,00 грн.;

- №24 від 18.03.2020 на суму 22 500,00 грн.;

- №53 від 16.06.2020 на суму 33 000,00 грн.;

- №88 від 28.10.2020 на суму 28 500,00 грн.;

- №89 від 28.10.2020 на суму 40 500,00 грн.;

- №92 від 09.11.2020 на суму 12 000,00 грн.;

- №93 від 09.11.2020 на суму 12 000.00 грн.;

30.04.2021 сторонами складено акт звірки взаємних розрахунків, відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем становить 1 658 762,44 грн.

Крім того позивачем було складено акти, які не підписані відповідачем:

- №41 від 22.06.2021 на суму 27 000,00 грн.;

- №49 від 30.07.2021 на суму 17 500,00 грн.;

Ці акти були направлені позивачем відповідачу що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями накладної №011, описом вкладення у цінний лист №011.

Позивач зазначає, що відображена в перелічених актах правова допомога стосувалась представництва інтересів відповідача у справах №903/154/19 (акти №29 від 27.05.2019, №46 від 29.08.2019, №13 від 31.01.2020, №24 від 18.03.2020, №53 від 16.06.2020, №88 від 28.10.2020, №89 від 28.10.2020, №92 від 09.11.2020, №93 від 09.11.2020, №41 від 22.06.2021) та №903/551/20 (акт №49 від 30.07.2021).

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що склалися суд зазначає таке.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

У статті 626 Цивільного кодексу України закріплено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (частина третя статті 626 Цивільного кодексу України).

У пункті 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України закріплено, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору.

Також у статті 627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору та визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У силу статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правочини між юридичними особами належить вчиняти в письмовій формі (п. 1 ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу України).

Також вимога щодо обов`язкового дотримання письмової форми додаткової угоди до договору міститься у п. 7.2 договору.

У сторін виникли цивільні права та обов`язки на підставі договору про надання правової допомоги, правову оцінку яких слід здійснювати у контексті Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та усталеної практики Верховного Суду з питань відшкодування витрат на правову допомогу.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (у редакції на час укладення договору) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) (далі - Закон) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (ч. 3 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 Цивільного кодексу України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (ч. 5 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Отже, договір про надання правової допомоги, як і будь-який договір про надання послуг, має містити таку істотну умову, як ціна.

Згідно з ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", ст. 28 Правил адвокатської етики гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Верховний Суд зауважує, що адвокатський гонорар є однією із умов, яка визначається сторонами договору про надання правової допомоги, тому відсутність у договорі розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає підстав вважати, що сторони при укладенні договору про надання правової допомоги погодили розмір адвокатського гонорару.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/17845/15-ц.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, адвокатський гонорар - форма винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Гонорар не включає кошти, що вносяться клієнтом на покриття фактичних витрат, пов`язаних з виконанням угоди.

При визначенні розміру гонорару повинно братися до уваги: обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення; вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання в звичайному часовому режимі; необхідність виїзду у відрядження; важливість доручення для клієнта; роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт; досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт; особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; характер і тривалість професійних відносин даного адвоката з клієнтом; професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката.

За правовою позицією Верховного Суду викладеної у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 при визначенні гонорару успіху слід враховувати таке.

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

З матеріалів справи не вбачається досягнення сторонами згоди щодо внесення змін до такої істотної умови договору як ціна договору.

Крім того позовна заява не містить редакції додаткової угоди в які позивач просить визнати укладеною додаткову угоду.

Тому в задоволенні позову в частині визнання укладеною додаткової угоди слід відмовити.

Окремо суд вважає за необхідне зазначити, що позивач необґрунтовано просить визнати укладеним правочин з 31.01.2020, тоді як доданий до позовної заяви, підписаний позивачем проект додаткової угода датований 18.03.2020, а був направлений відповідачу засобами електронної комунікації 09.11.2020. Доказів його направлення поштою або вручення відповідачеві матеріали справи не містять.

Позовні вимоги щодо стягнення коштів за актами №13 від 31.01.2020 на суму 34 500,00 грн.; №24 від 18.03.2020 на суму 22 500,00 грн.; №53 від 16.06.2020 на суму 33 000,00 грн.; №88 від 28.10.2020 на суму 28 500,00 грн.; №89 від 28.10.2020 на суму 40 500,00 грн.; №92 від 09.11.2020 на суму 12 000,00 грн.; №93 від 09.11.2020 на суму 12 000.00 грн. вже були предметом розгляду у справі №903/867/21.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.04.2020 у задоволені позову відмовлено.

Північно-західним апеляційним господарським судом встановлено, що акти надання послуг позивачем повинні були бути виставлені на суму 135 000,00 грн. згідно з п. 4.4 договору. Однак акти надання послуг на суму 202 000,00 грн. перевищують вказану суму, а тому на переконання колегії суддів включають в себе також гонорар успіху передбачений п. 4.4.2 договору. При цьому судом встановлено відсутність підстав для стягнення гонорару успіху на підставі п. 4.4.2 договору.

Щодо актів №41 від 22.06.2021 на суму 27 000,00 грн. та № 49 від 30.07.2021 на суму 17 500,00 грн. то ці акти не були підписані відповідачем. Ці суми також перевищують розмір гонорару, визначений п. 4.4 договору, а як зазначено вище підстави для сплати гонорару успіху (понад розмір гонорару відповідно до п. 4.4 договору) - відсутні.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення 227 500,00 грн. основного боргу задоволенню не підлягають.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення основного боргу, похідні позовні вимоги про стягнення 6 168,00 грн. інфляційних втрат, 1 155,99 грн. 3 % річних, 44 500,00 грн. штрафу задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (ч. 1 ст. 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Підсумовуючи наведене, позовні вимоги Адвокатського об`єднання "Гапоненко Роман і партнери" задоволенню не підлягають.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.У позові Адвокатського об`єднання "Гапоненко Роман і партнери" до Фермерського господарства "Західний Буг" Юнака Сергія Петровича про визнання правочину укладеним та стягнення 279 323,99 грн. - відмовити повністю.

2.Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 08.12.2022.

Суддя С. В. Стасюк