ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2022 р. Справа№ 910/10721/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Станіка С.Р.

Скрипки І.М.

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 21.09.2022

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної іпотечної установи на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2021 (повний текст рішення складено та підписано 29.12.2021)

у справі №910/10721/21 (суддя Ломака В.С.)

за позовом Національного банку України

до Державної іпотечної установи

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Кабінет Міністрів України

про стягнення 82 492 407,87 грн

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року Національний банк України (далі - НБУ, позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державної іпотечної установи (далі - відповідач) та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач просив суд стягнути з Державної іпотечної установи грошові кошти у загальному розмірі 82 492 407,87 грн., з яких: 1 139 215,62 грн. - 3% річних, нараховані за прострочення сплати відповідачем відсоткового доходу по 12 відсотковому періоду за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України; 1 219 606,43 грн. - інфляційні втрати, нараховані за прострочення сплати відповідачем відсоткового доходу по 12 відсотковому періоду за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України; 36 702 149,12 грн. - заборгованість по сплаті відповідачем відсоткового доходу за 14 відсотковий період за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України; 1 007 194,99 грн. - 3 % річних, нараховані за прострочення сплати відповідачем відсоткового доходу по 14 відсотковому періоду за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України; 3 116 470,69 грн. - інфляційні втрати, нараховані за прострочення сплати відповідачем відсоткового доходу по 14 відсотковому періоду за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України; 8 702 926,93 грн. - 3 % річних, нараховані за прострочення погашення відповідачем облігацій (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України; 30 604 844,09 грн. - інфляційні втрати, нараховані за прострочення погашення відповідачем облігацій (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем зобов`язань зі сплати відсоткового доходу та погашення облігацій (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали позивачу).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.08.2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Кабінет Міністрів України.

У відзиві на позовну заяву, відповідач заперечив проти задоволення вимог позивача з огляду на те, що спір між сторонами - двома державними органами не може бути вирішений у судах жодної юрисдикції, оскільки є спором держави із самою собою. Крім того, підстави пред`явленого Національним банком України в цій справі позову до Державної іпотечної установи, яка відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» приєднується до Приватного акціонерного товариства «Українська фінансова житлова компанія», на думку відповідача, суперечать положенням Закону України «Про Національний банк України» та функціям позивача.

У відповіді на відзив на позовну заяву, Національний банк України зазначив, що відповідач є державною організацією, а не державним органом, що спростовує посилання останнього на неможливість вирішення даного спору в судовому порядку. Крім того, позивач звернув увагу на те, що набуття ним у власність облігацій відбулося не через придбання їх у емітента (відповідача), а шляхом звернення стягнення на такі цінні папери у спосіб, передбачений чинним законодавством України. Водночас кредитний договір, на забезпечення виконання якого в заставу позивачу були передані означені облігації, укладений з Акціонерним товариством «Дельта Банк», яке не віднесено до державних установ та не є юридичною особою, майно якої належить державі. Також Національний банк України зазначив, що у випадку ліквідації Державної іпотечної установи шляхом її приєднання, до юридичної особи - правонаступника перейдуть всі без виключення зобов`язання відповідача, у тому числі й ті, що є предметом спору в цій справі. Позивач також наголосив на тому, що нараховані ним суми 3% річних та інфляційних втрат не є неустойкою, а відносяться до способів захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У письмових поясненнях, Кабінет Міністрів України заперечив проти задоволення вимог позивача з огляду, зокрема, на те, що Державна іпотечна установа була створена вищим органом виконавчої влади держави з метою виконання завдань, передбачених Статутом, зокрема, щодо реалізації проведення фінансової політики. Крім того, будь-які вимоги за цінними паперами, емітованими державною установою, у тому числі й вимоги за несвоєчасне виконання емітентом зобов`язань за цінними паперами, на думку відповідача, не підлягають задоволенню, оскільки Законом України «Про Національний банк України» заборонено придбання позивачем цінних паперів, емітованих державною установою. Також відповідач звернув увагу на відсутність порушеного права Національного банку України та невідповідність заявленого ним позову способам судового захисту.

Відповідач у своїх запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву, зазначив, що в результаті задоволення пред`явленого Національним банком України позову власник майна залишиться незмінним. Крім того, відповідач є споживачем банківських послуг, права якого підлягають захисту Національним банком України, тоді як позивач покладає на відповідача (споживача фінансових послуг, що надаються банками) відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань із повернення позики при умові, що вказана сума позики знаходиться у володінні, користуванні і розпорядженні банківської установи, яка не виконала своїх зобов`язань перед відповідачем. У той же час відповідач, в силу незалежних від нього обставин, не має можливості повернути позику до моменту її фактичного отримання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.12.2021 у справі №910/10721/21 позов задоволено.

Стягнуто з Державної іпотечної установи на користь Національного банку України 1 139 215,62 грн - 3% річних, нарахованих за прострочення сплати відсоткового доходу по 12 відсотковому періоду за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України; 1 219 606,43 грн - інфляційних втрат, нарахованих за прострочення сплати відсоткового доходу по 12 відсотковому періоду за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України; 36 702 149,12 грн - заборгованість по сплаті відсоткового доходу за 14 відсотковий період за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України; 1 007 194,99 грн - 3 % річних, нарахованих за прострочення сплати відсоткового доходу по 14 відсотковому періоду за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України; 3 116 470,69 грн - інфляційних втрат, нарахованих за прострочення сплати відсоткового доходу по 14 відсотковому періоду за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України; 8 702 92693 грн - 3 % річних, нарахованих за прострочення погашення облігацій (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України; 30 604 844,09 грн - інфляційних втрат, нарахованих за прострочення погашення облігацій (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України, а також 794 500,00 грн судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Державна іпотечна установа 24.01.2022 звернулася безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2021 у справі №910/10721/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд, не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки доказам, що містяться в матеріалах справи, а тому, на думку скаржника, рішення суду про задоволення позову прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню, а у задоволенні позову слід відмовити.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу у справі №910/10721/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Скрипка С.Р., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/10721/21. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Державної іпотечної установи на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2021 у справі № 910/10721/21.

14.02.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/10721/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2022 апеляційну скаргу Державної іпотечної установи на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2021 у справі №910/10721/21 залишено без руху. Надано скаржнику строк для усунення недоліків.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 № 133/2022, від 18 04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні, зокрема до 21 листопада 2022 року.

Відповідно до п. 1 наказу Голови Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2022 «Про встановлення особливого режиму роботи Північного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану» встановлено тимчасово до усунення обставин, які зумовили загрозу життю, здоров?ю та безпеці відвідувачів суду, працівників суду, в умовах воєнної агресії проти України зупинено здійснення судочинства Північним апеляційним господарським судом.

На виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху через канцелярію Північного апеляційного господарського суду надійшла заява скаржника про усунення недоліків з доказами сплати судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2022 поновлено Державній іпотечній установі пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2021 у справі №910/10721/21, відкрито апеляційне провадження, справу призначено до розгляду на 07.09.2022. Зупинено дію оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2021 у справі №910/10721/21 до закінчення його перегляду у апеляційному порядку.

У відзиві на апеляційну скаргу, Національний банк України заперечив проти задоволення скарги, мотивуючи тим, що доводи, викладені у апеляційній скарзі відповідача, не відповідають фактичним обставинам, суперечать вимогам чинного законодавства та ґрунтуються на припущеннях, а рішення місцевого господарського суду від 21.12.2021 прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з чим, позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Третя особа, у своєму відзиві на апеляційну скаргу підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позову НБУ.

У письмових поясненнях Державна іпотечна установа повідомила суд апеляційної інстанції про часткову оплату у сумі 36 702 149,12 грн - заборгованості по сплаті відсоткового доходу за 14 відсотковий період за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України. На підтвердження зазначеного, відповідачем надано суду платіжне доручення № 101 від 26.05.2022. Скаржник просив врахувати зазначене (факт часткової оплати) при прийнятті рішення судом апеляційної інстанції.

До Північного апеляційного господарського суду від Національного банку надійшло клопотання про закриття провадження у справі в частині стягнення 36 702 149,12 грн - заборгованість по сплаті відсоткового доходу за 14 відсотковий період за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України у зв?язку з частковою оплатою відповідачем заборгованості. Крім того позивач просив повернути Національному банку України з бюджету судовий збір у розмірі 353 488,94 грн. На підтвердження часткового виконання відповідачем своїх зобов?язань, а саме сплати на користь позивача 36 702 149,12 грн, Національний банк України надав суду апеляційної інстанції платіжне доручення від 26.05.2022 № 3345 (#), меморіальний ордер від 26.05.2022 № (#), меморіальний ордер від 26.05.2022 № (#) на суму 36 702 149,12 грн.

07.09.2022 по справі оголошена перерва до 21.09.2022.

У судове засідання 21.09.2022 з?явилися представники позивача, відповідача та третьої особи.

Представники відповідача у судовому засіданні надали суду апеляційної інстанції свої пояснення по справі в яких, підтримали вимоги апеляційної скарги на підставі доводів, зазначених у ній, просили її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2021 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача у судовому засіданні також надав суду свої пояснення по справі в яких, заперечив проти доводів, викладених у апеляційній скарзі, на підставі доводів, зазначених у відзиві на скаргу та просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Закрити провадження у справі в частині стягнення 36 702 149,12 грн - заборгованість по сплаті відсоткового доходу за 14 відсотковий період за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України та повернути з Державного бюджету судовий збір. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник третьої особи підтримав подану апеляційну скаргу відповідача та просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід скасувати частково з одночасним закриттям провадження у справі в частині часткової оплати заборгованості відповідачем, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 12.09.2014 між позивачем (кредитор) та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (позичальник) укладено кредитний договір № 42 (далі - Кредитний договір), за умовами якого кредитор надав позичальнику кредит на суму 960 000 000,00 грн. на строк з 12.09.2014 року по 09.09.2016 року включно з терміном освоєння кредиту протягом трьох місяців з дати прийняття постанови. Процентна ставка за користування кредитом встановлена у розмірі 18,75 %.

12.09.2014 року в забезпечення виконання позичальником зобов`язань (основного зобов`язання, сплати процентів за користування кредитом, виконання інших зобов`язань) за Кредитним договором, між Національним банком України та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір застави облігацій Державної іпотечної установи № 42/ДІУ (далі - Договір застави).

Згідно з пунктом 1.2 Договору застави Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» передало в заставу позивачу облігації Державної іпотечної установи, розміщення яких здійснюється під гарантію Кабінету Міністрів України, загальною вартістю 1 270 000 000,00 грн., які мають наступні характеристики: облігації Державної іпотечної установи, серії В3, міжнародний ідентифікаційний номер цінних паперів UA, у кількості 10 000 штук, номінальна вартість за 1 штуку - 100 000,00 грн., балансова вартість за 1 штуку - 101 926,03 грн., з датою погашення - 18.11.2020 року, та облігації Державної іпотечної установи, серії С3, міжнародний ідентифікаційний номер цінних паперів UA, у кількості 2 700 штук, номінальна вартість за 1 штуку - 100 000,00 грн., балансова вартість за 1 штуку - 101 926,03 грн., з датою погашення - 15.12.2020 року.

Вказаним пунктом Договору застави також передбачено, що за рахунок застави вимоги заставодержателя задовольняються повністю, уключаючи суму боргу за кредитом та нараховані проценти, штраф, пеню та інші витрати заставодержателя, пов`язані з виконанням грошового зобов`язання заставодавця в повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що у квітні 2017 року Національний банк України звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет застави (цінні папери) за Договором застави, а саме: облігацій Державної іпотечної установи, серії С3, міжнародний ідентифікаційний номер цінних паперів UA, у кількості 2 700 штук, з датою погашення - 15.12.2020 року та облігацій Державної іпотечної установи, серії В3, міжнародний ідентифікаційний номер цінних паперів UA, у кількості 6 155 штук, з датою погашення - 18.11.2020 року шляхом передачі у власність позивача предмета застави, а також до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про зобов`язання направити Національному депозитарію України розпорядження про розблокування та переказ із рахунку в цінних паперах № НОМЕР_1 , який належить Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк», на рахунок позивача № НОМЕР_2 , відкритий у Національному депозитарії України цінних паперів, вищенаведених облігацій Державної іпотечної установи вартістю 281 765 059,95 грн. без ПДВ та 642 342 693,60 грн. без ПДВ відповідно.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.06.2018 року в справі № 910/6514/17 вимоги Національного банку України залишено без задоволення.

У той же час ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 року в справі № 910/6514/17, залишеною без змін постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.01.2020 року, затверджено мирову угоду між сторонами вказаної справи, відповідно до умов якої між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Національним банком України досягнуто згоди щодо звернення стягнення на облігації з міжнародним ідентифікаційним номером UA, передані в заставу за Договором застави, у кількості, необхідній для погашення заборгованості за кредитом по Кредитному договору в повному обсязі, а саме: звернення стягнення на 9464 штуки облігацій позивача (серія В3) з міжнародним ідентифікаційним номером UA (дата погашення 18.11.2020 року). Разом із тим, залишок облігацій Державної іпотечної установи з міжнародним ідентифікаційним номером UA, загальною кількістю 536 штук (дата погашення - 18.11.2020 року) та з міжнародним ідентифікаційним номером UA, загальною кількістю 2700 штук (дата погашення - 15.12.2020 року) підлягатимуть розблокуванню Національним банком на рахунку АТ «Дельта Банк». Крім того, ухвалою Північного апеляційного господарського суду рішення господарського суду міста Києва від 12.06.2018 року в справі № 910/6514/17 визнано нечинним, а провадження у справі № 910/6514/17 - закрито.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що на виконання вищевказаної мирової угоди 21.11.2019 року наведені облігації серії В3 з міжнародним ідентифікаційним номером UA (дата погашення 18.11.2020 року) вибули із власності АТ «Дельта Банк» та були перераховані з рахунків, відкритих для АТ «Дельта Банк», на рахунки Національного банку України як нового власника цих облігацій, а заборгованість АТ «Дельта Банк» перед Національним банком України за Кредитним договором - погашена у повному обсязі за рахунок предмету застави (облігацій) за Договором застави.

Судом встановлено, що умови обігу облігацій визначені у проспекті емісії облігацій «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 5 000 000 000 гривень, 2013 рік (далі - Проспект).

Відповідно до пункту 4.5 Проспекту власники облігацій мають права, передбачені чинним законодавством, зокрема:

- купувати та продавати облігації серед визначеного у пункті 4.6.3 Проспекту кола осіб з дня, що настає за днем реєстрації Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку звіту про результати розміщення облігацій та видачі свідоцтва про реєстрацію випуску облігацій;

- отримати номінальну вартість облігацій при настанні строку їх погашення;

- отримувати відсотковий дохід у вигляді нарахованих відсотків на номінальну вартість облігацій, що йому належать, після закінчення кожного відсоткового періоду;

- права на здійснення інших операцій, що не суперечать чинному законодавству та умовам випуску.

Номінальна вартість облігацій (серій «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3»): 100 000,00 грн. (пункт 4.2.3 Проспекту).

За умовами пункту 4.9 Проспекту погашення облігацій здійснюється протягом одного банківського дня: серія «В3» - 18.11.2020 року.

Погашення облігацій здійснюється за рахунок коштів Емітента в національній валюті України - гривні - депозитарною установою, з якою власник облігацій уклав договір про обслуговування рахунку у цінних паперах.

Погашення облігацій у сумі їх номінальної вартості здійснюється на підставі даних реєстру власників облігацій, який складається Центральним депозитарієм ПАТ «НДУ» на день, що передує даті погашення та видається на дату погашення.

Погашення облігацій здійснюється шляхом зарахування коштів, переказаних Установою на грошовий рахунок, відкритий Центральним депозитарієм ПАТ «НДУ» в Розрахунковому центрі, з подальшим переказом коштів з цього рахунку на рахунки депозитарних установ, з якими власники облігацій уклали договір про обслуговування рахунку у цінних паперах, з метою їх подальшого перерахування власникам облігацій.

В разі, якщо в реєстрі власників відсутні дані щодо грошового рахунку власника облігацій або реквізити є помилковими, кошти, що підлягають перерахуванню, депонуються на поточному рахунку емітента № НОМЕР_3 в ПАТ «Укргазбанк», МФО 320478, , до моменту особистого звернення власника облігацій. Подальші розрахунки здійснюються депозитарною установою після звернення власника облігацій до Емітента та подання депозитарній установі реквізитів рахунку, на який повинно бути здійснено перерахування коштів. Відсотки на кошти, що не отримані власником облігацій, починаючи з дати початку погашення облігацій, не нараховуються.

Погашення облігацій здійснюється власникам облігацій серій «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» з урахуванням діючого законодавства України. Якщо дата погашення припадає на вихідний, святковий або неробочий день за законодавством України, погашення здійснюється у перший робочий день після такого вихідного, святкового або неробочого дня.

Для пред`явлення облігацій до погашення власники таких облігацій переводять належні їм облігації з особистих рахунків у цінних паперах на рахунок Емітента в Центральному депозитарії ПАТ «НДУ» з 9 години до 11 години дня погашення облігацій.

Положеннями пункту 4.8 Проспекту, зокрема передбачено, що виплата відсоткового доходу здійснюється за рахунок коштів Емітента в національній валюті депозитарною установою, з якою власник облігацій уклав договір про обслуговування рахунку у цінних паперах. Виплата відсоткового доходу за облігаціями здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок власника облігацій. Виплата відсоткового доходу за облігаціями здійснюється з періодичністю один раз на півроку.

Для облігацій серії «B3», зокрема з 12-й по 14-й відсотковий періоди, Емітент встановлює такі дати виплати відсоткового доходу:

12-й відсотковий період: дата початку відсоткового періоду - 24.06.2019 року; дата закінчення відсоткового періоду - 22.12.2019 року; кількість днів у відсотковому періоді - 182; дата початку виплати відсоткового доходу - 23.12.2019 року; дата закінчення виплати відсоткового доходу - 24.12.2019 року; розмір виплати відсоткового доходу на одну облігацію - 4 736,99 грн.

13-й відсотковий період: дата початку відсоткового періоду - 23.12.2019 року; дата закінчення відсоткового періоду - 21.06.2020 року; кількість днів у відсотковому періоді - 182; дата початку виплати відсоткового доходу - 22.06.2020 року; дата закінчення виплати відсоткового доходу - 23.06.2020 року; розмір виплати відсоткового доходу на одну облігацію - 4 736,99 грн.

14-й відсотковий період: дата початку відсоткового періоду - 22.06.2020 року; дата закінчення відсоткового періоду - 17.11.2020 року; кількість днів у відсотковому періоді - 149; дата початку виплати відсоткового доходу - 18.11.2020 року; дата закінчення виплати відсоткового доходу - 18.11.2020 року; розмір виплати відсоткового доходу на одну облігацію - 3 878,08 грн.

Відсоткова ставка для облігацій серії «B3» ДІУ під державну гарантію встановлюється на рівні 9,5 %.

Виплата відсоткового доходу здійснюється на підставі реєстру власників, який складає Центральний депозитарій ПАТ «НДУ» на момент завершення операційного дня, що передує даті початку відповідної виплати (даті останньої виплати).

Виплата відсоткового доходу здійснюється в національній валюті України - гривні. Сума відсотків визначається на одну облігацію з точністю до 1 копійки за правилами математичного округлення.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відносини, що виникають під час емісії, обігу, викупу цінних паперів та виконання зобов`язань за ними, укладання і виконання деривативних контрактів, заміни сторони деривативних контрактів та вчинення правочинів щодо фінансових інструментів на ринках капіталу, а також відносини, що виникають під час провадження професійної діяльності на ринках капіталу та організованих товарних ринках, регулюються Законом України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки» (попередня назва - Закон України «Про цінні папери та фондовий ринок») (далі - Закон).

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону (у чинній редакції) цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, яка має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов`язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам. Аналогічні за змістом положення містила частина 1 статті 3 Закону в попередній редакції.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону (тут і далі в редакції, чинній на момент набуття позивачем прав на емітовані відповідачем облігації) облігація - цінний папір, що посвідчує внесення його першим власником коштів, визначає відносини позики між власником облігації та емітентом, підтверджує зобов`язання емітента повернути власникові облігації її номінальну вартість у передбачений проспектом або рішенням про емісію цінних паперів (для державних облігацій України - умовами їх розміщення) строк та виплатити доход за облігацією, якщо інше не передбачено проспектом або рішенням про емісію цінних паперів (для державних облігацій України - умовами їх розміщення).

Відсоткові облігації - облігації, за якими передбачається виплата відсоткових доходів або за якими відсоткова ставка дорівнює нулю (частина 3 статті 7 Закону).

За умовами частин 1, 4 статті 28 Закону емісія цінних паперів - сукупність дій емітента, що спрямовані на реєстрацію випуску цінних паперів у Національній комісії з цінних паперів та фондового ринку, їх розміщення серед інвесторів в цінні папери та здійснюються в послідовності, встановленій статтею 29 цього Закону.

У процесі емісії цінних паперів договори з першими власниками щодо відчуження цінних паперів укладаються до дати, визначеної рішенням про емісію цінних паперів, але не пізніше двох місяців з дати початку розміщення цінних паперів, визначеної рішенням про емісію таких цінних паперів, якщо інший строк не передбачений цим Законом.

Заперечуючи проти задоволення вимог позивача, Державна іпотечна установа, як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції посилалася на те, що будь-які вимоги за цінними паперами, емітованими державною установою, у тому числі вимоги, пов`язані із несвоєчасним виконанням емітентом зобов`язань за цінними паперами, задоволенню не підлягають, оскільки Законом України «Про Національний банк України» заборонено придбання Національним банком цінних паперів, емітованих державною установою.

Однак, з такими доводами скаржника, судова колегія погодитися не може, виходячи з наступного.

Статтею 54 Закону України «Про Національний банк України» (тут і далі в редакції, чинній на момент набуття позивачем прав на емітовані відповідачем облігації) передбачено, що Національний банк не має права надавати кредити в національній та іноземній валюті, як прямо, так і опосередковано через державну установу, іншу юридичну особу, майно якої перебуває у державній власності, на фінансування витрат Державного бюджету України.

Національний банк не має права купувати на первинному ринку цінні папери, емітовані Кабінетом Міністрів України, державною установою, іншою юридичною особою, майно якої перебуває у державній власності.

У той же час за змістом статті 1 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк України є кредитором останньої інстанції, до якого може звернутися банк для отримання рефінансування в разі вичерпання інших можливостей рефінансування.

Вказане також підтверджується приписами пункту 3 статті 7 Закону України «Про Національний банк України», за якими Національний банк, зокрема, виступає кредитором останньої інстанції для банків і організує систему рефінансування.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 42 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк для забезпечення виконання покладених на нього функцій надає кредити банкам для підтримки ліквідності за ставкою не нижче ставки рефінансування Національного банку та в порядку, визначеному Національним банком.

Враховуючи вказані вище положення закону, 12.09.2014 року між позивачем (кредитор) та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (позичальник) було укладено Кредитний договір, в забезпечення виконання позичальником зобов`язань за яким між контрагентами того ж дня укладено Договір застави.

Як було зазначено вище, зважаючи на неналежне виконання позичальником умов Кредитного договору, Національний банк України звернувся до господарського суду міста Києва з позовом, зокрема до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет застави (цінні папери) за Договором застави.

За результатами розгляду справи № 910/6514/17 ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 року, залишеною без змін постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.01.2020 року, затверджено мирову угоду між сторонами вказаної справи, відповідно до умов якої між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Національним банком України досягнуто згоди щодо звернення стягнення на облігації з міжнародним ідентифікаційним номером UA, передані в заставу за Договором застави, у кількості, необхідній для погашення заборгованості за кредитом по Кредитному договору в повному обсязі, а саме: звернення стягнення на 9464 штуки облігацій позивача (серія В3) з міжнародним ідентифікаційним номером UA (дата погашення 18.11.2020 року). Разом із тим, залишок облігацій Державної іпотечної установи з міжнародним ідентифікаційним номером UA, загальною кількістю 536 штук (дата погашення - 18.11.2020 року) та з міжнародним ідентифікаційним номером UA, загальною кількістю 2700 штук (дата погашення - 15.12.2020 року) підлягатимуть розблокуванню Національним банком на рахунку АТ «Дельта Банк».

На виконання вищевказаної мирової угоди, 21.11.2019 року наведені облігації серії В3 з міжнародним ідентифікаційним номером UA (дата погашення 18.11.2020 року) вибули із власності АТ «Дельта Банк» та були перераховані з рахунків, відкритих для АТ «Дельта Банк», на рахунки Національного банку України як нового власника цих облігацій, а заборгованість АТ «Дельта Банк» перед Національним банком України за Кредитним договором - погашена у повному обсязі за рахунок предмету застави (облігацій) за Договором застави.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що набуття позивачем у власність вищевказаних облігацій відбулося не за наслідками придбання їх безпосередньо у емітента (Державної іпотечної установи) на первинному ринку, а шляхом звернення стягнення на них Національним банком України у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Як зазначалося вище, правомірність таких дій позивача та наявність правових підстав для набуття ним у власність спірних облігацій шляхом звернення стягнення на такі цінні папери, підтверджені ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 року в справі № 910/6514/17 про затвердження мирової угоди, яка на час розгляду даної справи № 910/10721/21 набрала законної сили, а її умови - фактично виконані сторонами у справі 910/6514/17. Крім того, ухвала Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2019 року в справі № 910/6514/17 залишена без змін постановою Верховного Суду від 15.01.2020 року в цій справі.

У той же час частиною 1 статті 4 Закону передбачено, що до особи, яка набула право на цінний папір, одночасно переходять у сукупності всі права, які ним посвідчуються (права за цінним папером), крім випадків, установлених законом або правочином. Обмеження прав на цінні папери або прав за цінними паперами може бути встановлено тільки у випадках і в порядку, що передбачені законом.

Перехід права власності на облігації емітента до іншої особи не є підставою для звільнення емітента від виконання зобов`язань, що підтверджуються облігацією (частина 1 статті 7 Закону).

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що перехід права власності (зміна власника) на частину облігацій за Проспектом не свідчить про припинення зобов`язання Державної іпотечної установи з виплати відсоткового доходу у вигляді нарахованих відсотків на номінальну вартість облігацій, що належать власнику таких облігацій, після закінчення кожного відсоткового періоду, а жодна з підстав припинення зобов`язання, в розумінні приписів глави 50 Цивільного кодексу України, в даному випадку не настала.

Отже, як вірно встановлено місцевим господарським судом з 21.11.2019 року Національний банк України є власником емітованих відповідачем облігацій серії В3 з міжнародним ідентифікаційним номером UA (дата погашення 18.11.2020 року) у кількості 9464 штуки, та володіє усіма відповідними правомочностями власника таких цінних паперів.

Як зазначено вище, в обґрунтування позовних вимог (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) Національний банк України посилався на те, що відповідач у строки, встановлені Проспектом, а саме 23.06.2020 року, виконав свої зобов`язання перед позивачем (як новим власником облігацій серії «B3») лише по виплаті відсоткового доходу за 13 відсотковий період у сумі 44 830 873,36 грн., що підтверджується меморіальними ордерами від 23.06.2020 року № (#), від 23.06.2020 року № (#) та платіжним дорученням від 23.06.2020 року № 5 (#) на суму 44 830 873,36 грн. Проте, відповідач порушив інші грошові зобов`язання за облігаціями (за 12 та 14 відсотковими періодами), що передбачені Проспектом та чинним законодавством України, заборгувавши таким чином Національному банку України грошові кошти у загальному розмірі 82 492 407,87 грн., з яких: 1 139 215,62 грн. - 3 % річних, нараховані за прострочення сплати відповідачем відсоткового доходу по 12 відсотковому періоду за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України; 1 219 606,43 грн. - інфляційні втрати, нараховані за прострочення сплати відповідачем відсоткового доходу по 12 відсотковому періоду за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України; 36 702 149,12 грн. - заборгованість по сплаті відповідачем відсоткового доходу за 14 відсотковий період за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України; 1 007 194,99 грн. - 3 % річних, нараховані за прострочення сплати відповідачем відсоткового доходу по 14 відсотковому періоду за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України; 3 116 470,69 грн. - інфляційні втрати, нараховані за прострочення сплати відповідачем відсоткового доходу по 14 відсотковому періоду за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України; 8 702 926,93 грн. - 3 % річних, нараховані за прострочення погашення відповідачем облігацій (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України; 30 604 844,09 грн. - інфляційні втрати, нараховані за прострочення погашення відповідачем облігацій (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України.

Так, положеннями пункту 4.8 Проспекту передбачено, що для облігацій серії «B3», зокрема за 12-й та 14-й відсотковий періоди, Емітент встановлює такі дати виплати відсоткового доходу:

12-й відсотковий період: дата початку відсоткового періоду - 24.06.2019 року; дата закінчення відсоткового періоду - 22.12.2019 року; кількість днів у відсотковому періоді - 182; дата початку виплати відсоткового доходу - 23.12.2019 року; дата закінчення виплати відсоткового доходу - 24.12.2019 року; розмір виплати відсоткового доходу на одну облігацію - 4 736,99 грн.

14-й відсотковий період: дата початку відсоткового періоду - 22.06.2020 року; дата закінчення відсоткового періоду - 17.11.2020 року; кількість днів у відсотковому періоді - 149; дата початку виплати відсоткового доходу - 18.11.2020 року; дата закінчення виплати відсоткового доходу - 18.11.2020 року; розмір виплати відсоткового доходу на одну облігацію - 3 878,08 грн.

Оскільки у власності Національного банку України знаходилося 9 464 облігацій, сума відсоткового доходу за 12-й відсотковий період (аналогічно 13-му відсотковому періоду) склала 44 830 873,36 грн., тоді як датою закінчення виплати цього відсоткового доходу відповідно до Проспекту визначено 24.12.2019 року.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань з виплати відсоткового доходу за 12-й відсотковий період у встановлений строк, Національний банк України звернувся до Державної іпотечної установи з вимогою від 27.12.2019 року № 40-0006/68088, в якій вимагав у емітента протягом 15 календарних днів вжити невідкладних заходів щодо виконання зобов`язань з погашення заборгованості перед позивачем, як власником облігацій, на суму 44 830 873,36 грн. Вказана вимога відповідно до наявної у матеріалах справи копії відповідного повідомлення про вручення цього поштового відправлення № 869 була вручена відповідачу 03.01.2020 року.

Крім того, листом від 24.01.2020 року № 40-0006/3936 позивач повторно звернувся до Державної іпотечної установи з вимогою аналогічного змісту, яка була вручена відповідачу 29.01.2020 року.

У той же час, з матеріалів справи вбачається, що сплата відсоткового доходу за 12-й відсотковий період у розмірі 44 830 873,36 грн. була здійснена Державною іпотечною установою лише 30.10.2020 року, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжного доручення від 30.10.2020 року № 3 (#) на суму 44 830 873,36 грн. та меморіальних ордерів від 30.10.2020 року № (#) та від 30.10.2020 року № (#). Відтак, відповідач допустив прострочення виплати відсоткового доходу позивача за 12-й відсотковий період з 25.12.2019 року по 29.10.2020 року включно, що склало 310 календарних днів.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної виплати власнику облігацій відсоткового доходу за 12-й відсотковий період у розмірі 44 830 873,36 грн., позивач просив суд стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 1 139 215,62 грн. та 1 219 606,43 грн. інфляційних втрат, нарахованих на суму основного боргу в розмірі 44 830 873,36 грн. у період з 25.12.2019 року по 29.10.2020 року.

Крім того, зважаючи на те, що у власності Національного банку України знаходилося 9 464 облігацій, сума відсоткового доходу за 14-й відсотковий період склала 36 702 149,12 грн., тоді як датою закінчення виплати цього відсоткового доходу відповідно до Проспекту визначено 18.11.2020 року.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань з виплати відсоткового доходу за 14-й відсотковий період у встановлений Проспектом строк, Національний банк України звернувся до Державної іпотечної установи з вимогою від 19.11.2020 року № 40-0006/68674, в якій вимагав у емітента негайно вжити відповідних заходів щодо виконання зобов`язань з погашення заборгованості перед позивачем, як власником облігацій, на суму 36 702 149,12 грн.

Проте Державна іпотечна установа своїх зобов`язань по виплаті позивачу відсоткового доходу за облігаціями за 14-й відсотковий період у розмірі 36 702 149,12 грн. не виконала, допустивши прострочення виплати відсоткового доходу позивача за 14-й відсотковий період з 19.11.2020 року по 18.10.2021 року включно, що склало 334 календарних дні.

Зважаючи на невиконання відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної виплати власнику облігацій відсоткового доходу за 14-й відсотковий період у розмірі 36 702 149,12 грн., позивач просив суд стягнути з Державної іпотечної установи вищенаведену суму заборгованості, а також (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 18.10.2021 року № 18-0012/96546) додатково заявив до стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 1 007 194,99 грн. та 3 116 470,69 грн. інфляційних втрат, нарахованих на суму основного боргу в розмірі 36 702 149,12 грн. у період з 19.11.2020 року по 18.10.2021 року.

Крім того, як було зазначено вище, відповідно до пункту 4.2.3 Проспекту номінальна вартість облігацій (серій «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3»): 100 000,00 грн.

Отже, сума погашення номіналу належних позивачу облігацій у загальній кількості 9 464 штук склала 946 400 000,00 грн.

Відповідно до наявних у матеріалах справи копій обмежених виписок про стан рахунку в цінних паперах станом на 17.11.2020 року та за період з 18.11.2020 року по 18.11.2020 року, позивач на виконання положень пункту 4.9 Проспекту при пред`явленні облігацій до погашення перевів належні йому облігації у кількості 9 464 штук з особистого рахунку в цінних паперах на рахунок емітента - відповідача.

Листом від 19.11.2020 року № 40-0006/68673 Національний банк України звернувся до Державної іпотечної установи з вимогою про негайне виконання зобов`язань з повернення основної суми боргу (номінальної вартості) за облігаціями на загальну суму 946 400 000,00 грн.

Однак, відповідач своїх зобов`язань з погашення належних позивачу облігацій у встановлений Проспектом строк у добровільному порядку не виконав. Таких доказів не було надано і суду апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 4.3.4 Проспекту Облігації мають додаткове забезпечення у формі Державної гарантії за зобов`язаннями Державної іпотечної установи від 26.12.2013 року № 15010-03/128, що видана Кабінетом Міністрів України, в особі Міністра фінансів України Колобова Юрія Володимировича, що діє на підставі статті 17 Бюджетного кодексу України, статті 6 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» та постанови Кабінетом Міністрів України від 11.12.2013 року № 919, гарантує виконання Державною іпотечною установою зобов`язань.

Гарантовані зобов`язання - зобов`язання Державної іпотечної установи з виплати власникам Облігацій номінальної вартості Облігацій (повернення основної суми боргу) при їх погашенні Емітентом на дату погашення Облігацій, передбачених Проспектом емісії Облігацій, який пройшов державну реєстрацію Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку.

Державна гарантія є публічною. У разі невиконання Емітентом гарантованих зобов`язань, будь-яка особа, що є власником Облігацій, має право пред`явити Гарантові вимоги щодо виконання зобов`язань за Державною гарантією за умов, у порядку й строки, зазначені в Державній гарантії. Державна гарантія є безвідкличною.

Як вбачається з пункту 3.6 Державної гарантії від 26.12.2013 року № 15010-03/128, копія якої наявна в матеріалах справи, облігації надають власникам усі права, що випливають із Державної гарантії. З переходом прав власності на Облігації до набувача переходять права по Державній гарантії в тому ж обсязі й на тих умовах, які існують на момент переходу прав власності на Облігації.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 цієї Державної гарантії гарант (третя особа) зобов`язується виконати зобов`язання за Державною гарантією тільки після того, як настав факт невиконання, та до Гаранта буде направлена вимога власника Облігацій відповідно до положень пункту 4.4 цієї Державної гарантії. Гарант зобов`язується сплатити власнику Облігацій суму, що належить до сплати Емітентом за Гарантованими зобов`язаннями, тільки в тій частині, у якій така сума не сплачена Емітентом.

За умовами пункту 4.3 Державної гарантії Факт невиконання вважається таким, що має місце, при настанні таких двох умов:

4.3.1. власник Облігацій дотримався всіх вимог та умов щодо пред`явлення їх до погашення, визначених у Рішенні про розміщення та Проспекті емісії Облігацій (в тому числі, але не обмежуючись, вимогами про здійснення переказу Облігацій на рахунок у цінних паперах Емітента), але Емітент в порушення Гарантованих зобов`язань, не виплатив чи виплатив не в повному обсязі номінальну вартість Облігацій.

4.3.2. власник Облігацій належним чином пред`явив Емітенту вимогу про негайне виконання Гарантованих зобов`язань, і протягом тридцяти днів з моменту пред`явлення зазначеної вимоги власник Облігацій не одержав від Емітента відповіді на пред`явлену вимогу або, до закінчення тридцятиденного строку, одержав від Емітента відмову в задоволенні вимоги.

Після настання Факту невиконання власник Облігацій має право пред`явити Гарантові вимогу про виконання зобов`язань за Державною гарантією шляхом направлення такої вимоги за формою, у порядку й строки, установлені пунктами 4.5, 4.6 та 4.7 цієї Державної гарантії (пункт 4.4 Державної гарантії).

Беручи до уваги неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань з погашення належних позивачу облігацій у встановлений Проспектом строк, Національний банк України звернувся до гаранта - Кабінету Міністрів України з вимогою від 08.02.2021 року № 40-0007/9929/Із ОД (ДО) про виконання третьою особою своїх зобов`язань за Державною гарантією з долученням відповідних документів на підтвердження своїх вимог.

Водночас, як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, погашення облігацій у розмірі 946 400 000,00 грн. було здійснене гарантом - Кабінетом Міністрів України лише 11.03.2021 року, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями меморіальних ордерів від 11.03.2021 року № 1848 (#) та від 11.03.2021 року № (#).

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Державна іпотечна установа (як емітент облігацій) допустила прострочення виплати боргу з погашення облігацій на суму 946 400 000,00 грн. у період з 19.11.2020 року по 10.03.2021 року включно, що склало 112 календарних днів.

Враховуючи вказані порушення, позивач, під час розгляду справи у суді першої інстанції просив суд стягнути з Державної іпотечної установи 3% річних у розмірі 8 702 926,93 грн. та 30 604 844,09 грн. інфляційних втрат, нарахованих на суму основного боргу в розмірі 946 400 000,00 грн. у період з 19.11.2020 року по 10.03.2021 року включно.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом передбачено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Як вірно зауважив місцевий господарський суд, виходячи із положень норми статті 625 Цивільного кодексу України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Індекси споживчих цін (індекси інфляції), які є показниками загального рівня інфляції в економіці, розраховуються в цілому за місяць, а не на конкретні дати. Встановлено, що вони розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно та публікуються в наступному за звітним місяці.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 910/21564/16 від 10.07.2019.

Заперечення скаржника проти позову, які зводяться до того, що підстави пред`явлених Національним банком України в цій справі вимог до Державної іпотечної установи, яка відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» приєднується до Приватного акціонерного товариства «Українська фінансова житлова компанія», суперечать положенням Закону України «Про Національний банк України» та функціям позивача, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, як вірно зазначив суд першої інстанції, такі доводи не спростовують обґрунтованості вимог позивача так як, на час пред`явлення вказаного позову, так і на час розгляду справи судом в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні відомості про внесення до цього реєстру запису про припинення юридичної особи - Державної іпотечної установи (у тому числі шляхом її реорганізації). Крім того, як вірно вказав суд першої інстанції, чинним законодавством України не передбачено заборон чи обмежень позивачів у праві на звернення до суду з позовною заявою до відповідача, який перебуває в процесі припинення, у той час як за частиною 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

До того ж, при постановленні Північним апеляційним господарським судом ухвали від 11.11.2019 року про затвердження мирової угоди між сторонами у справі № 910/6514/17, залишеної без змін постановою Верховного Суду від 15.01.2020 року, судами, з урахуванням положень статті 576 Цивільного кодексу України та статей 3, 4 Закону, не було встановлено будь-яких порушень прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб, у тому числі Державної іпотечної установи, як емітента облігацій, а також і будь-яких обмежень щодо володіння облігаціями заставодержателем - Національним банком України та, відповідно, відсутність порушення прав та інтересів емітента - Державної іпотечної установи.

Посилання скаржника на приписи Закону України від 16.06.2020 року № 691-IX «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19» також не спростовують обґрунтованості вимог позивача, зокрема, в частині стягнення заявлених сум 3% річних, оскільки вказаними нормативно-правовим актом передбачено звільнення позичальник від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) лише неустойки, штрафу, пені за прострочення ним у період дії карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), тоді як нарахування 3% річних не є застосуванням штрафних санкцій (неустойки/штрафу/пені), а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Заперечення скаржника проти задоволення позову, як на підставу відсутності його вини у простроченні виконання спірного зобов`язання, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, стягнення компенсаційних виплат (інфляційних втрат та 3 % річних) не залежить від наявності вини боржника у простроченні виконання відповідного зобов`язання.

Щодо клопотання відповідача про зменшення заявленого позивачем до стягнення розміру 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за прострочення сплати відсоткового доходу за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено і частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Судом апеляційної інстанції враховані висновки Великої Палати Верховного Суду що викладені у постанові від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 про те, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Разом з тим, проаналізувавши зазначені норми при застосуванні їх безпосередньо у даній справі, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого суду, що вирішуючи питання про зменшення розміру вищенаведених виплат, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, слід оцінювати, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваних сум таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.

При цьому, зменшення розміру вказаних вище сум є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе їх зменшення.

У той же час, відповідачем, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, в порядку, визначеному процесуальним законом, не надано належних та допустимих доказів наявності істотних обставин, які є підставою для зменшення розміру суми 3% річних, а також взагалі не доведено правомірної можливості зменшення судом заявлених до стягнення збитків від інфляції, розмір яких є обґрунтованим.

Таким чином, враховуючи те, що сума боргу відповідача по сплаті відсоткового доходу за 14 відсотковий період за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт. у розмірі 36 702 149,12 грн. підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття судом першої інстанції рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, а також беручи до уваги те, що наданий Національним банком України розрахунок 3% річних та інфляційних втрат у загальному розмірі 45 790 258,75 грн., з яких: 1 139 215,62 грн. - 3% річних, нараховані за прострочення сплати відповідачем відсоткового доходу по 12 відсотковому періоду за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт.; 1 219 606,43 грн. - інфляційні втрати, нараховані за прострочення сплати відповідачем відсоткового доходу по 12 відсотковому періоду за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт.; 1 007 194,99 грн. - 3% річних, нараховані за прострочення сплати відповідачем відсоткового доходу по 14 відсотковому періоду за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт.; 3 116 470,69 грн. - інфляційні втрати, нараховані за прострочення сплати відповідачем відсоткового доходу по 14 відсотковому періоду за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт.; 8 702 926,93 грн. - 3% річних, нараховані за прострочення погашення відповідачем облігацій (серії В3) UA у кількості 9 464 шт.; 30 604 844,09 грн. - інфляційні втрати, нараховані за прострочення погашення відповідачем облігацій (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., є обґрунтованим та арифметично вірним, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову та стягнення з Державної іпотечної установи на користь Національного банку України грошові кошти у загальному розмірі 82 492 407,87 грн.

Разом з тим, як встановлено судом апеляційної інстанції під час розгляду справи у Північному апеляційному господарському суді, Державною іпотечною установою частково було виконано свої зобов?язання, а саме, Державна іпотечна установа сплатила на користь Національного банку України 36 702 149,12 грн - заборгованість по сплаті відсоткового доходу за 14 відсотковий період за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України.

Зазначене підтверджується платіжним дорученням від 26.05.2022 № 3345 (#), меморіальним ордером від 26.05.2022 № (#), меморіальним ордером від 26.05.2022 № (#) на суму 36 702 149,12 грн та платіжним дорученням № 101 від 26.05.2022.

Пунктом 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Одночасно слід зазначити, що предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Однією із позовних вимог, що розглядається в межах цієї справи за позовною заявою Національного банку України про стягнення з Державної іпотечної установи заборгованості являється стягнення заборгованості зі сплати відсоткового доходу за 14 відсотковий період за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали НБУ в сумі 36 702 149,12 грн.

Як зазначалось вище та встановлено судом апеляційної інстанції під час розгляду даної апеляційної скарги, Державною іпотечною установою було виконано свої зобов?язання частково, та сплачено на користь Національного банку України 36 702 149,12 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 26.05.2022 № 3345 (#), меморіальним ордером від 26.05.2022 № (#), меморіальним ордером від 26.05.2022 № (#) на суму 36 702 149,12 грн та платіжним дорученням № 101 від 26.05.2022.

Отже, за позовною вимогою в частині стягнення заборгованості в сумі 36 702 149,12 грн в якості погашення відсоткового доходу за 14 відсотковий період по облігаціях (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали НБУ - відсутній предмет спору.

Оскільки, у даній справі № 910/10721/21 відсутній предмет спору в частині стягнення 36 702 149,12 грн - заборгованість по сплаті відсоткового доходу за 14 відсотковий період за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України, колегія суддів вважає за необхідне закрити провадження у справі №910/10721/21 у цій частині згідно з пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України та скасування рішення в цій частині на підставі ч. 1 ст. 278 Господарського процесуального кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №13/51-04 та постановах Верховного Суду від 09.03.2021 у справі №914/1034/18, від 25.07.2019 у справі №916/144/18.

У зв`язку з викладеним колегія суддів вважає за необхідне скасувати частково рішення суду першої інстанції із одночасним закриттям провадження у справі щодо позовної вимоги про стягнення 36 702 149,12 грн - заборгованості по сплаті відсоткового доходу за 14 відсотковий період за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до частини першої статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно частини 1 ст. 278 Господарського процесуального кодексу України визначає, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про скасування оскаржуваного рішення в частині задоволення позовної вимоги про стягнення 36 702 149,12 грн - заборгованості по сплаті відсоткового доходу за 14 відсотковий період за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України та закриття провадження у справі у цій частині. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, як таке, що прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин у справі, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Судові витрати розподілити заново, відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Пунктом 2 ч.1 ст. 129 ГПК України передбачено, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 14 ст. 129 ГПК визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У відповідності до приписів ч. 4 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі суд, зокрема, вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Пунктом 5 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Відповідно до п.п.1 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи Національним банком України за подання позовної заяви було сплачено судовий збір у сумі 794 500 грн, що відповідало максимальній сумі судового збору від заявленої позивачем майнової вимоги за позовом у сумі 82 492 407,87 грн.

Оскільки сплачена відповідачем сума заборгованості 36 702 149,12 грн у відсотковому значенні від загальної суми заборгованості - майнової вимоги Національного банку України за позовом (82 492 407,87 грн) становить 44,492%, то сума судового збору, що підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України також є 44,492% від сплаченої суми судового збору (794 500 грн) та становить 353 488,94 грн (794 500 грн х 44,492% = 353 488,94 грн).

Таким чином, враховуючи, що позивачем було подано суду відповідну заяву про повернення судового збору, колегія суддів вважає за необхідне повернути з Державного бюджету України Національному банку України - 353 488,94 грн судового збору, сплаченого меморіальним ордером № від 03.08.2021.

Крім того, необхідно стягнути з Державної іпотечної установи на користь Національного банку України 441 011,06 грн судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов до висновку що прийняте місцевим господарським судом оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим на час його прийняття, а доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі відповідача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції та в її задоволенні Північний апеляційний господарський суд відмовляє, судові витрати (судовий збір) у розмірі 1 191 750 грн. сплачений Державною іпотечною установою за платіжним дорученням № 127 від 03.06.2022 за розгляд апеляційної скарги покладається на Державну іпотечну установу.

Керуючись ст.ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2021 у справі №910/10721/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2021 у справі №910/10721/21 скасувати частково в частині стягнення 36 702 149,12 грн - заборгованість по сплаті відсоткового доходу за 14 відсотковий період за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України.

3. В цій частині прийняти нове рішення суду у справі №910/10721/21, яким в частині стягнення 36 702 149,12 грн - заборгованість по сплаті відсоткового доходу за 14 відсотковий період за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України провадження у справі №910/10721/21 закрити.

4. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2021 у справі №910/10721/21 щодо стягнення з Державної іпотечної установи (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 34; ) на користь Національного банку України (01601, місто Київ, вулиця Інститутська, будинок 9; ):

- 1 139 215,62 грн - 3 % річних, нарахованих за прострочення сплати відсоткового доходу по 12 відсотковому періоду за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України;

- 1 219 606,43 грн - інфляційних втрат, нарахованих за прострочення сплати відсоткового доходу по 12 відсотковому періоду за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України;

- 1 007 194,99 грн - 3 % річних, нарахованих за прострочення сплати відсоткового доходу по 14 відсотковому періоду за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України;

- 3 116 470,69 грн - інфляційних втрат, нарахованих за прострочення сплати відсоткового доходу по 14 відсотковому періоду за облігаціями (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України;

- 8 702 926,93 грн - 3 % річних, нарахованих за прострочення погашення облігацій (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України;

- 30 604 844,09 грн - інфляційних втрат, нарахованих за прострочення погашення облігацій (серії В3) UA у кількості 9 464 шт., що належали Національному банку України залишити без змін.

5. Судові витрати розподілити заново.

6. Повернути з Державного бюджету України Національного банку України (01601, місто Київ, вулиця Інститутська, будинок 9; ) - 353 488,94 (триста п`ятдесят три тисячі чотириста вісімдесят вісім) грн 94 коп судового збору, сплаченого меморіальним ордером № від 03.08.2021.

7. Стягнути з Державної іпотечної установи (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 34; ) на користь Національного банку України (01601, місто Київ, вулиця Інститутська, будинок 9; ) 441 011,06 (чотириста сорок одну тисячу одинадцять) грн 06 коп. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції.

8. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на Державну іпотечну установу.

9. Видачу наказів по справі №910/10721/21 доручити Господарському суду міста Києва.

10. Матеріали справи №910/10721/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 12.12.2022 після виходу суддів з відпустки.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді С.Р. Станік

І.М. Скрипка