ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

про встановлення строку для усунення недоліків заяви кредитора

08 грудня 2022 року Справа № 915/1779/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Адаховської В.С.,

розглянувши заяву: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

з грошовими вимогами в сумі 1 346 403, 61 грн у справі про банкрутство

боржника: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса ел. пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1 )

керуючий реструктуризацією: арбітражний керуючий Герман Оксана Степанівна (свідоцтво № 1877 від 12.12.2018 року, 54001, м. Миколаїв, вул. Садова, буд. 1; адреса ел. пошти: ІНФОРМАЦІЯ_2 )

У с т а н о в и в:

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 17.02.2022 відкрито провадження у справі № 915/1779/21 про неплатоспроможність боржника - ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ), цією ж ухвалою, зокрема, введено процедуру реструктуризації боргів ОСОБА_2 , введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, керуючим реструктуризацією призначено арбітражного керуючого Герман О.С.

На вебсайті Вищого господарського суду України 18.02.2022 оприлюднено оголошення № 68495 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність для заявлення кредиторами грошових вимог до боржника.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Відповідно до положень частини 7 статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи, зокрема, неможливість Господарським судом Миколаївської області здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Голова Верховного Суду розпорядженням від 22.03.2022 № 12/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ на Господарський суд Одеської області.

Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 25.07.2022 № 41 з 26.07.2022 було відновлено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Миколаївської області.

06.12.2022 на адресу Господарського суду Миколаївської області від ОСОБА_1 надійшла заява про визнання кредиторських вимог № б/н від 29.10.2022 (вх. № 6093/22), у якій заявник просить суд визнати його грошові вимоги до боржника в сумі 1346403, 61 грн, з яких: 1 200 816, 17 грн - заборгованість за рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.12.2017 у справі № 490/6899/17 та 145 587, 44 грн - 3% річних. Крім того, заявник просить відстрочити сплату судового збору за подання заяви про визнання кредиторських вимог.

Дослідивши матеріали заяви, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).

У той же час, згідно ч. 1 ст. 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Частиною 1 ст. 122 КУзПБ передбачено, що подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 КУзПБ конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 КУзПБ, заява кредитора має містити: найменування господарського суду, до якого подається заява; найменування боржника, його місцезнаходження, ідентифікаційний код юридичної особи або реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); ім`я або найменування кредитора, його місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи або реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); розмір вимог кредитора до боржника з окремим зазначенням суми неустойки (штрафу, пені); виклад обставин, що підтверджують вимоги до боржника, та їх обґрунтування; відомості про наявність заставного майна боржника, яке є забезпеченням вимог; перелік документів, що додаються до заяви. До заяви в обов`язковому порядку додаються докази сплати судового збору, докази надсилання копії заяви боржнику і розпоряднику майна, а також документи, що підтверджують грошові вимоги до боржника. Заява підписується кредитором або його уповноваженим представником.

Проте, в порушення вимог ч. 3 ст. 45 КУзПБ, до заяви не додано доказів надсилання копії заяви боржнику та керуючому реструктуризацією.

Так, відповідно до вимог "Правил надання послуг поштового зв`язку", затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009, розрахунковий документ (касовий чек, розрахункова квитанція тощо) видається відправникові з додержанням вимог Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" і підтверджує факт надання послуги відділенням зв`язку.

За приписами п.п. 59, 61 зазначених вище Правил внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відкритими для перевірки їх вкладення. У разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля.

Таким чином, належним доказом відправлення копії заяви (позовної заяви) та доданих до неї документів учасникам справи є опис вкладення в поштовий конверт та документ, що підтверджує надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), надані в оригіналі.

Всупереч наведеним вимогам процесуального законодавства заявник не надав суду належних та допустимих доказів, а саме оригіналів описів вкладення на підтвердження направлення копії заяви та доданих до неї документів учасникам справи (боржнику та керуючому реструктуризацією), надавши тільки фіскальні чеки від 25.11.2022, а отже, заявником не виконані приписи КУзПБ щодо долучення до заяви доказів відправлення боржнику та керуючому реструктуризацією копії заяви та доданих до неї документів.

Крім того, заява, всупереч вимогам п. 2 ч. 3 ст. 162 ГПК України, не містить номерів засобів зв`язку заявника.

Розглянувши клопотання про відстрочення сплати судового збору, яке міститься в заяві про визнання кредиторських вимог, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні з огляду на таке.

Підстави відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати передбачені статтею 8 Закону України "Про судовий збір".

Так, частиною 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

З аналізу статті 8 Закону України "Про судовий збір" вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію "суд, враховуючи майновий стан сторони, може...", тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Так, умови, визначені у пунктах 1 та 2 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір", можуть застосовуватися лише до позивачів - фізичних осіб, які перебувають у такому фінансовому стані, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру їх річного доходу, та до позивачів, що мають певний соціальний статус: є військовослужбовцями, батьками, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокими матерями (батьками), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; особами, які діють в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Слід зазначити, що встановлений статтею 8 Закону України "Про судовий збір" перелік умов для звільнення від сплати судового збору, зменшення його розміру, відстрочення чи розстрочення є вичерпним.

Подібна за змістом правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 05.03.2021 у справі № 910/9741/20, від 06.01.2021 у справі № 927/579/19, від 20.08.2020 у справі № 910/6421/19, від 24.01.2020 у справі № 915/923/15.

За змістом положень статті 8 вказаного Закону питання про відстрочення та розстрочення судом сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати з підстав майнового стану сторони вирішується на розсуд суду в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони дійсно перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання про відстрочення сплати судового збору, повинна навести доводи того, що її майновий стан об`єктивно перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі, а також надати докази, які б свідчили про вжиття ним всіх необхідних заходів для своєчасної сплати судового збору.

Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, а також звільнення від його сплати або зменшення його розміру з підстав, передбачених статтею 8 Закону, є прерогативою суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо).

Зазначені норми є диспозитивними і встановлюють не обов`язок, а право суду на власний розсуд звільнити особу від сплати судового збору (відстрочити, розстрочити його сплату або зменшити його розмір).

Аналогічна правова позиція викладена в постановах КГС ВС від 25.03.2021 у справі №912/3514/20, від 18.05.2021 у справі № 925/677/20.

Як вбачається із клопотання про відстрочку судового збору, заявник визначає підставами для застосування відстрочки введення воєнного стану та важке матеріальне становище, втратою заявником роботи, при цьому не наводить обставин та доказів, які підтверджували б скрутне майнове становище саме заявника, також в клопотанні документально не обґрунтовано підстави для відстрочки сплати судового збору станом на дату подання заяви. Факт введення та продовження воєнного стану автоматично не спричиняє безпосередніх наслідків, відповідні наслідки мають місце, лише коли закон прямо вказує на них із посиланням на воєнний стан, або ж у разі коли саме внаслідок пов`язаних цим обставин юридична особа/фізична особа не може виконати ті чи інші дії. Однак, заявником не обґрунтовано даних обставин.

Доказів в підтвердження неспроможності сплати судового збору на час звернення із даною заявою суду не представлено. Доказів наявності/відсутності коштів на рахунках заявника не подано. Також, до заяви заявником не долучено жодних доказів в підтвердження винятковості обставин, які могли бути підставами для відстрочки сплати судового збору.

Суд зауважує, що "право на суд" не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, включно з фінансовими. Так, інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовуватися накладенням фінансових обмежень на доступ особи до суду. Вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права на доступ до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі").

Враховуючи положення статті 129 Конституції України, відповідно до яких основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, вказане клопотання задоволенню не підлягає.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Особа, яка має намір подати позов (заяву), повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту позовної заяви (заяви), в тому числі щодо оплати судового збору.

Проте заявником не надано жодних доказів, які б підтверджували сукупність послідовних та регулярних дій, спрямованих на дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту заяви в розрізі оплати судового збору.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку відмовити заявнику у задоволенні його клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" з 1 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2 481, 00 грн.

Відповідно до пп. 10 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду заяв кредиторів, які звертаються з грошовими вимогами до боржника після оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), ставка судового збору становить 2 розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про судовий збір" судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Таким чином, заявляючи дану заяву кредитор мав надати суду докази оплати судового збору з розрахунку 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи вищевикладене, заявником не виконано вимоги ч. 3 ст. 45 КУзПБ, оскільки не надано належних доказів на підтвердження сплати судового збору в розмірі та порядку, встановленому Законом України "Про судовий збір".

Отже, заявнику слід здійснити оплату судового збору в розмірі 4 962, 00 грн. за наступними реквізитами.

Платіжні реквізити для перерахування судового збору:

- Отримувач коштів: Миколаїв ГУК/тг м.Миколаїв/22030101;

- Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37992030;

- Банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.);

- Код банку отримувача (МФО): 899998;

- Рахунок отримувача: UA3014478;

- Код класифікації доходів бюджету: 22030101;

- Призначення платежу: *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Господарський суд Миколаївської області (назва суду, де розглядається справа).

При заповненні платіжного документа у графі Код платника платником судового збору юридичною особою зазначається код ЄДРПОУ, а платником фізичною особою ідентифікаційний код, а при його відсутності, у зв`язку з релігійними переконаннями, зазначаються його паспортні дані.

Згідно ч. 1 ст. 46 КУзПБ господарський суд не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви конкурсного кредитора здійснює перевірку її відповідності вимогам цього Кодексу. У разі якщо заяву конкурсного кредитора подано без дотримання вимог цього Кодексу, господарський суд письмово повідомляє заявника про недоліки заяви та строк, протягом якого він зобов`язаний їх усунути.

Враховуючи наявність недоліків заяви про визнання грошових вимог, суд повідомляє про них заявника та встановлює йому 10-денний строк з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків заяви.

При цьому, необхідно зазначити, що у разі неусунення заявником зазначених недоліків, суд відповідно до ч. 2 ст. 46 КУзПБ виносить ухвалу про повернення заяви.

Керуючись ст. 45, 46 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору.

2. Повідомити ОСОБА_1 про недоліки заяви про визнання грошових вимог № б/н від 29.10.2022 (вх. № 6093/22 від 06.12.2022).

3. Встановити заявнику 10-денний строк з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків заяви шляхом подання до господарського суду письмової заяви про усунення недоліків з дотриманням вимог, передбачених ст. 170 Господарського процесуального кодексу України.

4. Копію ухвали суду направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню.

Суддя В.С. Адаховська