ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2022 Справа № 914/2371/22

Господарський суд Львівської області у складі судді Король М.Р., розглянувши справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ДИЛІЖАНС ЖД»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОЛЮКС ГЛОБАЛ ПОСТ»

про: стягнення 33 359,70 грн.,

без виклику учасників,

ВСТАНОВИВ:

28.09.2022р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ДИЛІЖАНС ЖД» до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОЛЮКС ГЛОБАЛ ПОСТ» про стягнення 33 359,70 грн.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 03.10.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті спору.

Ухвала суду надіслана учасникам справи на електронні адреси, які вказані у матеріалах справи, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції Господарського суду Львівської області у справі № 914/2371/22.

Крім того, процесуальний документ щодо розгляду спору у даній справі офіційно оприлюднений у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходиться у вільному доступі.

Таким чином, судом було вчинено всіх можливі за даних обставин дій щодо належного повідомлення позивача та відповідача про спір, що розглядається. Зважаючи на зазначене, учасники справи належним чином були повідомлені про відкриття судового провадження у даній справі.

Суть спору та правова позиція учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що зобов`язання щодо оплати за надані послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом, відповідачем виконано не в повному обсязі, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 29 000,00 грн. Крім того, позивач заявив до стягнення з відповідача 455,42 грн.-3% річних та інфляційні втрати в розмірі 3 904,28 грн.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

За результатами дослідження наданих позивачем доказів та матеріалів справи, суд встановив наступне:

17.12.2021року, за результатами наданих послуг перевезення, позивачем було складено акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №1659 від 17.12.2021року на загальну суму 14 000,00 грн. щодо перевезення вантажу автомобільним транспортом за маршрутом: (Київ (Промислова ЗГ) - м.Хмельницький-1 (О.Кобилянської 35) - Каменець-Подільський (Хмельницьке шосе 34) - Чернівці-1 (Винниченка 18а), а/м ДАФ НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , водій ОСОБА_1 )

22.12.2021 року о 15:09:35, за допомогою електронної системи документообігу М.Е.dос, акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №1659 від 17.12.2021 року на суму 14000 грн., був підписаний директором ТзОВ «ДИЛІЖАНС ЖД» електронним цифровим підписом та направлений відповідачу на підпис.

23.12.2021 року о 13:23:23, за допомогою електронної системи документообігу М.Е.dос, відповідачем було підписано акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №1659 від 17.12.2021 року на суму 14000 грн., та направлено в системі М.Е.dос позивачу.

28.01.2022 року за результатами наданих послуг перевезення, позивачем було складено акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №89 від 28.01.2021 року на загальну суму 15 000,00 грн. щодо перевезення вантажу автомобільним транспортом за маршрутом: (Київ (Промислова ЗГ) - м.Хмельницький-1 (О.Кобилянської 35) - Кам`янець-Подільський (Хмельницьке шоссе 34) - Чернівці-1 (Винниченка 18а), а/м RENAULT НОМЕР_3 / НОМЕР_4 , водій ОСОБА_2 ).

23.02.2022 року о 13:57:52, за допомогою електронної системи документообігу М.Е.dос, акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №89 від 28.01.2021 року, на суму 15 000,00 грн., був підписаний директором ТзОВ «ДИЛІЖАНС ЖД» електронним цифровим підписом та направлений відповідачу на підпис.

22.04.2022 року о 11:29:30, за допомогою електронної системи документообігу М.Е.dос, відповідачем було підписано акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №89 від 28.01.2022 року на суму 15 000,00 грн., та направлено в системі М.Е.dос, позивачу.

В наведених актах здачі-приймання робіт (надання послуг) зазначається договір перевезення (разовий) від 16.12.2021 року та 28.01.2022 року відповідно.

Позивач зазначає, що відповідач відмовився обмінятися оригіналами договорів заявки від 16.12.2021 року та від 28.01.2022 року.

З метою досудового врегулювання спору, ТзОВ «ДИЛІЖАНС ЖД» на адресу ТзОВ «АВТОЛЮКС ГЛОБАЛ ПОСТ» було надіслано вимогу про погашення заборгованості №14- 06/3/22 від 14.06.2022 року. Докази направлення вказаної вимоги наявні в матеріалах справи. Згідно відомостей сайту Укрпошти, вказану вимогу відповідач отримав 30.06.2022 року.

Матеріали справи містять також відповідь на вимогу про погашення заборгованості №07-07-22-02 від 07.07.2022 року, якою ТзОВ «АВТОЛЮКС ГЛОБАЛ ПОСТ» визнав свою заборгованість перед ТзОВ «ЛИЛІЖАНС ЖД» у сумі 43000 грн., про що, також, свідчить Акт звірки взаєморозрахунків за період січень 2021 року - червень 2022 року., підписаний сторонами.

Позивач стверджує, що станом на 19.09.2022 року, заборгованість ТзОВ «АВТОЛЮКС ГЛОБАЛ ПОСТ» перед ТзОВ «ДИЛІЖАНС ЖД» за надані послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом становить 29 000,00 грн. з ПДВ., так як 28.07.2022 року відповідачем було частково сплачено суму заборгованості за актом №1612 від 04.12.2021р. у сумі 14 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою за 28.07.2022 року.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

За матеріалами справи, в період з 21.08.2021 року по 28.01.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДИЛІЖАНС ЖД» (надалі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОЛЮКС ГЛОБАЛ ПОСТ» (надалі - відповідач), мали місце правовідносини з перевезення вантажу автомобільним транспортом.

Так, на відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Статтею 5 зазначеного Закону визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

За змістом статей 6, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Отже, електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки, має відповідати положенням Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Надані позивачем акти надання послуг №1659 від 17.12.2021р. та №89 від 28.01.2022р. суд вважає електронними документами (копіями електронних документів), оскільки такі відповідають вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та є належними доказами у справі.

Частинами 1, 2 ст.180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Нормою ч. 1 ст. 641 ЦК України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно із ч. 2 ст. 644 ЦК України якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу.

Відповідно до ч. 1 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. В такому разі договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч. 1 ст. 640 ЦК України).

Частиною 2 ст. 642 ЦК України визначено, що, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Приписами ч. 1 ст. 640 ЦК України визначено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Матеріали справи свідчать, що між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість щодо надання послуг з перевезення вантажу у спрощений спосіб, про що свідчать підписані між ними акти надання послуг №1659 від 17.12.2021р. та №89 від 28.01.2022р., в яких сторони узгодили найменування робіт (послуг), обсяг та ціну.

Фактичні обставини справи свідчать, що відповідач пропозицію щодо надання послуг з перевезення вантажу прийняв, що підтверджується підписанням ним з позивачем вказаних актів надання послуг, які містять істотні умови перевезення. Відтак, прийнявши послуги згідно актів надання послуг, відповідач підтвердив прийняття пропозиції позивача щодо укладення договору, що кореспондується із ч. 1 ст. 640 ЦК України.

Зі змісту наявних в матеріалах справи актів надання послуг слідує, що в них містяться посилання на договір перевезення (разовий).

Позивач в позовній заяві зазначає, що відповідач не повернув йому підписані примірники договорів.

В матеріалах справи містяться примірники договорів перевезення, які підписані лише зі сторони позивача.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи підписаних між сторонами договорів про надання послуг перевезення, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в даній справі заявлені на підставі актів надання послуг №1659 від 17.12.2021р. та №89 від 28.01.2022р., підписаних сторонами, які свідчать про досягнуту між ними домовленість щодо надання послуг з перевезення вантажу у спрощений спосіб.

Судом дана належна правова кваліфікація правовідносинам сторін. За своєю правовою природою між сторонами укладено договір перевезення вантажів у спрощений спосіб. Відповідно до вимог Господарського кодексу України, договір вважається укладеним у випадку досягнення сторонами умов щодо його предмету, строку та ціни. Сторони досягли всіх істотних умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, умови перевезення, визначили розмір плати за перевезення вантажу, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 639 та ст. ст. 180, 181 ГК України, він вважається укладеним згідно частини 7 статті 181 ГК України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Наявні у справі докази у справі свідчать, що послуги з перевезення вантажу за актами надання послуг позивачем виконані, відповідач вказані послуги прийняв, підписавши вказані акти, претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не заявляв, а тому повинен оплатити їх вартість.

Частиною 2 статті 530 ЦК України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Матеріали справи свідчать, що позивачем 14.06.2022р. на адресу відповідача була надіслана претензія за вих. №14-06/3/22 від 14.06.2022р., в якій позивач просив погасити прострочену заборгованість за надані послуги протягом 7 днів з моменту отримання цієї претензії. Факт надіслання претензії на адресу відповідача підтверджується описом вкладення фіскальним чеком, накладною. Згідно відомостей сайту Укрпошти, вказану вимогу відповідач отримав 30.06.2022 року, а семиденний строк від дати отримання відповідачем претензії сплив 07.07.2022 року. Проте, вказана претензія залишена відповідачем без виконання.

Таким чином, відповідач повинен був здійснити оплату за послуги за актами, у строк до 07.07.2022 року включно.

Однак, відповідач обов`язок зі сплати вартості наданих послуг в сумі 29 000,00 грн. у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, встановлений приписами ч. 2 ст. 530 ЦК України, не виконав, заборгованість не сплатив. Отже, з 08.07.2022 року у відповідача виникла прострочка виконання свого грошового зобов`язання перед позивачем.

Таким чином, оскільки строк виконання відповідачем грошового зобов`язання настав, відповідач в силу приписів ч. 2 ст. 530 ЦК України зобов`язаний сплатити на користь позивача заборгованість за надані послуги в сумі 29 000,00 грн.

Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження свідчать, що відповідач не розрахувався в повному обсязі з позивачем у встановлений строк за надані послуги з перевезення вантажу.

В силу загальних норм, викладених у статті 599 ЦК України та частини першої ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Позивачем доведено суду факт порушення з боку відповідача своїх зобов`язань щодо нездійснення оплати наданих послуг з перевезення вантажу, в т.ч. що строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати вказаних послуг настав, а наявність заборгованості в сумі 29 000,00 грн. підтверджена наявними в матеріалах справи доказами. Відповідач доказів сплати боргу станом на день розгляду справи суду не надав.

Наведені обставини відповідачем визнано шляхом підписання двостороннього акту звірки взаєморозрахунків.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги перевезення в сумі 29 000,00 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Фактичні обставини справи свідчать, що зобов`язання з оплати наданих послуг з боку відповідача залишились невиконаними належним чином.

Під час розгляду даної справи встановлено, що разові договори перевезення сторонами не укладено, однак послуги з перевезення вантажу позивач надав відповідачу згідно підписаних між ними актів надання послуг.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про їх перерахунок, оскільки позивачем допущено помилку, а саме неправильно визначений початок періодів прострочення, які обраховані позивачем за умовами разових договорів перевезення, які, як встановлено судом, сторонами не укладено.

Відтак, покликання відповідача на умови договору є безпідставними.

Отже, як було встановлено судом, з 08.07.2022 року у відповідача виникла прострочка виконання свого грошового зобов`язання перед позивачем.

Так, з врахуванням викладеного, за розрахунком суду, загальна сума трьох процентів річних за прострочення оплати вартості послуг з перевезення вантажу становить 176,38 грн., а загальна сума інфляційних втрат 1 085,19 грн.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційних втрат, підлягають задоволенню частково в зазначених сумах.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили згідно вимог ч. 2 статті 86 ГПК України. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Наявними у справі доказами підтверджений факт надання відповідачу послуг з перевезення вантажу на загальну суму 29 000,00 грн., доведений факт пред`явлення претензії відповідачу з вимогою оплати наданих послуг та факт настання строку їх оплати, при цьому відсутні докази здійснення відповідачем оплати цих послуг, внаслідок чого права позивача порушено.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне:

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Приписами частини другої вказаної статті встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Приписами ч.1 ст.124 ГПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позивачем при поданні позовної заяви до господарського суду надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно якого позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи судові витрати в розмірі 2 481,00 грн. у вигляді сплаченого за подання позовної заяви до господарського суду судового збору та 5 000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Сплачена позивачем сума судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжним дорученням №505 від 20.09.2022р. на суму 2 481,00 грн.

Згідно п. 2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги суд задоволив частково, тому витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а саме у сумі 2 250,59 грн.

Також, позивачем заявлено до стягнення 5 000,00 грн. фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно зі ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

На підтвердження понесення заявлених витрат до матеріалів справи надано договір №11-01/8/22 про надання правової допомоги від 11.01.2022р. та замовлення № 14-09/2/22 від 14.09.2022р., як додаток №14-09/22 до договору №11-01/8/22 про надання правової допомоги від 11.01.2022р., свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю серії КС №8045/10, довіреність №12-01/8/22 від 12.01.2022р., видана адвокату Мінченко Ярославу Васильовичу, акт наданих послуг №117 від 19.09.2022р., платіжне доручення №506 від 20.09.2022р. на суму 5 000,00 грн.

У відповідності до ч. 6 ст. 126 ГПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач не подавав клопотання про зменшення суми витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Разом з тим, суд враховує наступне.

Як вказує Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відтак, аналізуючи розмір витрат, понесених на правову допомогу позивачем у даній справі, з урахуванням наведеного та з урахуванням критеріїв, визначених ч. 5 ст. 129 ГПК України, суд доходить висновку, що витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн. в даній справі є обгрунтованим, реальним та розумним розміром, таким, що є обгрунтовано пропорційним з предметом спору. Водночас, здійснюючи розподіл судових витрат, суд також зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, витрати, понесені на професійну правничу допомогу, підлягають стягненню з відповідача також пропорційно, а саме в сумі 4 535,65 грн.

Керуючись ст.ст.13, 73-74, 76-79, 86, 129, 236, 238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОЛЮКС ГЛОБАЛ ПОСТ» (адреса: Україна, 79020, Львівська обл., місто Львів, ВУЛИЦЯ ПІД ГОЛОСКОМ, будинок 2А; ідентифікаційний код 42503626) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДИЛІЖАНС ЖД» (адреса: Україна, 01030, місто Київ, ВУЛИЦЯ ПИРОГОВА, будинок 6А; ідентифікаційний код 41121825) 29 000,00 грн. заборгованості, 1 085,19 грн. інфляційних втрат, 176,38 грн. - 3% річних, 4 535,65 грн. витрат на правову допомогу та 2 250,59 грн. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Суддя Король М.Р.