ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2022 р. м. Житомир Справа № 906/854/21

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Соловей Л.А.

при секретарі судового засідання: Васильєвій Т.О.,

за участю представників сторін:

від позивача: Гуртовенко Р.М., ордер серія АМ №1009172 від 26.07.2021,

від відповідача: Козлова Л.Б., паспорт НОМЕР_1 , виданий 16.11.2002,

Ващук Ю.С., ордер серії АМ №1017109 від 02.11.2021;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Замкова гора" (м.Житомир)

до Фізичної особи-підприємця Козлової Лариси Борисівни (м.Житомир)

про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсного правочину у вигляді реституції.

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Замкова гора" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом про визнання недійсним договору про надання послуг №22 від 04.06.2019, який укладений між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Замкова гора" та Фізичною особою - підприємцем Козловою Ларисою Борисівною, та застосування наслідків недійсного правочину у вигляді реституції шляхом стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 505805,00грн, сплачених за договором №22 від 04.06.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішення щодо передачі ФОП Козловій Л.Б. окремих функцій управління багатоквартирним будинком шляхом укладання спірного договору загальні збори не приймали, з умовами спірного договору мешканців будинку не ознайомлено, вартість послуг безпідставно завищено, укладений договір не відповідає вимогам ст.10,12-14 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" та ст.9-11 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" та підлягає визнанню недійсним.

Ухвалою господарського суду від 10.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 04.10.2021.

Розгляд справи у підготовчому провадженні неодноразово відкладався.

У відзиві на позовну заяву відповідачка вважає, що відсутні підстави для визнання недійсним договору та стягнення в порядку реституції грошових коштів. При цьому зазначає, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що договір, який ОСББ "Замкова Гора" просить визнати недійсним, порушує його права чи інтереси. Позивач у 2019 році самостійно підписав спірний правочин, отримав на виконання його умов послуги, оплатив їх та не висував відповідачу претензій щодо якості наданих послуг, проте у подальшому зайняв протилежну позицію та став заперечувати дійсність правочину. Вказане свідчить, що позивач у спірних правовідносинах діє недобросовісно. Також вказує, що предметом договору, який позивач просить визнати недійсним є роботи/послуги. Відповідно до вимог ч.1 ст.216 ЦК України у разі неможливості повернення всього, отриманого за недійсним правочином (зокрема, якщо одержане полягає у виконанні роботи/наданій послузі), сторона повинна відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Таким чином, у випадку визнання договору недійсним позивач буде змушений компенсувати ФОП Козловій Л.Б. вартість робіт, наданих нею, починаючи з 2019 року, яка на дату відшкодування може бути навіть більшою ніж на дату надання послуг/виконання робіт, враховуючи інфляційні процеси, збільшення розміру оплати праці, тощо (а.с.138-146).

Ухвалою господарського суду від 04.07.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу №906/854/21 до судового розгляду по суті на 02.08.2022.

Розгляд справи по суті неодноразово відкладався з підстав, зазначених у відповідних ухвалах.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач та її представник проти позову заперечили з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Замкова гора" створене за рішенням установчих зборів співвласників будинків №2/2 по майдану Соборному, та №4 по вул.Кафедральній, що підтверджується протоколом №1 від 23.03.2019 (т.1, а.с.77-79).

Установчими зборами співвласників будинків №2/2 по майдану Соборному та №4 по вул.Кафедральній затверджено Статут об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Замкова гора".

Згідно пункту 1 статуту ОСББ "Замкова гора" об`єднання створено власниками квартир та нежитлових приміщень будинків №4 по вул.Кафедральній та №2/2 по майдану Соборному, відповідно до Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку". Будинки являють собою єдину забудову, яка утворена з двох будинків, які об`єднані спільною прибудинковою територією.

Відповідно до п.3 статуту, об`єднання у своїй діяльності користується правами, визначеними статтями 16,17 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", та має обов`язки, передбачені ст.18 цього Закону.

Об`єднання набуває статусу юридичної особи з моменту його державної реєстрації у порядку, встановленому Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" (п.4 статуту).

Вищим органом управління об`єднання є загальні збори. Загальні збори вправі приймати рішення з усіх питань діяльності об`єднання. Загальні збори скликаються не рідше одного разу на рік.

До виключної компетенції загальних зборів належать:

- затвердження статуту об`єднання, внесення змін до нього;

- обрання членів правління об`єднання;

- питання про використання спільного майна;

- затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту;

- попереднє (до їх укладення) погодження умов договорів, укладених на суму, що перевищує 200 мінімальних заробітних плат, а також договорів, предметом яких є цінні папери, майнові права або спільне майно співвласників чи їх частина;

- визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників;

- прийняття рішення про реконструкцію та ремонт будинку або про зведення господарських споруд;

- визначення розміру матеріального та іншого заохочення голови та членів правління;

- визначення обмежень на користування спільним майном;

- обрання та відкликання управителя, затвердження та зміна умов договору з управителем, прийняття рішення про передачу функцій з управління спільним майном будинку повністю або частково асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку;

- прийняття рішень про заснування інших юридичних осіб або участь у товариствах.

Відповідно до пункту 14 розділу 3 ІІІ статуту ОСББ "Замкова гора" до компетенції правління належать:

- підготовка кошторису, балансу об`єднання та річного звіту;

- здійснення контролю за своєчасною сплатою співвласниками внесків і платежів та вжиття заходів щодо стягнення заборгованості згідно із законодавством;

- розпорядження коштами об`єднання відповідно до затвердженого загальними зборами об`єднання кошторису;

- призначення та звільнення з посади головного бухгалтера при наявності погодження зборів представників;

- укладення договорів про виконання робіт, надання послуг та здійснення контролю за їх виконанням;

- ведення діловодства, бухгалтерського обліку та звітності про діяльність об`єднання;

- скликання та організація проведення загальних зборів співвласників або зборів представників;

- призначення письмового опитування співвласників та утворення відповідної комісії для його проведення;

- прийняття рішень про укладення договорів, сума яких не перевищує 100 мінімальних заробітних плат.

Відповідно пункту 16 розділу 3 ІІІ статуту ОСББ "Замкова гора" правління зі свого складу обирає голову правління та його заступника. На виконання своїх повноважень голова правління, зокрема, діє без доручення від імені об`єднання та укладає в межах своєї компетенції договори, сума яких не перевищує 50 мінімальних заробітних плат і вчиняє інші правочини, відповідно до рішень правління.

04.06.2019 між ОСББ "Замкова гора" (замовник/позивач) в особі голови правління Ємельянова І.Ю. та Фізичною особою-підприємцем Козловою Ларисою Борисівною (виконавець/ відповідач) укладено договір №22 про надання послуг (т.1, а.с.10-12).

Згідно із п.п.1.1-1.3 договору, предметом договору є надання бухгалтерських послуг в т.ч. ведення податкового обліку та паспортного столу, організаційних робіт, необхідних для діяльності ОСББ; виконання сантехнічних робіт в місцях загального користування будинку; обслуговування електромереж в будинку.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що ціна послуг зазначених в цьому договорі складає 0,05 відсотків від мінімальної заробітної плати, що на момент укладення договору складає 41733*0,05%=2,08грн за 1м2 загальної площі будинку.

Оплата здійснюється замовником шляхом перерахування на розрахунковий рахунок виконавця коштів не пізніше 20 числа місяця наступного за розрахунковим (п.2.2 договору).

Відповідно до п.2.4 договору ціна за виконання інших додаткових робіт, які не обговорені в даному договорі, погоджується сторонами у відповідному додатку до договору, і сплачується на підставі виставленого рахунку і відповідного акту виконаних робіт.

Так, додатками №1-3 до договору №22 (т.1, а.с.13-15) сторони визначили перелік додаткових робіт не обумовлених договором, а саме:

- виконання робіт з технічного обслуговування мереж водопостачання, водовідведення та теплопостачання будинку в місцях загального користування;

- виконання електромонтажних робіт будинку в місцях загального користування;

- прибирання сходових клітин та прибудинкової території.

Згідно п.3.1 договір починає діяти з моменту підписання сторонами. Термін дії договору визначається періодом з 04.06.2019 по 31.12.2022.

На виконання договору про надання послуг №22 від 04.06.2019 позивачем в період з липня 2019 по липень 2021 року сплачено на рахунок відповідача грошові кошти в загальній сумі 505805,00грн, що підтверджується платіжними дорученнями (т.1, а.с.16-76).

Додатковою угодою №1 від 13.08.2021 до договору №22 від 04.06.2019 про надання послуг з комплексного обслуговування будинку сторони домовилися про розірвання договору від 04.06.2019 №22 з ФОП Козловою Л.Б. про надання послуг з комплексного обслуговування будинку, з 13.08.2021 (т.1, а.с.117).

В подальшому, позивач звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовною вимогою про визнання недійсним договору №22 на надання послуг від 04.06.2019, який укладений між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Замкова гора та Фізичною особою-підприємцем Козловою Ларисою Борисівною, та застосування наслідків недійсності правочину, посилаючись на те, що рішення щодо передачі ФОП Козловій Л.Б. окремих функцій управління багатоквартирним будинком шляхом укладання спірного договору загальні збори не приймали, з умовами спірного договору мешканців будинку не ознайомлено, вартість послуг безпідставно завищено, укладений договір не відповідає вимогам ст.10,12-14 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" та ст.9-11 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" та підлягає визнанню недійсним.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.2 ст.215 ЦК України).

Статтею 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Оскільки, організаційною формою позивача є об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, тому спірні правовідносини регулюються, в тому числі, Законом України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" та Законом України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

Відповідно до ст.1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Співвласники багатоквартирного будинку (далі - співвласники) це власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" вищим органом управління об`єднання є загальні збори власників приміщень багатоквартирного будинку.

Згідно ч.2 ст.12 вказаного Закону за рішенням загальних зборів функції з управління багатоквартирним будинком можуть бути передані (всі або частково) управителю.

Статтею 13 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" визначено, що якщо функції з управління багатоквартирним будинком за рішенням загальних зборів об`єднання передано управителю, відносини з управління регулюються договором, укладеним між об`єднанням і управителем, умови якого повинні відповідати умовам типового договору, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до п.7,8 ч.1 ст.1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) це фізична особа-підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб; управління багатоквартирним будинком це вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку.

Частиною 1 статті 9 цього Закону визначено, що управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю.

Відповідно до ч.2 ст.10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" до повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про: визначення управителя та його відкликання, затвердження та зміну умов договору з управителем; визначення повноважень управителя щодо управління багатоквартирним будинком; визначення переліку та розміру витрат на управління багатоквартирним будинком; прийняття рішення про вибір моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги (укладення індивідуального та/або колективного договору про надання комунальної послуги).

Статтею 11 цього Закону визначено, що управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за рішенням зборів співвласників (загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) і згодою управителя та зазначається у договорі з управителем.

Так, предметом договору №22 на надання послуг від 04.06.2019 визначено надання наступних послуг: бухгалтерських послуг в т.ч. ведення податкового обліку та паспортного столу, організаційних робіт, необхідних для діяльності ОСББ; виконання сантехнічних робіт в місцях загального користування будинку; обслуговування електромереж.

Визначені договором від 01.04.2018 в якості предмета договору послуги є частиною питань, які вирішують органи управління діяльністю ОСББ з метою забезпечити функціонування житлового будинку.

Так, відповідно до статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" до компетенції правління ОСББ відноситься зокрема ведення діловодства, бухгалтерського обліку і звітності про діяльність об`єднання.

У свою чергу, виконання сантехнічних робіт в місцях загального користування будинку, обслуговування електромереж на постійній основі, прибирання сходових клітин та прибудинкової території є функціями з управління багатоквартирним будинком, на відміну від виконання робіт на замовлення, з конкретно визначеним обмеженим обсягом виконуваних робіт, що могло би бути кваліфіковано як укладення договорів на виконання робіт або надання послуг у межах повноважень правління ОСББ, визначених статтею 10 згаданого закону.

Відсутність у спірному договорі специфікації робіт і послуг, інших істотних умов, які б дозволяли визначати відносини сторін договору як відносини за договором підряду, умов оплати виконаних робіт з урахуванням їхнього характеру та обсягу, прийняття таких робіт від виконавця, та інше, свідчить про те, що сторонами передбачалось не виконання робіт за замовленням, а передавання від ОСББ до ФОП Козлової Л.Б. узагальнених функцій належного забезпечення багатоквартирного будинку, зокрема утримання майна у належному стані, що розцінюється апеляційним судом як передавання управлінських функцій іншій особі.

Про такий характер відносин сторін за договором свідчить також наявність такої умови, як надання організаційних робіт, необхідних для діяльності ОСББ, що слід розуміти як частину управлінських функцій, що випливає безпосередньо з тлумачення поняття "організаційні роботи".

За визначенням Словника української мови (Академічний тлумачний словник, 1970-1980) організаційний означає пов`язаний з організацією чого-небудь, здійснює організацію чого-небудь, що вочевидь, є елементом управління і повинно тлумачитись як управлінська діяльність.

Таким чином, суд вважає, що укладений між позивачем та відповідачем договір за змістом є договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, оскільки визначені договором обов`язки відповідача є частиною компетенції органів управління ОСББ.

Як зазначалось, згідно ч.2 ст.12 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" за рішенням загальних зборів функції з управління багатоквартирним будинком" можуть бути передані (всі або частково) управителю. Частиною 1 статті 9 Закону "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" також визначено, що управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю.

Тлумачення наведених норм закону дає підстави для висновку, що закон вимагає згоди співвласників будинку на передачу повністю або частково повноважень з управління будинком управителю, яка повинна бути виражена шляхом прийняття рішення загальними зборами співвласників.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ статуту об`єднання співвласників багатоквартирного будинку до виключної компетенції загальних зборів співвласників належить, серед іншого, обрання та відкликання управителя, затвердження та зміна умов договору з управителем.

Відтак, обрання управителя, укладення договору з управителем, визначення переліку та розміру витрат на управління будинком, погодження вартості послуг з управління є виключною компетенцією зборів співвласників будинку.

Як встановлено, доказів наявності рішення загальних зборів співвласників, яким було б вирішено питання щодо передачі Фізичній особі-підприємцю Козловій Ларисі Борисівні окремих функцій управління багатоквартирним будинком шляхом укладення спірного договору, не представлено.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину, згідно частини першої статті 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Оскільки встановлено, що оспорюваний договір не відповідає нормам ст.10, 12,13,14 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" та статей 9,10,11 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання такого договору недійсним.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 02.02.2021 Великої Палати Верховного Суду по справі №906/1308/19.

Також суд вважає за необхідне відзначити, що голова правління Ємельянов І.Ю. уклав спірний договір із відповідачем з перевищенням повноважень.

Згідно з частиною третьою статті 92 Цивільного кодексу України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Абзац другий цієї статті передбачає, що у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Як встановлено судом вище, відповідно до п.16 розділу ІІІ статуту, на виконання своїх повноважень голова правління діє без доручення від імені об`єднання та укладає в межах своєї компетенції договори сума яких не перевищує 50 мінімальних заробітних плат і вчиняє інші правочини відповідно до рішень правління.

Прийняття рішень про укладення договорів, сума яких не перевищує 100 мінімальних заробітних плат належить до компетенції правління (п.14 розділу ІІІ статуту).

Відповідно до абз.4 п.4 ст.ІІІ статуту збори представників можуть вирішувати, зокрема, питання щодо попереднього (до їх укладення) погодження умов договорів, сума яких не перевищує 200 мінімальних заробітних плат.

На момент укладання спірного правочину (2019 рік) мінімальний розмір заробітної плати становив 4 173,00грн, відтак з урахуванням обмежень, визначених статутом, голова правління в межах свої компетенції міг укладати договори, сума яких не перевищує 208650,00грн (4173,00грн х50), а правління - приймати рішення про укладання договорів на суму, що не перевищує 417300,00грн (4173,00грн х100).

Разом з тим, сукупна вартість сплачених позивачем на користь відповідача за період з липня 2019 по липень 2021 року коштів за договором №22 від 04.06.2019 складає 505805,00грн

З урахуванням вказаного, оскільки сукупна вартість послуг за договором №22 від 04.06.2019 складає 505805,00грн, то у відповідності до статуту ОСББ "Замкова гора" вказаний договір міг бути укладений лише по попереднім погодженням із зборами представників, так як укладений на суму, що перевищує 100 мінімальних заробітних плат, станом на 2019 рік.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів схвалення договору №22 від 04.06.2019 зборами представників, та в силу положень ст.241 ЦК України свідчило б про дійсність вказаного договору.

Долучений відповідачем до матеріалів справи протокол №2 засідання правління об`єднання співвласників ОСББ "Замкова гора" від 30.03.2019 суд не вважає належним доказом, який свідчить про схвалення правочину, адже прийняття рішень про укладення договорів, сума яких перевищує 100 мінімальних заробітних плат, не віднесено до компетенції правління.

Суд також зазначає, встановивши дійсний зміст укладеного правочину, що останній не відповідає вимогам ч.1 ст.13 Закону України "Про об`єднання співласників багатоквартирного будинку" та Типовому договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, затвердженому постановою КМУ від 20.05.2009 р. №484, що порушує також приписи частини 3 статті 184 Господарського кодексу. Проте, недотримання встановленої законодавством Типової форми договору не спростовує того висновку, що правлінням Об`єднання було передано відповідачу окремі повноваження з управління будинком, які повинні виконуватись статутними органами управління ОСББ або управителем, але при наявності згоди усіх співвласників шляхом прийняття ними відповідного рішення на загальних зборах.

Стосовно доводів відповідача щодо відсутності порушеного права позивача, за захистом якого він звернувся, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 під охоронюваними законом інтересами необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони.

Підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Відповідно до ст.14 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" співвласник має право брати участь в управлінні об`єднанням у порядку, визначеному цим Законом і статутом об`єднання.

Статтею 6 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" визначено, що співвласники багатоквартирного будинку мають право брати участь в управлінні багатоквартирним будинком особисто або через представника.

Відтак, виходячи з наведених положень законів, та статуту ОСББ "Замкова гора" укладення спірного договору в особі голови правління Ємельянова Ш.Ю. порушує права співвласників ОСББ "Замкова гора" на управління будинком.

Решта доводів відповідача щодо суті спору, не спростовують фактичних обставин, що були встановлені при розгляді даної справи.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що вимога про визнання недійсним договору №22 на надання послуг від 04.06.2021, який укладений між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Замкова гора" та Фізичною особою - підприємцем Козловою Ларисою Борисівною, підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про застосування наслідків недійсного правочину у вигляді реституції та стягнення з відповідача 505805,00грн суд зазначає наступне.

Так, позивач зазначає, що на підставі договору №22 на надання послуг від 04.06.2019 в період з липня 2019 по липень 2021 ОСББ "Замкова гора" перерахувало ФОП Козловій Л.Б. кошти в розмірі 505805,00грн, які просить суд повернути.

Разом з тим, відповідач заперечуючи проти стягнення грошових коштів, сплачених на виконання договору №22 надання послуг від 04.06.2019, посилається на те, що позивач отримав послуги, оплатив їх та не висував жодних претензій щодо якості наданих послуг, тобто вчиняв дії направлені на визнання зобов`язання.

Згідно зі ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Необхідно відзначити, що особливістю договорів надання послуг є те, що послуги споживаються в момент їх надання. Реституція у такому випадку є неможливою.

Матеріалами справи підтверджено, що послуги по договору №22 від 04.06.2019 фактично надані відповідачем, позивачем прийняті без скарг, заперечень та оплачені на суму 211807,00грн, про що свідчать підписані між сторонами акти виконаних робіт (наданих послуг) від 04.01.2021 на суму 17602,00грн, від 29.01.2021 на суму 17000,00грн, від 29.01.2021 на суму 8000,00грн, від 03.12.2019 на суму 480,00грн, від 29.10.2019 на суму 225,00грн, від 25.09.2019 на суму 433,00грн, від 22.10.2019 на суму 1180,00грн, від 28.10.2019 на суму 535,00грн, від 15.07.2019 на суму 1380,00грн, від 30.06.2019 на суму 15095,00грн, від 30.06.2019 на суму 7205,00грн, від 31.07.2019 на суму 15095,00грн, від 31.07.2019 на суму 7205,00грн, від 31.08.2019 на суму 15095,00грн, від 31.08.2019 на суму 7205,00грн, від 31.08.2019 на суму 7205,00грн, від 25.09.2019 на суму 430,00грн, від 30.09.2019 на суму 7205,00грн, від 30.09.2019 на суму 15095,00грн, від 28.10.2019 на суму535,00грн, від 29.10.2019 на суму 225,00грн, від 31.10.2019 на суму 15095,00грн, від 31.10.2019 на суму 7205,00грн, від 30.11.2019 на суму 7205,00грн, від 30.11.2019 на суму 15095,00грн, від 03.12.2019 на суму 480,00грн, від 31.12.2019 на суму 7205,00грн, від 31.12.2019 на суму 15095,00грн (т.1, а.с.158-185).

Підстави для визнання наданих послуг неякісними у суду відсутні, а тому застосування реституції в частині повернення 211807,00грн є неможливим з огляду на фактичну реальність настання та неможливість повернення таких послуг відповідачу з огляду на їх прийняття замовником, у зв`язку з чим вимога позивача щодо стягнення з відповідача вартості отриманих послуг в розмірі 211807,00грн є безпідставною.

Що стосується решти заявлених до стягнення грошових коштів у сумі 293998,00грн, сплачених на виконання договору №22 на надання послуг від 04.06.2019, суд зазначає наступне.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення (частина перша статті 236 Цивільного кодексу України).

За змістом частини третьої статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов`язання, визнане судом недійсним, також вважається недійсним з моменту його виникнення.

Згідно з нормами ч.2 ст.208 Господарського кодексу України у разі визнання недійсним зобов`язання кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за зобов`язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов`язання не передбачені законом.

Згідно із частиною першою статті 216 Цивільного кодексу України в разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до п.2.5. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 29 травня 2013 року №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", правочини, які не відповідають вимогам закону, не породжують будь-яких бажаних сторонами результатів, незалежно від волі сторін та їх вини у вчиненні незаконного правочину. Правові наслідки таких правочинів настають лише у формах, передбачених законом, - у вигляді повернення становища сторін у початковий стан (реституції) або в інших.

Реституція, як спосіб захисту цивільного права, застосовується лише у разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи визнано недійсним, у зв`язку з чим, вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину за правилами реституції, може бути пред`явлено лише стороні недійсного правочину.

Згідно з п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, відповідно до статей 215 та 216 ЦК України, суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи було безпідставне набуття або збереження майна результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події.

Пунктом 1 частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Таким чином, норми статті 1212 Цивільного кодексу України прямо передбачають її застосування до правовідносин з повернення виконаного за недійсним правочином.

Норми ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України щодо застосування наслідків недійсності правочину та п.1 ч.3 ст.1212 Цивільного кодексу України щодо повернення отриманого за недійсним правочином є кореспондуючими та не виключають застосування одна одної.

В даному випадку норма ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України є загальною, і встановлює наслідки недійсності правочину, а норми п.1 ч.3 ст.1212 Цивільного кодексу - спеціальними, конкретизуючими нормами, що передбачають обов`язок особи, яка безпідставно утримує майно, отримане за недійсним правочином, повернути його потерпілому або відшкодувати його вартість.

Судом враховано, що статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу, що "право на суд", яке передбачено статтею 6 Конвенції, відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні (рішення Суду у справах Буланов та Купчик проти України, no. 7714/06 та 23654/08, від 09.12.2010 р., Чуйкіна проти України, no. 28924/04, від 13.01.2011 р.).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Суд ухвалами неодноразово зобов`язував відповідача надати докази на підтвердження надання послуг на виконання договору №22 від 04.06.2019 (оригінали для огляду в засіданні, копії - для залучення до матеріалів справи) на загальну суму, заявлену до стягнення, у розмірі 505805,00грн, однак відповідачка надала такі докази лише на загальну суму 211807,00грн. Надання послуг на суму 293998,00грн відповідачем не доведено. Натомість, подані на підтвердження факту надання послуг ФОП Козловою Л.Б. видаткові накладні (т.1, а.с.203-217) свідчать про господарські операції з купівлі-продажу товарів, та здійснені безпосередньо між ОСББ "Замкова гора" та іншими контрагентами, а тому не можуть бути доказами виконання між позивачем та відповідачем договору №22 від 04.06.2019.

Щодо наданого відповідачем до відзиву на позовну заяву акту звірки взаєморозрахунків за період з 01.06.2019 по 31.01.2021, який підписаний між ОСББ "Замкова гора" та ФОП Козлова Л.Б., суд зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

При цьому суд наголошує, що якщо відповідач посилається на ту обставину, що послуги були надані виконавцем та прийняті замовником у повному обсязі, він повинен довести цю обставину відповідними доказами (в першу чергу первинними документами), однак відповідач таких доказів не надав.

Крім того, зазначений акт звірки взаєморозрахунків містить посилання на інший договір СД-0000001 від 01.06.2019, відтак жодним чином не може підтверджувати факт надання послуг на підставі договору №22 від 04.06.2019.

З огляду на встановлені обставини, враховуючи, що відповідачем не підтверджено факту надання послуг на суму 293998,00грн (отриманих від позивача на виконання умов договору №22 від 04.06.2019, який визнано судом недійсним), вимоги про стягнення 293998,00грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач не надав доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про визнання недійсним договору №22 на надання послуг від 04.06.2019 та стягнення з відповідача 293998,00грн коштів, сплачених на виконання договору на надання послуг від 04.06.2019. В задоволенні позову в частині стягнення 211807,00грн відмовити.

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволених вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсним договір на надання послуг №22 від 04.06.2019, який укладений між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Замкова гора" та Фізичною особою-підприємцем Козловою Ларисою Борисівною.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Козлової Лариси Борисівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Замкова гора" (майдан Соборний, 2/2, м.Житомир, 10014, ь)

- 293998,00грн грошових коштів у порядку застосування реституції;

- 6679,97грн судового збору.

4. Відмовити в задоволенні позову в частині стягнення 211807,00грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 07.12.22

Суддя Соловей Л.А.

Віддрукувати: 3 прим.

1 - у справу;

2,3- сторонам (рек).