РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.11.2022Справа № 910/3544/22

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг»

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротериторія»

2. ОСОБА_1

про стягнення грошових коштів

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Дяченко Я.А.

Представники учасників справи:

від позивача ОСОБА_2 ;

від відповідача-1 ОСОБА_3 ;

від відповідача-2 не з`явились.

В судовому засіданні 29.11.2022 року, відповідно до положень ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, повідомлено представників позивача та відповідача-1, що повне рішення буде складено 13.12.2022 року.

СУТЬ СПОРУ:

12 травня 2022 року до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг» (позивач) надійшла позовна заява б/н від 06.05.2022 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротериторія» (відповідача-1) та ОСОБА_1 (відповідач-2) про стягнення солідарно заборгованості у розмірі 1 839 136,60 грн., з них: простроченої заборгованості за лізинговими платежами - 1 365 997,38 грн. (один мільйон триста шістдесят п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто сім гривень 38 копійок), процентів річних - 71 085,47 грн. (сімдесят одна тисяча вісімдесят п`ять гривень 47 копійок), штрафу за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна - 222 775,00 грн. (двісті двадцять дві тисячі сімсот сімдесят п`ять гривень), інфляційних втрат - 50 074,92 грн. (п`ятдесят тисяч сімдесят чотири гривні 92 копійки), пені - 17 816,33 грн. (сімнадцять тисяч вісімсот шістнадцять гривень 33 копійки) та штрафу за ненадання об`єкту лізингу для огляду - 111 387,50 грн. (сто одинадцять тисяч триста вісімдесят сім гривень 50 копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем-1 не були виконані у повному обсязі взяті на себе зобов`язання за договором фінансового лізингу № 210623-4/ФЛ-Ю-С від 23.06.2021 року, виконання якого забезпечене договором поруки № 210624-8/П від 24.06.2021 року, внаслідок чого у відповідачів утворилася заборгованість перед позивачем.

У зв`язку з тим, що відповідач-2 - ОСОБА_1 є фізичною особою, Господарський суд міста Києва звернувся до Томашпільської селищної ради та Державної міграційної служби України із запитами з метою встановлення зареєстрованого місця проживання вищевказаної особи.

05 липня 2022 року через відділ діловодства суду від Державної міграційної служби України надійшла відповідь на запит суду № 6.2-3019/6-22 від 23.06.2022 року щодо надання відомостей про зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 .

30 серпня 2022 року на електронну пошту Господарського суду міста Києва від Гнатківського старостинського округу Томашпільської селищної ради надійшла відповідь на запит суду № 14-11-14/57 від 30.05.2022 року щодо надання відомостей про зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.09.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/3544/22, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 04.10.2022 року

В підготовчому засіданні 04.10.2022 року судом оголошувалася перерва.

За ч. 4 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Так, в підготовчому засіданні 08.11.2022 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, яка занесена до протоколу судового засідання, та призначено справу № 910/3544/22 до судового розгляду по суті на 29.11.2022 року.

18.11.2022 року через відділ діловодства суду від відповідача-1 надійшов відзив на позовну, в якому відповідач-1 просить позовну заяву залишити без задоволення, посилаючись на те, що з наданих позивачем документів неможливо встановити обгрунтованість розрахунку сум заборгованості, встановити строк заборгованості, оскільки позивач частину штрафних санкцій розраховує до 24.02.2022 року, а частину - до дати подання позову. Крім того, у п. 1 прохальної частини відзиву міститься клопотання про поновлення строку на подання відзиву.

Як на підставу для поновлення строку на подання відзиву відповідач-1 посилається на те, що не був обізнаний про наявність судової справи, про те, що провадження у даній справі було відкрите 05.09.2022 року дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень, однак жодних процесуальних документів відповідач-1 не отримував, можливість подати відзив на позовну заяву у відповідача-1 з`явилась з 02.11.2022 року після ознайомлення з матеріалами справи у приміщенні суду. За вказаних обставин відповідач-1 просить визнати причини неподання відзиву у встановлений строк поважними та поновити відповідачу-1 строк для подання відзиву.

Щодо клопотання відповідача-1 про поновлення строку на подання відзиву суд зазначає наступне.

Так, ухвалу суду про відкриття провадження у даній справі було направлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Агротериторія» за адресою: 01103, м. Київ, вул. Професора Підвисоцького, 10/10, оф. 61, яка вказана в позовній заяві та відповідає адресі місцезнаходження у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Водночас, суд звертає увагу, що поштове відправлення з ухвалою суду про відкриття провадження у даній справі не було вручене відповідачу та було повернуте до суду з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній» - 14.09.2022 року.

Згідно приписів ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

В п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України визначено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Виходячи зі змісту статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, суд дійшов висновку, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.08.2020 року у справі № 904/2584/19.

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, суд вважає, що факт неотримання відповідачем поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу про відкриття провадження у справі за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і незвернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.09.2020 року у справі № 910/9791/18.

Отже, керуючись приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що днем вручення відповідачу-1 ухвали про відкриття провадження у справі від 05.09.2022 року у справі № 910/3544/22 є 14.09.2022 року.

Тобто, строк для надання відзиву на позовну заяву до 29.09.2022 року (включно).

При цьому, неперебування відповідача-1 за місцем його державної реєстрації чи небажання отримати поштову кореспонденцію не свідчить про порушення норм процесуального права саме зі сторони суду.

Відносини щодо забезпечення доступу до судових рішень (рішень, судових наказів, постанов, вироків, ухвал), ухвалених судами загальної юрисдикції, та ведення Єдиного державного реєстру судових рішень регулюються Законом України "Про доступ до судових рішень", яким встановлено, що судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. При чому, згідно зі ст. 11 цього Закону, не пізніше 1 червня 2006 року забезпечити постійне внесення до Єдиного державного реєстру судових рішень електронних копій судових рішень Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, апеляційних та місцевих адміністративних судів, апеляційних та місцевих господарських судів, апеляційних загальних судів, а внесення судових рішень місцевих загальних судів - не пізніше 1 січня 2007 року.

Відповідно до відомостей розміщених на офіційному сайті судової влади Єдиному державному реєстру судових рішень, повний текст ухвали Господарського суду міста Києва від 05.09.2022 року про відкриття провадження у справі № 910/3544/22 було оприлюднено 07.09.2022 року.

При цьому суд зауважує, що у поданому відзиві відповідач-1 не зазначає коли саме з Єдиного державного реєстру судових рішень йому стало відомо про наявність даної справи.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необгрунтованість доводів відповідача-1 щодо поважності причин пропуску строку на подання відзиву на позовну заяву, тому суд не приймає до уваги відзив на позовну заяву, як такий, що поданий до суду з порушення встановленого судом строку для його подання.

В судовому засіданні 29.11.2022 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов. Представник відповідача-1 проти позовних вимог заперечив та просив суд відмовити у позові в повному обсязі.

Представник відповідача-2 в судове засідання 29.11.2022 року не з`явився.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.06.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг» (надалі - позивач, лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агротериторія» (надалі - відповідач-1, лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № 210623-4/ФЛ-Ю-С (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого лізингодавець набуває у свою власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування вживаний об`єкт лізингу (надалі - об`єкт лізингу"), найменування, марка, модель, комплектація, номер шасі (кузова, рами), рік випуску, ціна одиниці, кількість, вартість і загальна вартість якого на момент укладення договору наведені в додатку «Специфікація» (надалі - специфікація), а лізингоодержувач зобов`язується прийняти об`єкт лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору. По закінченню строку лізингу, до лізингоодержувача переходить право власності на об`єкт лізингу згідно умов цього договору (за виключенням випадків, передбачених договором та/або законодавством). Найменування фінансової операції: фінансовий лізинг.

У п. 2.1. договору сторони домовились, що для цілей цього договору вводяться такі терміни та визначення: дата фактичного здійснення будь-якого платежу за договором - дата фактичного зарахування грошових коштів на банківський рахунок лізингодавця; остаточна загальна вартість об`єкта лізингу - вартість об`єкта лізингу, вказана в Акті, або в останньому по даті акті коригування вартості об`єкта лізингу, направленому лізингодавцем лізингоодержувачу; число сплати - це число (порядковий номер дня у відповідному календарному місяці) сплати чергових лізингових платежів кожного календарного місяця, яке визначається згідно п. 2.1.7 1. Загальних умов договору.

У випадку, якщо авансовий лізинговий платіж, визначений у Графіку сплати лізингових платежів становить менше, або дорівнює 20% від загальної вартості об`єкта лізингу, визначеної в 4.2. договору, то числом сплати лізингового платежу 1-го періоду лізингу є порядковий номер дня у відповідному календарному місяці дати, яка визначається шляхом додавання чотирьох календарних днів до дати підписання Акту. (Наприклад: дата підписання сторонами Акту - 04 лютого 2021 року. Черговий лізинговий платіж 1-го періоду лізингу сплачується 08 лютого 2021 року. Наступні чергові лізингові платежі - кожного 08 числа календарного місяця протягом усього строку лізингу). В разі відсутності такого числа у відповідному календарному місяці (наприклад, якщо числом сплати є 31-ше число, а у календарному місяці 30-ть днів), платіж сплачується в останній робочий день відповідного календарного місяця. У випадку, якщо авансовий лізинговий платіж, визначений у Графіку сплати лізингових платежів (Додаток до Договору) становить більше, ніж 20% від загальної вартості об`єкта лізингу, визначеної в 4.2. договору, то числом сплати є порядковий номер дня у відповідному календарному місяці дати, яка визначається шляхом додавання двадцяти календарних днів до дати підписання Акту. (Наприклад: дата підписання сторонами Акту - 04 лютого 2021 року. Черговий лізинговий платіж 1-го періоду лізингу сплачується 24 лютого 2021 року. Наступні чергові лізингові платежі - кожного 24 числа календарного місяця протягом усього строку лізингу). В разі відсутності такого числа у відповідному календарному місяці (наприклад, якщо числом сплати є 31-ше число, а у календарному місяці 30-ть днів), платіж сплачується в останній робочий день відповідного календарного місяця (п. 2.1.7.1. Загальних умов договору).

Період лізингу - це період строку лізингу, який дорівнює 1 (одному) місяцю. Перший період лізингу починається з дати підписання Акту.

Відповідно до п. 2.2., 2.3. договору усі платежі за договором лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати у число сплати, в національній валюті України (гривні) відповідно до Графіку та Загальних умов, а також інших положень цього договору та/або чинного законодавства шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця. Лізингові платежі включають: платежі по відшкодуванню (компенсації) частини вартості об`єкта лізингу (з врахуванням коригування, вказаного в п. 2.5., 2.6. Загальних умов); винагороду (комісію) лізингодавцю за отриманий у лізинг об`єкт лізингу з врахуванням коригування, вказаного в пунктах 2.7.- 2 9., 3.5. Загальних умов (далі - винагорода). При цьому сторони погодили, що такі лізингові платежі за цим договором не містять покупної ціни, передбаченої цим договором і, у сукупності, є платою за користування об`єктом лізингу.

Авансовий лізинговий платіж, визначений у Графіку сплати лізингових платежів (додаток до договору), з урахуванням пункту 2.6. Загальних умов, лізингоодержувач зобов`язаний сплатити протягом трьох банківських днів з моменту відправлення рахунку лізингодавцем, але не пізніше ніж в дату зазначену сторонами в пункті 5.6. цього договору та в сумі, авансового лізингового платежу визначеному у Графіку сплати лізингових платежів (додаток до договору) не залежно від отримання рахунку. Сторони домовились, що достатнім доказом відправлення лізингодавцем лізингоодержувачу рахунку є витяг з реєстру рахунків, лізингодавця. Дата відправлення зазначеного рахунку визначається за даними реєстру рахунків лізингодавця. Цей рахунок може бути відправлений лізингоодержувачу в т.ч. факсимільним способом, поштою, кур`єрською доставкою, вручений особисто або в інший спосіб, який обере лізингодавець. Сторони на підставі частини 3 ст. 631 Цивільного кодексу України досягли згоди про те. що у випадку сплати лізингоодержувачем лізингодавцю грошових коштів в порядку пункту 2.3. Загальних умов до моменту укладення цього договору, такі кошти зараховуються в рахунок сплати лізингоодержувачем авансового лізингового платежу в розмірі, в якому вони були сплачені.

Відповідно до умов п. 5.2.1. договору лізингоодержувач зобов`язаний щоквартально (не пізніше 10 календарних днів з моменту закінчення відповідного звітного кварталу) письмово інформувати лізингодавця про стан та адресу базування об`єкта лізингу шляхом направлення лізингодавцю звіту у формі встановленою додатком «Довідка» до договору. В разі настання з об`єктом лізингу подій, які мають ознаки страхового випадку, лізингоодержувач зобов`язаний негайно, але в будь-якому випадку не пізніше 24 годин з моменту настання таких подій, письмово та засобами електронного зв`язку інформувати про це лізингодавця шляхом направлення йому звіту у формі, встановленій додатком «Довідка» до договору.

В п. 6.1.1. договору визначено, що лізингодавець має право в односторонньому порядку змінити умови цього договору у випадку, зокрема, несплати лізингоодержувачем лізингових платежів (частково або в повному обсязі) та прострочення сплати більше 60 (шістдесяти) календарних днів з дня настання строку платежу, встановленого в цьому договорі.

Пунктом 6.6.1. договору передбачено, що лізингодавець надсилає лізингоодержувачу повідомлення про відмову від договору (його розірвання) та вилучення об`єкта лзингу із зазначенням строку та місця його передачі лізингодавцю в межах України. Якщо інше не встановлено у такому повідомленні, місцем виконання договору (зобов`язань по договору) щодо повернення лізингоодержувачем об`єкта лізингу є місцезнаходження лізингодавця. Лізингоодержувач зобов`язаний за свій рахунок протягом строку встановленому в повідомленні про вилучення об`єкта лізингу, повернути об`єкт лізингу лізингодавцю. Незалежно від цього лізингодавець має право самостійно вилучити об`єкт лізингу з місця зберігання (знаходження, експлуатації, ремонту тощо) об`єкта лізингу без будь-яких погоджень або дозволів лізингоодержувача або будь-яких інших осіб, з покладенням на лізингоодержувача понесених при цьому витрат. Лізингоодержувач вважається повідомленим про відмову від договору та його розірвання, якщо минуло шість робочих днів з дня, наступного за днем відправлення лізингодавцем відповідного про це повідомлення та з цього моменту цей договір є розірваним.

Згідно з п. 6.6.4. договору вилучення об`єкта лізингу, припинення або розірвання договору не звільняє лізингоодержувача від сплати всіх нарахованих та несплачених платежів, передбачених договором. Сторони погодили, що у випадку односторонньої відмови лізингодавця від цього договору (розірвання договору), лізингоодержувач, на відповідну вимогу лізингодавця, зобов`язаний буде протягом строку встановленому у повідомленні про відмову лізингодавця від договору (розірвання договору) сплатити лізингодавцю всі нараховані та несплачені лізингові платежі, передбачені договором, а також передбачені договором та/або чинним законодавством України штрафні санкції.

Відповідно до п. 7.1.1., 7.1.3. договору лізингоодержувач несе наступну відповідальність за порушення своїх обов`язків, зокрема: за порушення обов`язку з своєчасної сплати платежів, передбачених даним договором та/або чинним законодавством України - сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від простроченої заборгованості за платежами за кожен день прострочення, та відшкодовує всі збитки, завдані цим лізингодавцеві, понад вказану пеню. Сторони домовились, що нарахування такої пені за прострочення сплати платежів, передбачених цим договором та/або чинним законодавством України, припиняється через дванадцять місяців, від дня коли сплата мала відбутися.

За ненадання при інспектуванні для огляду або при поверненні (вилученні) об`єкта лізингу технічної документації, отриманої лізингоодержувачем разом з об`єктом лізингу, порушення умов пунктів 2.15., 2.16., 3.6., 4.1.2., 4.1.7., 5.2., 10.2. Загальних умов - сплачує договірну санкцію (штраф) у розмірі 1 (один) відсоток остаточної загальної вартості об`єкта лізингу, за кожен та будь-який випадок із зазначених порушень.

Відповідно до п. 2.7. договору у разі, якщо лізингоодержувач прострочить сплату лізингових платежів, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України сторони погодили, що лізингодавець має право нарахувати, а лізингоодержувач зобов`язується сплачувати 24% річних від простроченої суми протягом всього періоду існування простроченої заборгованості. Сторони домовились, що такі проценти річних в бухгалтерському обліку відносяться на винагороду (комісію) лізингодавцю за отриманий в лізинг об`єкт лізингу, у зв`язку із чим розмір винагороди (комісії) лізингодавцю за отриманий в лізинг об`єкт лізингу збільшується на суму таких сплачених процентів.

Пунктом 10.7. договору визначено, що даний договір є змішаним договором, в якому містяться положення договору фінансового лізингу та договору купівлі-продажу (в частині переходу права власності на об`єкт лізингу або права вимоги по договору страхування). Не обмежуючись зазначеним, у цьому договорі сторони врегулювали свої відносини та визначили окремі зобов`язання (окремі умови) відповідно до частин 1-3 статті 6 Цивільного кодексу України. Сторони погодили, що у разі визнання умови недійсною, така умова не вважалася (на момент укладення) істотною умовою договору. Сторони домовились, що у випадку суперечностей між положеннями Загальних умов, додатків до договору та особливими умовами договору, перевагу мають особливі умови договору. Сторони дійшли згоди, що строк дії договору це час в продовж якого існують зобов`язання сторін, які виникли на основі цього договору.

На виконання умов договору між сторонами було підписано специфікацію, у якій визначили найменування, марку, модель, номер шасі (кузова, рами), комплектацію, рік випуску, ціну одиниці, кількість, загальну вартість об`єкта лізингу - 11 138 750,00 грн. з ПДВ.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Акту прийому-передачі об`єкта лізингу в користування за договором фінансового лізингу № 210623-4/ФЛ-Ю-С від 23.06.2021 року, лізингодавець передав об`єкт лізингу, а саме: новий обприскувач Amazone Pantera, 2021 року випуску, номер кузова (шасі, рами, заводський) НОМЕР_1 , а лізингоодержувач прийняв вишевказанний об`єкт лізингу в користування (фінансовий лізинг).

Також між сторонами було погоджено графік сплати лізингових платежів.

24.06.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг» (кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю «Агротериторія» (боржником) та ОСОБА_1 (поручитель) укладено договір поруки № 210624-8/П (надалі - договір поруки) з метою забезпечення зобов`язань відповідача-1 за договором лізингу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коліжук О.О., реєстровий № 578 (надалі - договір поруки).

Згідно умов п. 2 договору поруки поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником усіх грошових зобов`язань в за договором лізингу в повному обсязі, а саме: сплату кредитору лізингових платежів у встановлені договором строки; сплату кредитору санкцій (неустойки, штрафів, пені, інших санкцій), процентів річних, збитків та усіх інших витрат та виплат, сплата яких покладається на боржника у відповідності до положень договору лізингу та/або чинного законодавства України.

Відповідно до п. 3 договору поруки при невиконанні або неналежному виконанні боржником зобов`язань за договором, виконання яких забезпечується цим договором, поручитель і боржник будуть відповідати перед кредитором солідарно, тобто кредитор має право на власний розсуд зажадати виконання зобов`язань за договором як від боржника, так і від поручителя окремо, так і від боржника та поручителя одночасно, як в повному обсязі, так і в частині боргу.

За умовами п. 5 договору поруки поручитель за цим договором буде залишатися зобов`язаним нарівні з боржником до моменту виконання всіх зобов`язань боржника за договором в повному обсязі.

Пунктом 6 договору поруки встановлено, що порука за цим договором припиняється: після виконання боржником в повному обсязі усіх грошових зобов`язань за договором лізингу; переведенням на іншу особу боргу за договором лізингу, якщо поручитель не дав кредитору згоди відповідати за нового боржника, за виключенням передбачених цим договором випадків; в інших випадках, передбачених договором та чинним законодавством України.

Позивач зазначає, що всупереч прийнятим на себе обов`язкам, відповідач-1 зобов`язання за договором лізингу щодо сплати лізингових платежів виконує не в повному обсязі, внаслідок чого у відповідача-1 виникла заборгованість по сплаті лізингових платежів в розмірі 1 365 997,38 грн., а саме:

з 15.12.2021 року (6 період лізингового платежу) виникла заборгованість у розмірі 279 154,18 грн.;

з 14.01.2022 року (7 період лізингового платежу) виникла заборгованість у розмірі 279 154,18 грн.;

з 15.02.2022 року (8 період лізингового платежу) виникла заборгованість у розмірі 275 313,11 грн.;

з 15.03.2022 року (9 період лізингового платежу) виникла заборгованість у розмірі 262 499,19 грн.;

з 15.04.2022 року (10 період лізингового платежу) виникла заборгованість у розмірі 267 630,99 грн.

06.05.2022 року позивач надіслав відповідачу-1 повідомлення № 1366 від 06.05.2022 року про розірвання (відмову від) договору лізингу на підставі п. 1 ч. 4 ст. 17, ч. 2 ст. 18, п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про фінансовий лізинг», п. 6.6.1. Загальних умов договору. У вказаному повідомленні позивач просив в строк до 18.05.2022 року включно повернути ТОВ «Бест Лізинг» за адресою: 03038, м. Київ, вул. Лінійна, 17, отримане за договором майно - обприскувач Amazone Pantera, 2021 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова (шасі, рами, заводський) НОМЕР_1 .

Зазначене повідомлення позивач направив відповідачу 06.05.2022 року рекомендованим поштовим відправленням 237.

Отже, в силу положень п. 6.6.1. договору договір лізингу є розірваним з 16.05.2022 року.

Доказів повернення об`єкта лізингу позивачу матеріали справи не містять.

Крім того, у зв`язку з простроченням сплати лізингових платежів відповідач-1 має сплатити 24% річних в розмірі 71 085,47 грн., інфляційні витрати в розмірі 50 074,92 грн., пеню в розмірі 17 816,33 грн., штраф за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна у розмірі 222 775,00 грн. та штраф за ненадання об`єкту лізингу для огляду у розмірі 111 387,50 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір, який є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" встановлено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Пунктом 3 частини другої статті 11 наведеного Закону передбачено, що лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі у порядку, встановленому договором.

Відповідно до статті 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічні положення містяться в статті 2 Закону України "Про фінансовий лізинг".

Таким чином, договір фінансового лізингу є змішаним договором, який поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу, а передбачені договором лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченню дії договору. На правовідносини, що склалися між сторонами щодо одержання позивачем, як лізингодавцем, лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність відповідачу, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

При цьому стаття Закону України "Про фінансовий лізинг" не містить приписів щодо вичерпного переліку зазначених у ній платежів та дозволяє сторонам вільно визначатися з іншими витратами лізингодавця, які, на їх розсуд, мають бути включені до складу лізингових платежів, оскільки безпосередньо пов`язані з виконанням певного договору.

Зазначені положення статті 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" стосовно визначення порядку сплати лізингових платежів договором та щодо права сторін визначати склад лізингових платежів узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.07.2018 року у справі № 911/2449/17, від 26.04.2018 року у справі № 911/3483/16, від 21.02.2020 року у справі № 910/10191/17.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору лізингу позивач передав, а відповідач-1 прийняв об`єкт лізингу: новий обприскувач Amazone Pantera, 2021 року випуску, номер кузова (шасі, рами, заводський) НОМЕР_1 , а лізингоодержувач прийняв вишевказанний об`єкт лізингу в користування (фінансовий лізинг), що підтверджується Актом прийому-передачі об`єкта лізингу в користування за договором № 210623-4/ФЛ-Ю-С від 23.06.2021 року.

У справі, що розглядається, лізингоодержувач не виконував зобов`язань з оплати лізингових платежів належним чином, а саме порушив графік оплати лізингових платежів за 6-10 періоди лізингу, що призвело до виникнення заборгованості за договором, у зв`язку із чим позивач скористався своїм правом на стягнення заборгованості.

За розрахунками позивача, здійсненими в порядку п. 2.1.7.1., 2.4. договору лізингу, у відповідача-1 виникла заборгованість у розмірі 1 365 997,38 грн., а саме: за 6 період лізингового платежу у розмірі 279 154,18 грн.; за 7 період лізингового платежу у розмірі 279 154,18 грн.; за 8 період лізингового платежу у розмірі 275 313,11 грн.; за 9 період лізингового платежу у розмірі 262 499,19 грн.; за 10 період лізингового платежу у розмірі 267 630,99 грн.

Однак, доказів сплати вказаних лізингових платежів матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що факт наявності заборгованості у відповідача-1 перед позивачем в розмірі 1 365 997,38 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем-1 не спростований.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків, сплата неустойки (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Статтею 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку пені, судом встановлено, що загальна сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача-1 на користь позивача, за розрахунком суду, становить 17 527,33 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 288,52 грн. позивачу належить відмовити.

Перевіривши наведені позивачем у позовній заяві розрахунки штрафу за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна та за ненадання об`єкту лізингу для огляду, судом встановлено, що вказані нарахування проведено позивачем у відповідності до умов укладеного між сторонами договору лізингу та вимог чинного законодавства, а відтак вимоги позивача про стягнення з відповідача-1 штрафу за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна у розмірі 222 775,00 грн. та штрафу за ненадання об`єкту лізингу для огляду в розмірі 111 387,50 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню за розрахунком позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник на вимогу кредитора у випадку прострочення грошового зобов`язання повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат, суд встановив, що загальна сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за розрахунком суду, становить суму більшу, ніж заявлена позивачем до стягнення, яка становить 50 700,87 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Втім, зважаючи на те, що суд обмежений в праві вийти за межі позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача-1 інфляційних втрат підлягають задоволенню за розрахунком позивача в сумі 50 074,92 грн.

Судом встановлено, що сторони скористалися наданим їм правом та в пункті 2.7. договору лізингу погодили інший розмір відсотків річних, ніж встановлено в статті 625 Цивільного кодексу України, а саме 24% річних.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 24% річних, судом встановлено, що загальна сума 24% річних, яка підлягає стягненню з відповідача-1 на користь позивача, за розрахунком суду, становить 70 188,76 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення 24% річних в сумі 896,71 грн. позивачу належить відмовити.

Разом з тим, як вже було встановлено судом вище, 24.06.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг», як кредитором, Товариством з обмеженою відповідальністю «Агротериторія», як боржником, та ОСОБА_1 , як поручителем, було укладено договір поруки № 210624-8/П, за яким поручитель зобов`язався солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником усіх грошових зобов`язань за договором лізингу.

Статтею 553 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у даному випадку відповідач-2 має відповідати з відповідачем-1 за невиконання грошових зобов`язань перед позивачем за договором лізингу солідарно.

Доказів виконання взятих на себе зобов`язань поручителем перед позивачем матеріали справи не містять, наявності обставин, з якими закон пов`язує припинення поруки, судом не встановлено.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню про стягнення з відповідачів солідарно 1 837 950,89 грн., з них: основного боргу - 1 365 997,38 грн. (один мільйон триста шістдесят п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто сім гривень 38 копійок), 24% річних - 70 188,76 грн. (сімдесят тисяч сто вісімдесят вісім гривень 76 копійок), штрафу за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна - 222 775,00 грн. (двісті двадцять дві тисячі сімсот сімдесят п`ять гривень), інфляційних втрат - 50 074,92 грн. (п`ятдесят тисяч сімдесят чотири гривні 92 копійки), пені - 17 527,33 грн. (сімнадцять тисяч п`ятсот двадцять сім гривень 33 копійки) та штрафу за ненадання об`єкту лізингу для огляду - 111 387,50 грн. (сто одинадцять тисяч триста вісімдесят сім гривень 50 копійок).

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 27 569,26 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідачів порівну.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротериторія» (ідентифікаційний код 38290906, адреса: 01103, м. Київ, вул. Професора Підвисоцького, 10/10, оф. 61) та ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ; дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг» (ідентифікаційний код 33880354, адреса: 01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, 13/2, літера Б) грошові кошти: основного боргу - 1 365 997,38 грн. (один мільйон триста шістдесят п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто сім гривень 38 копійок), 24% річних - 70 188,76 грн. (сімдесят тисяч сто вісімдесят вісім гривень 76 копійок), штрафу за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна - 222 775,00 грн. (двісті двадцять дві тисячі сімсот сімдесят п`ять гривень), інфляційних втрат - 50 074,92 грн. (п`ятдесят тисяч сімдесят чотири гривні 92 копійки), пені - 17 527,33 грн. (сімнадцять тисяч п`ятсот двадцять сім гривень 33 копійки) та штрафу за ненадання об`єкту лізингу для огляду - 111 387,50 грн. (сто одинадцять тисяч триста вісімдесят сім гривень 50 копійок).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротериторія» (ідентифікаційний код 38290906, адреса: 01103, м. Київ, вул. Професора Підвисоцького, 10/10, оф. 61) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг» (ідентифікаційний код 33880354, адреса: 01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, 13/2, літера Б) судовий збір - 13 784,63 грн. (тринадцять тисяч сімсот вісімдесят чотири гривні 63 копійки).

5. Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ; дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг» (ідентифікаційний код 33880354, адреса: 01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, 13/2, літера Б) судовий збір - 13 784,63 грн. (тринадцять тисяч сімсот вісімдесят чотири гривні 63 копійки).

6. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 13.12.2022р.

Суддя О.В. Котков