РІШЕННЯ

06 жовтня 2022 року м. ТернопільСправа № 10/Б-5022/1319/2011(921/565/21)

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Боровця Я.Я.

за участю секретаря судового засідання Сиротюк К.В.

Розглянув справу у порядку загального позовного провадження

за позовом Приватного підприємства "Тернопільська фірма "Будівельник", вул. Миру, 3А, м. Тернопіль

до відповідачів:

1. Теребовлянської міської ради, вул. Князя Василька, 104а, м. Теребовля, Тернопільська область

2. Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, вул. Лисенка, 20 А, м. Тернопіль

про визнання незаконним та скасування рішення Теребовлянської міської ради №8115 від 25.06.2021, скасування державної реєстрації та припинення права власності

в межах справи №10/Б-5022/1319/2011 про банкрутство Приватного підприємства "Тернопільська фірма "Будівельник"

За участю учасників судового процесу:

від позивача: Кукурудза А.Є адвокат.

від відповідача 1: Ізай Р.О. - адвокат.

від відповідача 2 : не з"явився.

Судові процедури

Судом роз`яснено форму і стадії судового провадження, що здійснюється у межах даної справи згідно до вимог ГПК України.

Відповідно до ст.ст. 8, 222 Господарського процесуального кодексу України здійснювалося повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, а саме: програмного забезпечення "EasyCon".

Заяв про відвід (самовідвід) судді та секретаря судового засідання з підстав, визначених ст. ст. 35-37 ГПК України не надходило.

Суть справи.

27 серпня 2021 року Приватне підприємство "Тернопільська фірма "Будівельник" звернулося до Господарського суду Тернопільської області із позовом до відповідачів Теребовлянської міської ради та Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання незаконним та скасування рішення Теребовлянської міської ради №8115 від 25.06.2021, скасування державної реєстрації та припинення права власності.

Відкриття провадження у справі.

Відповідно до Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27.08.2021, для розгляду справи №10/Б-5022/1319/2011(921/565/21) визначено суддю Боровця Я.Я.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області 01.09.2021 відкрито провадження у справі №10/Б-5022/1319/2011(921/565/21) за правилами загального позовного провадження в межах справи №10/Б-5022/1319/2011 про банкрутство Приватного підприємства "Тернопільська фірма "Будівельник" та призначено підготовче засідання на 30.09.2021.

Розгляд справи здійснювався за правилами загального позовного провадження.

Підготовче провадження.

Підготовче засідання вперше призначено на 30.09.2021.

Протокольними ухвалами від 30.09.2021, від 19.10.2021, від 28.10.2021, від 10.11.2021 та від 25.11.2021 підготовчі засідання відкладено відповідно на 19.10.2021, на 28.10.2021, на 10.11.2021, на 25.11.2021 та на 08.12.2021.

Ухвалами суду від 28.10.2021, від 25.11.2021 продовжено строк підготовчого провадження у справі №10/Б-5022/1319/2011(921/565/21) на 30 днів.

Ухвалою суду від 08.12.2021 підготовче засідання відкладено на 22.12.2021 з підстав, викладених в ній.

Протокольною ухвалою від 22.12.2021 підготовче засідання відкладено на 17 січня 2022 року.

Також, ухвалою суду від 22.12.2021 продовжено строк підготовчого провадження у справі №10/Б-5022/1319/2011(921/565/21) на 30 днів, застосувавши ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Ухвалою суду від 17.01.2022 підготовче засідання відкладено на 03.02.2022 з підстав, викладених в ній.

У зв"язку з тимчасовою непрацездатністю судді Боровця Я.Я., розгляд справи 03.02.2022 не відбувся, ухвалою суду від 07.02.2022 підготовче засідання призначено на 17.02.2022.

Ухвалами суду від 17.02.2022 та від 03.03.2022 підготовчі засідання відкладались на 03.03.2022 та на 12.05.2022 з підстав, викладених в них.

Протокольними ухвалами від 12.05.2022 та від 19.05.2022 підготовче засідання відкладено відповідно на 19.05.2022 та на 02.06.2022.

У підготовчому засіданні - 02.06.2022 оголошено перерву до 14.06.2022 о 15:30 год., про що зазначено у протоколі судового засідання.

Пунктом 3 частини 2 статті 185 ГПК України встановлено, що за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 14.06.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу №№10/Б-5022/1319/2011(921/565/21) до судового розгляду по суті на 30.06.2022.

Розгляд справи по суті.

У судовому засіданні 30.06.2022 розпочато розгляд справи по суті.

Ухвалою суду від 30.06.2022 судове засідання відкладено на 07.07.2022 з підстав, викладених в ній.

Протокольною ухвалою від 07.07.2022 судове засідання відкладено на 14.07.2022.

Ухвалою суду від 14.07.2022 судове засідання відкладено на 03.08.2022 з підстав, викладених в ній.

При розгляді справи по суті, суд з`ясував обставини справи, дослідив докази у справі, заслухав обґрунтування позовних вимог представника позивача, його вступне та заключне слово та заперечення представників відповідачів, їх вступне та заключне слово.

21.10.2019 введений в дію Кодексу України з процедур банкрутства.

Згідно п.п. 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень даного Кодексу з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Оскільки, даний позов розглядається в межах справи №10/Б-5022/1319/2011 про банкрутство ПП "ТФ "Будівельник", то відповідно за результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

У судовому засіданні 06.10.2022, після з`ясування обставин справи та дослідження доказів у справі, суд, після виходу із нарадчої кімнати, оголосив вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до вимог статті 240 ГПК України.

Судом враховано, що Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", яким введено в Україні воєнний стан із 05:30 год. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента № 133/2022 від 14.03.2022; продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента № 259/2022 від 18.04.2022 та продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 341/2022 від 17.05.2022.

Законом України від 22 травня 2022 року №2263-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" затверджено Указ Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Законом України від 15 серпня 2022 року №2500-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" затверджено Указ Президента України від 12 серпня 2022 року №573/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Згідно з приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У відповідності до вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Враховуючи обставину - запровадження воєнного стану в Україні строк розгляду даної справи судом продовжено з урахуванням розумності тривалості розгляду справи по суті.

При цьому суд враховує приписи ст. 129 Конституції України, ст. 2 ГПК України, за якими своєчасний розгляд справи є одним із завдань судочинства, що відповідає положенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права кожного на справедливий розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Аргументи сторін

Правова позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржуваним рішенням Теребовлянської міської ради №8115 від 25.06.2021 відповідачем затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування, загальною площею 1,3870 га, з яким позивач не погоджується, що, власне, і слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

У судовому засіданні представником позивача підтримано позовні вимоги в повному обсязі, просить суд позов задоволити.

Заперечення відповідача 1.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні заперечив проти позову, просить суд відмовити у задоволенні позову.

Заперечення відповідача 2.

Представник відповідача 2 в судове засідання не з"явився. Однак, щодо позову заперечує проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (вх. № 7890 від 27.09.2021), просить суд відмовити у задоволенні позову.

Інші процесуальні дії.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 30.08.2021 заяву про забезпечення позову задоволено. Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони Теребовлянській міській раді у будь який спосіб розпоряджатись земельною ділянкою площею 1,3870 га, з кадастровим номером :03:003:1682 розташованої в м.Теребовлі Тернопільської області до вирішення справи по суті.

Ухвалою суду від 02.06.2022 клопотання Теребовлянської міської ради (вх. №9135 від 10.11.2021) задоволено. Витребувано у Теребовлянського бюро технічної інвентаризації оригінал інвентарної справи на нежитлові будівлі по вул. Небесної Сотні, 4, м. Теребовля, Тернопільська область (або належним чином завірені копії).

На виконання вимог ухвали суду від 02.06.2022 Теребовлянське бюро технічної інвентаризації надіслало копію інвентарної справи на нежитлові будівлі по вул. Небесної Сотні, 4, м. Теребовля, Тернопільська область (вх. № 3660 від 14.06.2022).

Одночасно з позовною заявою позивачем подано до суду клопотання про об"єднання даного позову в одне провадження із справою №10/Б-5022/1319/2011(921/511/21) з підстав, викладених в ньому.

Розглянувши клопотання, суд встановив наступне:

Відповідно до статті 173 Господарського процесуального кодексу України суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами: 1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; 2) одного й того самого позивача до різних відповідачів; 3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Так, в провадженні Господарського суду Тернопільської області перебувають справи:

- №10/Б-5022/1319/2011(921/511/21) за позовом Приватного підприємства "Тернопільська фірма "Будівельник" до відповідача Теребовлянської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Теребовлянської міської ради №444 від 05.01.2021 про надання дозволу Приватному підприємству "Тернопільська фірма "Будівельник" на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на 5 років, орієнтовною площею 0,10 га, для розміщення, будівництва та обслуговування будівель прохідної, електрощитової в м. Теребовля.

- №10/Б-5022/1319/2011(921/565/21) за позовом Приватного підприємства "Тернопільська фірма "Будівельник" до відповідачів Теребовлянської міської ради та Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання незаконним та скасування рішення Теребовлянської міської ради № 8115 від 25.06.2020 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки постійне користування КП "Теребовля"; скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 1,3870 га за кадастровим номером :03:003:1682 із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (код КВПЦЗ 03.10), яку 05.06.2020 зареєстровано у Державному земельному кадастрі відділом у Теребовлянському районі ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області; скасування державно реєстрації права власності Теребовлянської міської ради Тернопільської області на земельну ділянку площею 1,3870 га за кадастровим номером :03:003:1682 вчинену в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу ), індексний номер 55202301 від 18.11.2020, запис про право власності №39242125 (реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна 250) із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (код КВПЦЗ 03.10), яку 05.06.2020 зареєстровано у Державному земельному кадастрі відділом у Теребовлянському районі ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області та припинення права власності Теребовлянської міської ради Тернопільської області на земельну ділянку площею 1,3870 га за кадастровим номером :03:003:1682 вчинену в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу ), індексний номер 55202301 від 18.11.2020, запис про право власності №39242125 (реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна 250) із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (код КВПЦЗ 03.10), яку 05.06.2020 зареєстровано у Державному земельному кадастрі відділом у Теребовлянському районі ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області.

Як вбачається з позовних вимог по кожній зі справ, предмет та підстава їх виникнення є відмінними.

Об`єднання справ є правом суду, реалізація якого залежить, у тому числі, від того чи не буде це об`єднання перешкоджати з`ясуванню взаємовідносин сторін та чи не ускладнить воно вирішення спору.

Згідно положень статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 цього Кодексу. Суд, шляхом вчинення провадження у справах, здійснює захист їх прав і охоронюваних законом інтересів, які порушені або оспорюються.

Господарський суд під час вирішення спору має встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, для захисту якого звернувся позивач, та з`ясувати наявність чи відсутність факту порушення або оспорення прав і відповідно прийняти рішення про захист порушеного права або відмовити у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Водночас, предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, для захисту якого звернувся позивач.

Також слід зазначити, що згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у складі Касаційного господарського суду в постановах від 15.02.2019 у справі №910/11811/18, від 08.10.2019 у справі №910/7680/19 та від 06.04.2020 у справі № 917/2255/19, об`єднання позовних вимог може мати негативні наслідки, сумісний розгляд декількох вимог, навіть тісно пов`язаних і однорідних, розширює предмет доказування у справі, ускладнює розгляд та вирішення справи у строки, передбачені ГПК України.

Суд звертає увагу, що частиною 2 статті 173 Господарського процесуального кодексу України передбачено право суду, а не обов`язок, об`єднати в одне провадження декілька справ за клопотанням учасника справи, реалізація якого залежить, у тому числі, від того, чи не буде це об`єднання перешкоджати з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін, та чи не ускладнить воно вирішенню спору.

В той же час, відповідно до частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Отже, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для об`єднання справ в одне провадження, а також про неефективність вирішення даних спорів у разі сумісного розгляду, а тому у задоволенні заяви, слід відмовити.

10.11.2021 відповідачем 1 подано до суду заяву (вх. № 9136 ) про залишення позовної заяви без розгляду, на підставі п.2 ч.1 ст. 226 ГПК України.

Розглянувши заяву, суд встановив наступне:

Так, статтею 226 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що Суд залишає позов без розгляду, якщо: позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано (п.2 ч.1).

В обґрунтування заяви, заявник зазначає, що позовна заява підписано особою, яка не має права підписувати її. Посилається зокрема, що позовна заява підписана адвокатом Кукурудзою Андрієм Євгеновичем на підставі ордеру на надання правничої (правової ) допомоги серії ВО №1022696 від 27.08.2021. Вказаний ордер виданий на підставі договору про надання правової допомоги №31-01/05/21 від 31.05.2021, надає правову допомогу приватному малому підприємству "ТФ "Будівельник". В той час, як позивачем у справі є Приватне підприємство "Тернопільська фірма "Будівельник".

Як слідує з матеріалів справи, зокрема письмових поясненнях позивача, зі змісту яких слідує, що в ордері на надання правничої (правової ) допомоги серії ВО №1022696 від 27.08.202 було допущено описку , а саме замість ПП "ТФ "Будівельник" вказано ПМП "ТФ "Будівельник".

На виправлення описки представником позивача долучено ордер на надання правничої (правової) допомоги клієнту ПП "ТФ "Будівельник" серії ВО № 1027121.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви відповідача 1, слід відмовити.

Фактичні обставини, встановлені судом.

30.11.2006 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕРЕЗИ ПЛЮС" (як, Продавець) та Приватним підприємством "Тернопільська фірма "Будівельник" (як, Покупець) укладено договір купівлі продажу , відповідно до умов якого Продавець ТОВ "ТЕРЕЗИ ПЛЮС" зобов"язався передати у власність, а Покупець ПП "ТФ "Будівельник" зобов"язався прийняти від Продавця будівлі - прохідна-котельня цегляна, зазначена у плані під літ. "А", загальною площею 132,0 кв.м, головний корпус цегляний під літ."Б", загальною площею 1337,0 кв.м, електрощитова кам`яна під літ."В", загальною площею 50,0 кв.м, склад цегляний під літ."Г", загальною площею 256,8 кв.м, склад кам`яний під літ."Д", загальною площею 238,0 кв.м,, гаражі цегляні під літ."Ж", загальною площею 114,0 кв.м., які знаходяться за адресою: Тернопільська область, м. Тереболя, вул.Шишкіна, 4 і сплатити їх вартість за ціною та на умовах, встановлених договором. Ці будівлі, що відчужуються, належать Продавцеві на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Теребовлянської міської ради від 27.01.2005. Право власності на зазначену нерухомість зареєстроване Теребовлянським бюро технічної інвентаризації в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, виданого Теребовлянським БТІ 27.01.2005 за №6335869 (п.1, п.2 Договору).

Таким чином, Приватне підприємство "Тернопільська фірма "Будівельник" є власником будівель по вул.Шишкіна, 4 у м.Теребовля Тернопільської області: прохідна-котельня цегляна, зазначена у плані під літ. "А", загальною площею 132,0 кв.м, головний корпус цегляний під літ."Б", загальною площею 1337,0 кв.м, електрощитова кам`яна під літ."В", загальною площею 50,0 кв.м, склад цегляний під літ."Г", загальною площею 256,8 кв.м, склад кам`яний під літ."Д", загальною площею 238,0 кв.м, гаражі цегляні під літ."Ж", загальною площею 114,0 кв.м.

24.03.2008 між Теребовлянською міською радою (як, Орендодавець) та Приватним підприємством "Тернопільська фірма "Будівельник" (як Орендар) укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв земельну ділянку комунальної власності площею 0,778 га для обслуговування будівель по вул.Шишкіна, 4 у м.Теребовля Тернопільської області.

Рішенням Теребовлянської міської ради №8115 від 25.06.2020 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування "КП "Теребовля"" затверджено КП "Теребовля" проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування загальною площею 1,3870 га (кадастровий номер :03:003:1682) в м.Теребовля вул. Паращука, 9 для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури за рахунок земель не наданих у власність та постійне користування, угіддя - землі, які використовуються в комерційних цілях. Передати КП "Теребовля" в постійне користування земельну ділянку загальною площею 1,3870 га для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, в тому числі 1,3870 га - в м.Теребовля вул. Паращука, 9 за рахунок земель не наданих у власність та постійне користування, угіддя - землі, які використовуються в комерційних цілях.

Рішенням Теребовлянської міської ради від 31.05.2021 за №1394 "Про припинення права користування земельною ділянкою" припинено КП "Теребовля" право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 1,3870 га, вилучено із користування КП "Теребовля" земельну ділянку загальною площею 1,3870 га та переведено до земель комунальної власності міської ради.

Як стверджує позивач вказана земельна ділянка площею 1,3870 га накладається на земельну ділянку площею 0,7780 га, яка розташована по вул. Небесної сотні (Шишкіна),4 в м. Теребовля Тернопільської області, на якій розташовані об"єкти нерухомого майна позивача, про що відображено у викопіюванні з публічної кадастрової карти України.

Позивач реалізовуючи своє право на отримання у користування земельної ділянки звернувся до Теребовлянської міської ради з заявою про надання Приватному підприємству "Тернопільська фірма "Будівельник" дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування ( оренду) площею 0,7780 га, для обслуговування будівель в м. Теребовля, вул. Небесної сотні, 4, проте органом місцевого самоврядування так і не надано.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо суб"єкта за №269145350, Приватне підприємство "Тернопільська фірма "Будівельник" є власником будівель за адресою вул.Небесної сотні (Шишкіна), 4 у м.Теребовля Тернопільської області, а саме: будівля, прохідна, А, площею 168,6 кв.м; будівля, електрощитова, В, площею 17,7 кв.м.

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за №НВ-021 відомості про державну реєстрацію про земельну ділянку площею 1,3870 га (кадастровий номер :03:003:1682) за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов"язаної з отриманням прибутку) внесені на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок - 05.06.2020.

Такі обставини є підставою для звернення позивача з даним позовом до суду за захистом свого порушеного права.

Зміст спірних правовідносин, які склались між сторонами.

Визначаючи правову природу спірних правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачами, виходячи з аналізу положень Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються положеннями Земельного кодексу України, Законом України "Про землеустрій", Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Норми права, які застосував суд.

Мотивована оцінка судом.

Згідно статті 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України) України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України, ст. 4 ГПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 910/16448/18).

Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у ній, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а отже наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18).

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Положеннями статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Отже, зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який має відповідати тим фактичним обставинам, які склалися, виходячи із тих відносин, які відповідають відповідним нормам права.

Окрім того, предметом позову у справі є визнання незаконним і скасування рішень міської ради, зокрема щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування, скасування державної реєстрації та припинення права власності.

Визначаючи юрисдикцію спору, суди мають з`ясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов`язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень під час реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

Отже, спірні правовідносини між ПП "Тернопільська фірма "Будівельник" та Теребовлянською міською радою виникли щодо земельних ділянок, сформованих як об`єкти цивільного права відповідно до вимог Земельного кодексу України і наданих у користування, у межах їх оформлення та надання у користування як єдиного об`єкта. У цих правовідносинах міськрада здійснює функції власника земельних ділянок, який реалізовує свою волю на зміну якісних і кількісних ознак належних їй об`єктів і передачі права на них іншим суб`єктам, за наявності їх відповідного зустрічного волевиявлення. А тому, спірні правовідносини є приватноправовими.

Правова позиція наведена в Огляді судової практики розгляду Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду справ у спорах, що виникають із земельних відносин за період з 01.01.2018 по 01.11.2018.

Також, слід зазначити, що 21.10.2019 введений в дію Кодексу України з процедур банкрутства.

Згідно п.п. 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень даного Кодексу з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Ласка Лізинг" звернулося до Господарського суду Тернопільської області з заявою про порушення провадження у справі про банкрутство Приватного підприємства "Тернопільська фірма "Будівельник".

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 26.04.2011 (суддя Півторак М.Є.) порушено провадження у справі про банкрутство ПП "ТФ "Будівельник".

Ухвалою суду від 09.03.2017 справу № 10/Б-5022/1319/2011 прийнято до провадження суддею Боровець Я.Я.

Ухвалою суду від 07.08.2017 припинено процедуру розпорядження майном Приватного підприємства "Тернопільська фірма "Будівельник" та повноваження розпорядника майна арбітражного керуючого Окряка А.В.; введено процедуру санації Приватного підприємства "Тернопільська фірма "Будівельник". Ухвалою суду від 05.09.2019 призначено у справі №10/Б-5012/1319/2011 керуючого санацією боржника Приватного підприємства "Тернопільська фірма "Будівельник" арбітражного керуючого Струць М.П.

Ухвалою суду від 05.09.2019 призначено у справі №10/Б-5012/1319/2011 керуючого санацією боржника Приватного підприємства "Тернопільська фірма "Будівельник" арбітражного керуючого Струць М.П.

Постановою Господарського суду Тернопільської області від 22.04.2021 у справі №10/Б-5022/1319/2011 затверджено звіт (вх. № 2609 від 29.03.2021) керуючого санацією Струця М.П. Припинено процедуру санації Приватного підприємства "Тернопільська фірма "Будівельник" ( вул. Миру, 3А, м. Тернопіль, ). Припинено повноваження керуючого санацією/арбітражного керуючого Струця Миколи Петровича, свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 1444 від 08.08.2013. Приватне підприємство "Тернопільська фірма "Будівельник" ( вул. Миру, 3А, м. Тернопіль, ) визнано банкрутом. Відкрито ліквідаційну процедуру щодо Приватного підприємства "Тернопільська фірма "Будівельник" ( вул. Миру, 3А, м. Тернопіль, ) строком на 12 місяців. Призначено ліквідатором Приватного підприємства "Тернопільська фірма "Будівельник" арбітражного керуючого Струця Миколу Петровича, свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 1444 від 08.08.2013. Оприлюднено на офіційному веб-порталі судової влади України повідомлення про визнання боржника - Приватного підприємства "Тернопільська фірма "Будівельник" ( вул. Миру, 3А, м. Тернопіль, ) банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Отже, даний позов розглядається в межах справи №10/Б-5022/1319/2011 про банкрутство ПП "ТФ "Будівельник".

Статтею 2 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (стаття 3 Земельного кодексу України).

Як визначено статтею 4 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Статтею 78 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (стаття 79 Земельного кодексу України).

Статтею 92 Земельного кодексу України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності.

Відповідно до статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам, іноземцям і особам без громадянства, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Право користування (оренда, емфітевзис) земельною ділянкою сільськогосподарського призначення може відчужуватися, передаватися у заставу її користувачем без погодження із власником такої земельної ділянки, крім випадків, визначених законом. Відчуження, застава права користування земельною ділянкою здійснюється за письмовим договором між її користувачем та особою, на користь якої здійснюються відчуження або на користь якої передається у заставу право користування. Такий договір є підставою для державної реєстрації переходу права користування у порядку, передбаченому законодавством.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (частини 1 статті 116 Земельного кодексу України).

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до вимог статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частини 1 статті 122 Земельного Кодексу України).

Як визначено статтею 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки (ч.1). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч.3).

Статтею 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Тобто, розпорядження землями, які перебувають у комунальній власності належить до виключної компетенції органів місцевого самоврядування шляхом прийняття відповідних рішень.

Правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування визначаються Законом України "Про землеустрій".

У відповідності до статті 22 Закону України "Про землеустрій" землеустрій здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою, укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою, судових рішень.

Тобто, передумовою розроблення проекту відведення земельної ділянки є згода органу місцевого самоврядування, який виконує функції власника такої земельної ділянки.

Між тим, суд відзначає, що Теребовлянська міська рада є колегіальним органом та в силу положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" приймає акти у формі рішень.

Як слідує із матеріалів справи, 30.11.2006 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕРЕЗИ ПЛЮС" (як, Продавець) та Приватним підприємством "Тернопільська фірма "Будівельник" (як, Покупець) укладено договір купівлі продажу , відповідно до умов якого Продавець ТОВ "ТЕРЕЗИ ПЛЮС" зобов"язався передати у власність, а Покупець ПП "ТФ "Будівельник" зобов"язався прийняти від Продавця будівлі - прохідна-котельня цегляна, зазначена у плані під літ. "А", загальною площею 132,0 кв.м, головний корпус цегляний під літ."Б", загальною площею 1337,0 кв.м, електрощитова кам`яна під літ."В", загальною площею 50,0 кв.м, склад цегляний під літ."Г", загальною площею 256,8 кв.м, склад кам`яний під літ."Д", загальною площею 238,0 кв.м,, гаражі цегляні під літ."Ж", загальною площею 114,0 кв.м., які знаходяться за адресою: Тернопільська область, м. Тереболя, вул.Шишкіна, 4 і сплатити їх вартість за ціною та на умовах, встановлених договором. Ці будівлі, що відчужуються, належать Продавцеві на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Теребовлянської міської ради від 27.01.2005. Право власності на зазначену нерухомість зареєстроване Теребовлянським бюро технічної інвентаризації в електронному Реєстріправ власності на нерухоме майно, виданого Теребовлянським БТІ 27.01.2005 за №6335869 (п.1, п.2 Договору).

Таким чином, Приватне підприємство "Тернопільська фірма "Будівельник" є власником будівель по вул.Шишкіна, 4 у м.Теребовля Тернопільської області: прохідна-котельня цегляна, зазначена у плані під літ. "А", загальною площею 132,0 кв.м, головний корпус цегляний під літ."Б", загальною площею 1337,0 кв.м, електрощитова кам`яна під літ."В", загальною площею 50,0 кв.м, склад цегляний під літ."Г", загальною площею 256,8 кв.м, склад кам`яний під літ."Д", загальною площею 238,0 кв.м, гаражі цегляні під літ."Ж", загальною площею 114,0 кв.м.

24.03.2008 між Теребовлянською міською радою (як, Орендодавець) та Приватним підприємством "Тернопільська фірма "Будівельник" (як Орендар) укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв земельну ділянку комунальної власності площею 0,778 га для обслуговування будівель по вул.Шишкіна, 4 у м.Теребовля Тернопільської області.

Як визначено у статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні" відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Статтею 4 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що місцеве самоврядування в Україні здійснюється, зокрема, на принципах: законності, гласності, підзвітності та відповідальності перед територіальними громадами їх органів та посадових осіб, судового захисту прав місцевого самоврядування.

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (частини 1 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

За таких обставин Теребовлянська міська рада є саме тим органом місцевого самоврядування, який повноважний представляти відповідну територіальну громаду в питаннях передачі в оренду земель комунальної власності для всіх потреб.

Згідно з частиною 3 статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Підставами для визнання акту недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акту недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акту прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Згідно із частиною 5 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування й оренду.

Таким чином, орган місцевого самоврядування, її виконавчий комітет, міський голова (в межах їх компетенції) у спірних правовідносинах реалізують права власника майна, що перебуває у комунальній власності, щодо володіння, користування та розпорядження таким майном на підставі та у порядку, визначеному чинним законодавством України.

Таке правове регулювання з боку законодавця є виправданим і логічним та створює передумови одночасно як для усунення випадків покладення на власників таких об`єктів надмірного тягаря, пов`язаного з необхідністю оформлення права землекористування, так і для недопущення ухилення учасників земельних правовідносин від дотримання положень законодавства щодо отримання земельних ділянок на конкурентних засадах та/або їх отримання з метою використання, що відрізняється від цільового використання об`єктів нерухомості, та/або у розмірі, який необґрунтовано значно перевищує площу таких об`єктів.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постановах від 30.03.2021 у справі № 922/1323/20, від 01.04.2021 у справі № 910/10500/19.

Закон України "Про землеустрій" визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування.

Землеустрій - сукупність соціально-економічних та екологічних заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональну організацію території адміністративно-територіальних одиниць, суб`єктів господарювання, що здійснюються під впливом суспільно-виробничих відносин і розвитку продуктивних сил. Проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом ( стаття 1 Закону України "Про землеустрій".

У відповідності до статті 22 Закону України "Про землеустрій" землеустрій здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою, укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою, судових рішень.

Статтею 30 Закону України "Про землеустрій" визначено, що погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.

Так, Рішенням Теребовлянської міської ради №8115 від 25.06.2020 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування "КП "Теребовля"" затверджено КП "Теребовля" проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування загальною площею 1,3870 га (кадастровий номер :03:003:1682) в м.Теребовля вул. Паращука, 9 для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури за рахунок земель не наданих у власність та постійне користування, угіддя - землі, які використовуються в комерційних цілях. Передати КП "Теребовля" в постійне користування земельну ділянку загальною площею 1,3870 га для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, в тому числі 1,3870 га - в м.Теребовля вул. Паращука, 9 за рахунок земель не наданих у власність та постійне користування, угіддя - землі, які використовуються в комерційних цілях.

Рішенням Теребовлянської міської ради від 31.05.2021 за №1394 "Про припинення права користування земельною ділянкою" припинено КП "Теребовля" право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 1,3870 га, вилучено із користування КП "Теребовля" земельну ділянку загальною площею 1,3870 га та переведено до земель комунальної власності міської ради.

Вказана земельна ділянка площею 1,3870 га накладається на земельну ділянку площею 0,7780 га, яка розташована по вул. Небесної сотні (Шишкіна),4 в м. Теребовля Тернопільської області, на якій розташовані об"єкти нерухомого майна позивача, про що відображено у викопіюванні з публічної кадастрової карти України.

Відповідно до статті 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. Підстави, види і порядок відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Конституцією України, цим та іншими законами.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина 10 стаття 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина 1 статті 21 Цивільного кодексу України).

Таким чином, суд прийшов до висновку, що правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, зокрема рішення Теребовлянської міської ради №8115 від 25.06.2020 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування "КП "Теребовля"" суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права та інтереси позивача, а тому підлягає визнанню незаконним та скасуванню.

Щодо позовної вимоги - скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 1,3870 га за кадастровим номером :03:003:1682 із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (код КВПЦЗ 03.10), яку 05.06.2020 зареєстровано у Державному земельному кадастрі відділом у Теребовлянському районі ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області, суд встановив таке.

Статтею 79-1 Земельного кодексу України передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі: скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації.

Як визначено статтею 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом (стаття 95 Земельного кодексу України).

Закон України "Про Державний земельний кадастр" установлює правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру.

Статтею 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" визначено, що Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, про меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж.

Державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера;

Кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Як встановлено статтею 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за №НВ-021 відомості про державну реєстрацію про земельну ділянку площею 1,3870 га (кадастровий номер :03:003:1682) за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов"язаної з отриманням прибутку) внесені на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок - 05.06.2020.

За наведених обставин, наявність відомостей щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:003:1682 у Державному земельному кадастрі порушуватиме принципи об`єктивності, достовірності, повноти відомостей та унеможливить відновлення порушеного права позивача.

При цьому визначені законом підстави для скасування державної реєстрації земельної ділянки не надають можливості усунути порушення прав позивача, яке виникло внаслідок встановлених судом обставин, оскільки у чинному законодавстві України відсутні механізми щодо самостійного звернення позивача до органів Держгеокадастру із заявою про скасування протиправного запису, який порушує його права.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовна вимога щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки площею 1,3870 га за кадастровим номером :03:003:1682 із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (код КВПЦЗ 03.10), яку 05.06.2020 зареєстровано у Державному земельному кадастрі відділом у Теребовлянському районі ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області, підлягає до задоволення.

Щодо позовної вимоги - скасування державної реєстрації права власності Теребовлянської міської ради Тернопільської області на земельну ділянку площею 1,3870 га за кадастровим номером :03:003:1682 вчинену в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу ), індексний номер 55202301 від 18.11.2020, запис про право власності №39242125 (реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна 250) із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (код КВПЦЗ 03.10), яку 05.06.2020 зареєстровано у Державному земельному кадастрі відділом у Теребовлянському районі ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області, суд встановив таке.

Статтею 316 Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 Цивільного кодексу України).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо суб"єкта за №269145350, Приватне підприємство "Тернопільська фірма "Будівельник" є власником будівель за адресою вул.Небесної сотні (Шишкіна), 4 у м.Теребовля Тернопільської області, а саме: будівля, прохідна, А, площею 168,6 кв.м; будівля, електрощитова, В, площею 17,7 кв.м.

Статтею 373 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об`єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.

Відповідно до статті 378 Цивільного кодексу України, право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовна вимога щодо скасування державної реєстрації права власності Теребовлянської міської ради Тернопільської області на земельну ділянку площею 1,3870 га за кадастровим номером :03:003:1682 вчинену в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу ), індексний номер 55202301 від 18.11.2020, запис про право власності №39242125 (реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна 250) із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (код КВПЦЗ 03.10), яку 05.06.2020 зареєстровано у Державному земельному кадастрі відділом у Теребовлянському районі ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області, підлягає до задоволення.

Щодо позовної вимоги - припинення права власності Теребовлянської міської ради Тернопільської області на земельну ділянку площею 1,3870 га за кадастровим номером :03:003:1682 вчинену в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу ), індексний номер 55202301 від 18.11.2020, запис про право власності №39242125 (реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна 250) із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (код КВПЦЗ 03.10), яку 05.06.2020 зареєстровано у Державному земельному кадастрі відділом у Теребовлянському районі ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області, суд встановив таке.

Статтею 79-1 Земельного кодексу України передбачено, що ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Як встановлено статтею 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позовна вимога щодо припинення права власності Теребовлянської міської ради Тернопільської області на земельну ділянку площею 1,3870 га за кадастровим номером :03:003:1682 вчинену в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу ), індексний номер 55202301 від 18.11.2020, запис про право власності №39242125 (реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна 250) із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (код КВПЦЗ 03.10), яку 05.06.2020 зареєстровано у Державному земельному кадастрі відділом у Теребовлянському районі ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області, підлягає до задоволення.

Висновок суду.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права - це панування права в суспільстві, що вимагає від держави його втілення в правотворчу та правозастосовчу діяльність, зокрема в закони, зміст яких має відповідати критеріям соціальної справедливості, рівності тощо.

Справедливість - одна з основних засад права - є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальних вимірів права.

Верховний Суд у справі № 521/17654/15-ц (постанова від 16 січня 2019 року) при вирішенні спору застосував загальні засади цивільного права - принцип справедливості, добросовісності та розумності, а також керувався однією з аксіом цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», що означає: «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».

При цьому Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції.

Частиною 1 статті 2 ГПК України передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно частин 2-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Як визначено статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Приписами статті 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Пунктами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 4 статті 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Всупереч наведеним вище нормам відповідач не надав суду жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу в спростування позовних вимог позивача.

З огляду на викладене, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов`язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити повністю.

Судові витрати.

Як передбачено пунктом 2 частини 5 статті 238 ГПК України, в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

Щодо судового збору у розмірі 6810,00 грн.

Згідно частини 9 статті 129 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Суд, вважає, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача 1 .

Отже, в силу приписів статті 129 ГПК України судовий збір у розмірі 6810,00 грн покладається на відповідача 1.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 30.08.2021 заяву про забезпечення позову задоволено. Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони Теребовлянській міській раді у будь який спосіб розпоряджатись земельною ділянкою площею 1,3870 га, з кадастровим номером :03:003:1682 розташованої в м.Теребовлі Тернопільської області до вирішення справи по суті.

Відповідно до частини 7 статті 145 ГПК України , у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Керуючись статтями 7, 13, 42, 86, 129, 210, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Судові витрати у складі судового збору у розмірі 6810,00 грн покласти на відповідача 1 .

3. Визнати незаконним та скасувати рішення Теребовлянської міської ради № 8115 від 25.06.2020 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки постійне користування КП "Теребовля".

4. Скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 1,3870 га за кадастровим номером :03:003:1682 із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (код КВПЦЗ 03.10), яку 05.06.2020 зареєстровано у Державному земельному кадастрі відділом у Теребовлянському районі ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області.

5. Скасувати державну реєстрацію права власності Теребовлянської міської ради Тернопільської області на земельну ділянку площею 1,3870 га за кадастровим номером :03:003:1682 вчинену в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу ), індексний номер 55202301 від 18.11.2020, запис про право власності №39242125 (реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна 250) із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (код КВПЦЗ 03.10), яку 05.06.2020 зареєстровано у Державному земельному кадастрі відділом у Теребовлянському районі ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області.

6. Припинити право власності Теребовлянської міської ради Тернопільської області на земельну ділянку площею 1,3870 га за кадастровим номером :03:003:1682 вчинену в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу ), індексний номер 55202301 від 18.11.2020, запис про право власності №39242125 (реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна 250) із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (код КВПЦЗ 03.10), яку 05.06.2020 зареєстровано у Державному земельному кадастрі відділом у Теребовлянському районі ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області.

7. Стягнути з Теребовлянської міської ради, вул. Шевченка, 8, м. Теребовля, Тернопільська область, на користь Приватного підприємства "Тернопільська фірма "Будівельник", вул. Миру, 3А, м. Тернопіль , - 6810,00 гр. судового збору.

8. Видати наказ стягувачеві після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в порядку статті 256 -257 ГПК України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.17.5 Перехідних положень ГПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності нової редакції Господарського процесуального кодексу України, а саме до 15.12.2017 року. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Примірник рішення надіслати учасникам справи, рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення:

Позивачу: Приватному підприємству "Тернопільська фірма "Будівельник", вул. Миру, 3А, м. Тернопіль.

Відповідачу 1: Теребовлянській міській раді, вул. Князя Василька, 104а, м. Теребовля, Тернопільська область.

Відповідачу 2: Головному управлінню Держгеокадастру у Тернопільській області, вул. Лисенка, 20 А, м. Тернопіль.

Учасники справи можуть отримати інформацію у справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення складено та підписано "09" грудня 2022 року.

Суддя Я.Я. Боровець