ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2022 р. м. Рівне Справа № 918/482/22

Господарський суд Рівненської області у складі головуючої судді Бережнюк В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти, Рівненської обласної ради

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія"

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 201 039,65 грн.

Секретар судового засідання Лиманський А.Ю.

Представники присутні у засіданні:

від прокуратури: Немкович І.І.

від відповідача: Мельник О.П.

Суть спору. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Керівник Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти, Рівненської обласної ради звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" про визнання недійсними додаткових угод, укладених до Договору №16317-ВЦ на постачання електричної енергії від 29.12.2020, та стягнення коштів 201 039,65 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні додаткові угоди були укладені з порушенням вимог ЗУ "Про публічні закупівлі". Оскільки, на переконання позивача, додаткові угоди слід визнати недійсними, то розрахунок за поставлену електроенергію повинен здійснюватися за ціною, вказаною в основному Договорі №16317-ВЦ на постачання електричної енергії від 29.12.2020. Внаслідок неправомірного збільшення ціни на електроенергію шляхом укладання спірних додаткових угод, на переконання позивача мала місце переплата коштів у розмірі 201 039,65 грн.

Рівненським обласним інститутом післядипломної педагогічної освіти проведено закупівлю UА-2020-11-17-005434-с за предметом: "Електрична енергія".

Надалі, між Рівненським обласним інститутом післядипломної педагогічної освіти та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №16317-ВЦ від 29.12.2020 року.

Як слідує з інформації, розміщеної у системі публічних закупівель "Прозорро", після укладення договору між сторонами неодноразово укладались додаткові угоди, якими збільшено ціну за одиницю товару, а саме: згідно з додатковою угодою №2 від 27.01.2021, ціна за одиницю товару становить 2,3537 грн./кВт*год без ПДВ; згідно з додатковою угодою №3 від 28.01.2021 ціна за одиницю товару становить 2,5856 грн./кВт*год без ПДВ; згідно з додатковою угодою №4 від 29.01.2021 ціна за одиницю товару становить 2,8439 грн./кВт*год без ПДВ; згідно з додатковою угодою №5 від 24.03.2021 ціна за одиницю товару становить 3,00607 грн./кВт*год без ПДВ; згідно з додатковою угодою №7 від 25.08.2021 ціна за одиницю товару становить 3,18448 грн./кВт*год без ПДВ; згідно з додатковою угодою №8 від 27.08.2021 ціна за одиницю товару становить 3,38072 грн./кВт*год без ПДВ; згідно з додатковою угодою №10 від 03.09.2021 ціна за одиницю товару становить 3,59656 грн./кВт*год без ПДВ; згідно з додатковою угодою №11 від 06.10.2021 ціна за одиницю товару становить 4,23726 грн./кВт*год без ПДВ; згідно з додатковою угодою №12 від 09.12.2021 ціна за одиницю товару становить 4,54028 грн./кВт*год без ПДВ; згідно з додатковою угодою №13 від 10.12.2021 ціна за одиницю товару становить 4,87357 грн./кВт*год без ПДВ.

На переконання позивача, описані вище оскаржувані додаткові угоди суперечить вимогам ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а отже підлягають до визнання недійсними.

За результатами виконання вказаного правочину відповідач внаслідок укладення додаткових угод безпідставно отримав від Рівненського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти кошти у сумі 201 039,65 грн., які мають бути стягнуті з відповідача.

27 липня 2022 року від Рівненської обласної ради надійшли письмові пояснення по справі. У яких, серед іншого зауважує, що Рівненська обласна рада не є головним розпорядником бюджетних коштів Рівненського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти. Рівненська обласна рада, як і Рівненський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти є окремими юридичними особами.

Рівненська обласна рада вважає, що представництво інтересів держави в даному випадку має розглядатися з урахуванням положень Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні".

Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43, визначено, що Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного та місцевих бюджетів, і в разі виявлення порушень законодавства має право пред`явити обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

З урахуванням наведеного, Рівненська обласна рада вважає, що Держаудитслужба, а не прокуратура, є належним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції щодо реалізації державної політики у сфері закупівель.

Крім того, Рівненська обласна рада не є органом, що здійснює державний фінансовий контроль, контроль у сфері публічних закупівель, не є розпорядником бюджетних коштів Рівненського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти, також не є стороною оскаржуваних угод. Тому вважає, що прокуратурою помилково визначено Облраду компетентним органом, який в спірних правовідносинах уповноважений державою здійснювати відповідні фукції.

11 серпня 2022 року від ТОВ "РОЕК" надійшов відзив на позов. Посилається на Закон України "Про публічні закупівлі", Цивільний кодекс України, Господарський кодекс України, Закон України "Про ринок електричної енергії", та вказує серед іншого, що при укладанні додаткових угод сторонами при зміні ціни за одиницю товару не було збільшено суму, визначену в договорі про закупівлю, що повністю відповідає положенням п. 2, ч. 5, ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі". Крім того, законодавчо встановленого обмеження щодо кількості змін ціни за одиницю товару в межах 10 % не встановлено.

Заявляючи позов, позивач не навів підстав, з якими стаття 215 ЦК України пов`язує недійсність правочинів. Також вважає, що прокурор обрав не той спосіб захисту.

Крім того, вважає, що звернення прокурора до суду у даній справі в інтересах держави в особі Рівненського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти є безпідставним.

Відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та просить відмовити в задоволенні позову.

22 серпня 2022 року від Рівненської окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив. У якій підтримано позицію висвітлену у позовній заяві. На переконання органу прократури, оскаржувані додаткові угоди суперечить вимогам ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а отже підлягають до визнання недійсними. За результатами виконання вказаного правочину відповідач внаслідок укладення додаткових угод безпідставно отримав від Рівненського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти кошти у сумі 201 039,65 грн., які мають бути стягнуті з відповідача.

29 серпня 2022 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких підтримана позиція, викладена у письмовому відзиві. Вважає вимоги позивача безпідставними та просить відмовити в позові.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 18.07.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Справу призначено до слухання в підготовчому засіданні на 10 серпня 2022 р. на 10:30 год.

27.07.2022 від Рівненської обласної ради надійшли письмові пояснення.

У судовому засіданні 10.08.2022 оголошено перерву до 29.08.2022 на 14:20 год.

11.08.2022 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" надійшов відзив на позов.

22.08.2022 від Рівненської окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив.

25.08.2022 від Рівненського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти надійшла заява про розгляд справи без участі його представника.

29.08.2022 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою від 29.08.2022 закрито підготовче провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті на 28 вересня 2022 р. на 12:00 год.

28.09.2022 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" надійшли письмові пояснення по справі.

У судовому засіданні 28.09.2022 представник органу прокуратури заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи.

Тому ухвалою від 28.09.2022 було відкладено розгляд справи на 11.10.2022 на 09:00 год.

07 жовтня 2022 року від Рівненської окружної прокуратури надійшли письмові пояснення.

11.10.2022 до канцелярії суду від Рівненської окружної прокуратури надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №918/482/22 до прийняття рішення об`єднаною палатою Касаційного господрського суду у складі Верховного Суду у справі №914/2656/21.

Протокольною ухвалою клопотання про зупинення провадження залишено без розгляду на підставі ст.118 ГПК України.

У судове засідання 11.10.2022 з`явилися прокурор Немкович І.І. та представник ТОВ "РОЕК" Мельник О.П.

Однак, враховуючи те, що на визначений судом час для проведення судового засідання у Рівненській області оголошено повітряну тривогу, судове засідання не відбулося. Розгляд даної справи не відбувся з об`єктивних причин, які не залежали від суду.

Тому ухвалою від 11.10.2022 розгляд справи відкладено на 25 жовтня 2022 р. на 11:15 год.

Ухвалою від 25.10.2022 розгляд справи відкладено на 22.11.2022 на 11:30 год.

22.11.2022 судове засідання не відбулося у зв`язку з відсутністю електропостачання в Господарському суді Рівненської області.

Відтак на призначений 22.11.2022 час представники учасників справи безпосередньо у судове засідання не мали можливості з`явитися через відсутність електропостачання у Господарському суді Рівненської області.

Ухвалою від 22.11.2022 розгляд справи відкладено на 07 грудня 2022 р. на 13:30 год.

Представник органу прокуратури 07.12.2022 під час розгляду спору по суті позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просив позов задоволити. Представник відповідача у свою чергу позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні.

У подальшому суд дослідив письмові докази, що містяться у справі.

Заслухано представників сторін у судових дебатах.

Після виходу з нарадчої кімнати суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Рівненським обласним інститутом післядипломної педагогічної освіти проведено закупівлю UА-2020-11-17-005434-с за предметом: "Електрична енергія".

Надалі, між Рівненським обласним інститутом післядипломної педагогічної освіти та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №16317-ВЦ від 29.12.2020 року.

За змістом пункту 5.1 цього договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком № 2 до цього договору.

Відповідно до додатку № 2 до договору від 29.12.2020 № 16317-ВЦ ціна за електричну енергію становить 2,30 грн/кВт*год без ПДВ, та визначається відповідно до формули: Ц(спож) = Цзак + Цп + Тпередача + Трозподіл, де: Цзак закупівельна ціна за розрахунковий період; Цп ціна на послуги пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу; Тпередача тариф на послугу з передачі електричної енергії ПрАТ "НЕК"Укренерго"; Трозподіл тариф на послуги з розподілу електричної енергії відповідного оператора системи розподілу.

У подальшому, після укладення договору між сторонами неодноразово укладались додаткові угоди. А саме: згідно з додатковою угодою №2 від 27.01.2021, ціна за одиницю товару становить 2,3537 грн./кВт*год без ПДВ; згідно з додатковою угодою №3 від 28.01.2021 ціна за одиницю товару становить 2,5856 грн./кВт*год без ПДВ; згідно з додатковою угодою №4 від 29.01.2021 ціна за одиницю товару становить 2,8439 грн./кВт*год без ПДВ; згідно з додатковою угодою №5 від 24.03.2021 ціна за одиницю товару становить 3,00607 грн./кВт*год без ПДВ; згідно з додатковою угодою №7 від 25.08.2021 ціна за одиницю товару становить 3,18448 грн./кВт*год без ПДВ; згідно з додатковою угодою №8 від 27.08.2021 ціна за одиницю товару становить 3,38072 грн./кВт*год без ПДВ; згідно з додатковою угодою №10 від 03.09.2021 ціна за одиницю товару становить 3,59656 грн./кВт*год без ПДВ; згідно з додатковою угодою №11 від 06.10.2021 ціна за одиницю товару становить 4,23726 грн./кВт*год без ПДВ; згідно з додатковою угодою №12 від 09.12.2021 ціна за одиницю товару становить 4,54028 грн./кВт*год без ПДВ; згідно з додатковою угодою №13 від 10.12.2021 ціна за одиницю товару становить 4,87357 грн./кВт*год без ПДВ.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків зокрема збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

Аналогічна вимога передбачена також п. 13.7 Договору.

Обгрунтовуючи необхідність внесення змін до Договору додатковою угодою №2 TOB "РОЕК" послався на Постанову НКРЄКП від 09.12.2020 № 2353 "Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії ПРАТ "НЕК «УКРЕНЕРВО" на 2021 рік", якою змінено тариф на передачу електричної енергії. Так, за умовами даної Постанови тариф на послуги з передачі електричної енергії для користувачів системи з 01.01.2021 становить 293,93 грн/МВт-год.

Як підставу для підписання Додаткової угоди №3 від 28.01.2021 ТОВ "РОЕК" вказано Постанову НКРЄКП від 09.12.2020 № 2376 "Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії ПРАТ "РІВНЕОБЛЕНЕРГО" із застосуванням стимулюючого регулювання".

ТОВ "РОЕК" направлено Інституту післядипломної педагогічної освіти проект Додаткової угоди №4 та інформацію з сайту ДП "ОПЕРАТОР РИНКУ", яка містить порівняльний аналіз середньозважених цін на електричну енергію на січень. Так, у своєму листі ТОВ "РОЕК" зазначає, що середньозважена ціна становить 1,54647 грн./кВт*год. без ПДВ.

Для обґрунтування коливання цін на ринку постачальником та необхідності підписання решти додаткових угод №5 від 24.03.2021, №7 від 25.08.2021, №8 від 27.08.2021, №10 від 03.09.2021, № 11 від 06.10.2021, № 12 від 09.12.2021, № 13 від 10.12.2021 постачальником ТОВ "РОЕК" надано дані з веб-сайту ДП "ОПЕРАТОР РИНКУ" роботи "ринку на добу наперед" та внутрішньодобовому ринку за відповідні періоди та висновки Рівненської торгово-промислової палати від 19.08.2021,13.10.2021 та 18.10.21.

Відповідно по пункту 13.7 договору, умови договору не повніші відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків споживача;

2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

Зміна ціни за одиницю електричної енергії допускається за умови надання стороною, яка пропонує зміни, документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку в торговій зоні "ОЕС України". Таким документальним підтвердженням можуть бути офіційні дані про ціну, обсяги купівлі-продажу електричної енергії на ринку "на добу на перед" (далі РДН) та внутрішньо добовому ринку (далі ВДР), та інші показники, які склалися у відповідному розрахунковому періоді в торговій зоні "ОЕС України" та оприлюднені офіційному вебсайті ДП "Оператор ринку" за адресою в мережі Інтернет https//www.oree.com.ua згідно з частиною шостою статті 67 Закону України "Про ринок електричної енергії". У якості документального підтвердження даних, сторонами визнаються, зокрема, завірені належним чином копії (роздруківки з вебсайту) оприлюднених результатів роботи РДН/ВДР та про діяльність ДП "Оператор ринку" за відповідний період, які оприлюднюються ДП "Оператор ринку" згідно із законодавством або інші документи органу, установи чи організації, які мають повноваження здійснювати моніторинг цін на товари, визначати зміни ціпи товару на ринку.

3) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

4) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послугу разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;

5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару па ринку;

6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування;

7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих ній (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни.

Істотні умови договору можуть змінюватися у випадку зміни регульованих цін на нормативів, які застосовуються у договорі, а саме: тарифу на послуги з передачі електричної енергії та тарифу на послуги з розподілу електричної енергії, які враховуються в структурі остаточної ціни електричної енергії, що постачають за договором.

У цьому випадку зміну ціни здійснюють у такому порядку:

- підставою для зміни ціни є набрання чинності постановою НКРЕКН про зміну відповідного регульованого тарифу, що застосовується у договорі;

- нову (змінену) ціну застосовують з дня введення в дію відповідного регульованого тарифу згідно з рішенням НКРЕКП, якщо інше не встановлено чинним законодавством України (у тому числі відповідними рішеннями НКРЕКП).

8) зміни умов у зв`язку із продовженням дії договору па строк, достатній для проведення процедури закупівлі спрощеної закупівлі на початку наступного року в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в початковому договорі про закупівлю, у кладеному в попередньому році, якщо видатки на досягнення цієї цілі затверджено в установленому порядку.

Прокурор вказує, що у відповідності до роз`яснення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27.10.2016 р. № 3302-06/34307-06 "Щодо зміни істотних умов договору", внесення змін до договору про закупівлю у залежності від коливання ціни товару на ринку повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим. Держстат України є спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики, однак перелік органів, установ, організацій, які уповноважені надавати відповідну інформацію щодо коливання ціни товару на ринку, не є вичерпним.

Отже, у кожному випадку це буде той документ, який підтверджує факт коливання ціни конкретного предмета закупівлі зокрема, інформація (довідка) або експертний висновок відповідного органу, який має повноваження монітори™ ціни на конкретний товар, визначати зміни в цінах на такий товар.

На підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору.

Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження, викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо.

Так, постачальник зобов`язаний довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для Замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Продавець повинен обгрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Продавець також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Підвищення сторонами Договору ціни шляхом неодноразового укладання додаткових угод та "каскадного" підвищення ціни за одиницю товару суперечить меті Закону України "Про публічні закупівлі". Зокрема, такі дії нівелюють інститут публічних закупівель, як засіб забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у цій сфері, запобігання проявам корупції та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки якщо пристати на тлумачення сторонами п. 2 ч. 5 статті 41 Закону, то при укладанні додаткових угод ціну за товар можна збільшувати необмежену кількість разів. Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.09.2019 зі справи № 915/1868/18).

Позивач зауважує, що за результатами виконання договору з врахуванням додаткових угод, якими було збільшено вартість товару, відповідач внаслідок укладення додаткових угод безпідставно отримав від Рівненського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти кошти у сумі 201 039,65 грн.

Так, згідно наданих Інститутом актів приймання-передачі електричної енергії, TOB "РОЕК" поставлено 117 476 кВт*год електричної енергії на загальну суму 525 273,41 грн ., а саме:

- згідно акту №А- за січень 2021 року - 7 856 кВт*год на суму 26 809,65 грн. з ПДВ;

- згідно акту №А- за лютий 2021 року - 18 763 кВт*год на суму 60611,49 грн. з ПДВ;

- згідно акту №А- за березень 2021 року - 12 287 кВт*год на суму 47240,93 грн. з ПДВ;

- згідно акту №А- за квітень 2021 року - 10 798 кВт*год на суму 38 951,44 грн. з ПДВ;

- згідно акту №А- за травень 2021 року - 9 393 кВт*год на суму 33 883,22 грн. з ПДВ;

- згідно акту №А- за червень 2021 року - 3 495 кВт*год на суму 12 607,46 грн. з ПДВ;

- згідно акту №А-4 за липень 2021 року - 3 103 кВт*год на суму 11 193,38 грн. з ПДВ;

- згідно акту №А- за серпень 2021 року - 3 099 кВт*год на суму 13 374,88 грн. з ПДВ;

- згідно акту №489001355/9/1 за вересень 2021 року - 3 326 кВт*год на суму 16 139,30 грн. з ПДВ;

- згідно акту №489001355/10/1 за жовтень 2021 року - 4 727 кВт*год на суму 26 851,73 грн. з ПДВ;

- згідно акту №489001355/11/1 за листопад 2021 року - 20 165 кВт*год на суму 117 930,65 грн. з ПДВ;

- згідно акту №489001355/12/1 за грудень 2021 року - 20 464 кВт*год на суму 119 679,28 грн. з ПДВ.

З огляду на викладене, здійснюючи розрахунок за поставлену електричну енергію за тарифом, визначеним у первинному Договорі, Інститут повинен був сплатити за поставлену електричну енергію в обсязі 117 476 кВт*год кошти у розмірі 324 233,76 грн (117 476 * 2,30 + 20% ПДВ).

Отже, на переконання органу прокуратури внаслідок неправомірного збільшення ціни на електричну енергію шляхом укладання спірних додаткових угод з порушенням законодавства мала місце переплата коштів у розмірі 201 039,65 грн. (525 273.41 грн. - 324 233,76 грн.).

Отримана відповідачем оплата у сумі 201 039,65 грн. за товар, який не був ним поставлений, підлягає стягненню з відповідача на підставі ч. 1 ст. 670 ЦК України.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін.

Відносно позову керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти слід зазначити наступне.

Питання щодо представництва прокурором інтересів громадянина або держави в господарському суді, а також особливості здійснення ним окремих форм представництва таких інтересів врегульовані положеннями Конституції України, Закону України "Про прокуратуру" та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з частинами 3, 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

За змістом частини 1 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Згідно з абзацом 3 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", зокрема не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (частина 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Відповідно до статті 170 Цивільного кодексу України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Отже держава у цивільних (господарських) правовідносинах діє через органи державної влади, а не через державні підприємства.

У пунктах 4.19, 4.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 915/478/18 зазначено: "держава може вступати як у цивільні (господарські), так і у адміністративні правовідносини. У випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність на рівні з іншими учасниками цивільних правовідносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

… Отже, поведінка органів, через які діє держава у цивільних або адміністративних відносинах, розглядається як поведінка держави у цивільних або адміністративних відносинах. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції, встановленої законом. У випадку, коли держава вступає в адміністративні правовідносини, вона діє через свої органи як суб`єкт владних повноважень."

Близькі за змістом висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц.

У пункті 35 постанови Великої Палати Верховного суду від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18, наведено висновок: "держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді ".

У пунктах 8.10, 8.11, 8.14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 сформульовано такі правові висновки:

"…заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом третім частини 3 статті 23 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII "Про прокуратуру" (далі Закон), має застосовуватись з урахуванням положень абзацу 1 частини 3 цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на положення частини 2 статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У контексті цього засадничого положення відсутність у Законі інших окремо визначених заборон на здійснення представництва прокурором, окрім спеціальної заборони на представництво державних компаній, не слід розуміти як таку, що розширює встановлені в абзаці 1 частини 3 статті 23 Закону межі для здійснення представництва прокурором законних інтересів держави.

…Беручи до уваги наведене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі державного підприємства та вважає правильними висновки судів попередніх інстанції про необхідність залишення позову, поданого прокурором в інтересах держави в особі державного підприємства, без розгляду відповідно до положень пункту 2 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України."

У пункті 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, Велика Палата Верховного Суду зазначила: "Відповідно до частини 3 статті 23 Закону прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу".

При цьому поняття "компетентний орган" у цій постанові вживається в значенні органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (пункт 27 зазначеної постанови).

Крім того, в пунктах 83 85 постанови Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3337/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила таке:

"На відміну від прокурора та органів, через які діє держава, юридичні особи, які не є такими органами, діють як самостійні суб`єкти права учасники правовідносин. Конституцією України та законом не передбачена можливість прокурора здійснювати процесуальні та інші дії, спрямовані на захист інтересів юридичних осіб. Зокрема, до повноважень прокурора не належить здійснення представництва в суді державних підприємств. При цьому інтереси юридичної особи можуть не збігатися з інтересами її учасників (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19, пункт 62)). Тому інтереси державного підприємства можуть не збігатися з інтересами держави, яка має статус засновника (вищого органу) такого підприємства (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 71)).

Відповідно до статті 170 Цивільного кодексу України держава у цивільних відносинах діє через органи державної влади, а не через державні підприємства.

Виходячи з викладеного Велика Палата Верховного Суду підтверджує свій висновок про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі державного підприємства (пункт 8.14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21))".

У пункті 91 постанови Верховного Суду від 25.11.2021 у справі № 917/269/21 зазначено:

"Оскільки комунальне підприємство не є суб`єктом владних повноважень, а прокурором визначено порушення прав саме комунального підприємства як суб`єкта господарювання, а не безпосередньо територіальної громади в особі органу місцевого самоврядування звернення прокурора до суду в цій справі в інтересах держави є безпідставним".

Подібні висновки щодо недопустимості представництва прокурором інтересів держави в особі державного чи комунального підприємства, яке не є суб`єктом владних повноважень, але є самостійним суб`єктом права, та безпідставності звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі таких підприємств викладені у постановах Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 917/562/21, від 917/565/21, від 07.12.2021 у справі № 903/865/20.

У даному випадку суд вважає, що спірні правовідносини у згаданих справах та справі №918/482/22, що розглядається, є подібними, оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку зі зверненням прокурора в інтересах держави в особі закладу освіти - Рівненського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти.

Так, відповідно до Статуту Рівненського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти, затвердженого рішенням Рівненської обласної ради від 23.12.2021 № 467, Рівненський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти є закладом післядипломної педагогічної освіти для осіб з вищою освітою (у тому числі з освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста) обов`язковість підвищення кваліфікації яких передбачена законом, що здійснює спеціалізоване вдосконалення освіти та професійної підготовки особи шляхом поглиблення, розширення і оновлення її професійних знань, умінь і навичок або отримання іншої спеціальності на основі здобутого раніше освітньо-кваліфікаційного рівня та практичного досвіду; засновником і власником Інституту є територіальні громади сіл, селищ, міст Рівненської області в особі Рівненської обласної ради. Інститут є комунальним закладом, бюджетною установою та фінансується з обласного бюджету. Мета освітньої діяльності Інституту - здійснення освітніх і наукових послуг у післядипломному освітньому просторі.

Оскільки відповідно до положень Статуту Інститут є комунальним закладом (бюджетною установою), тобто не має статусу суб`єкта владних повноважень, судом беруться до уваги висновки, викладені у наведених постановах Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 915/478/18, від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, від 25.11.2021 у справі №917/269/21, від 14.12.2021 у справі № 917/562/21, від 01.02.2022 у справі 917/565/21, від 07.12.2021 у справі №903/865/20, та враховується, що позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі Рівненського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти спрямовані на захист прав або інтересів не держави, а комунального закладу, що здійснює освітню діяльність, тому не підлягають розгляду по суті.

Позовна заява в цій частині фактично подана не від імені та в інтересах держави, а від імені та в інтересах комунального закладу, проте прокурор не має повноважень щодо представництва в суді комунальних закладів освіти.

З метою забезпечення єдності судової практики у питанні застосування положень Господарського процесуального кодексу України у справах за позовами прокурорів Велика Палата Верховного Суду у справі № 912/2385/18 дійшла висновку, що у разі якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України. Такого ж висновку щодо застосування наведеної норми процесуального права дійшов і Верховний Суд у постанові від 19.02.2019 у справі № 925/226/18.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

Отже, відповідно до положень пункту 2 частини 1 статті 226 позов керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" слід залишити без розгляду.

Відносно позову керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської обласної ради слід зазначити наступне.

Звертаючись до суду з позовом, прокурор як особа, яка користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу, самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах або відсутність такого.

Отже, визначення позивача (тобто зазначення органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або вказівка на відсутність такого органу), відповідача у спорі, зазначення, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права це право, яке належить прокурору як особі, яка користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу, в цьому випадку правами позивача (близький за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 924/996/21).

Саме на суд покладено обов`язок встановити належність позивача, належність відповідача, надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з оцінки доказів, здійсненої за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів за правилами статті 86 Господарського процесуального кодексу України, ураховуючи принципи господарського судочинства, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, суд має перевірити доводи, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб та чи є він ефективним (аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 09.09.2021 у справі № 925/1276/19).

Так, прокурор визначив одним із позивачів у справі №918/482/22 Рівненську обласну раду.

Відповідно до ст.5 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; старосту; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

Отже, Рівненська обласна рада входить до системи органів місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад у межах повноважень, визначених Конституцією України, ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" та іншими законами.

Звертаючись із позовом у цій справі прокурор посилався на порушення законодавства про публічні закупівлі.

Відповідно до частин 1, 4 статті 7 Закону України "Про публічні закупівлі" уповноважений орган здійснює регулювання та реалізує державну політику у сфері закупівель у межах повноважень, визначених цим Законом.

Рахункова палата, Антимонопольний комітет України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснюють контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 6 статті 8 цього Закону України "Про публічні закупівлі" моніторинг процедури закупівлі здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи. Моніторинг процедури закупівлі здійснюється протягом проведення процедури закупівлі, укладення договору про закупівлю та його дії.

Положеннями частин 1, 2 статті 44 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що за порушення вимог, установлених цим Законом та нормативно-правовими актами, прийнятими на виконання цього Закону, уповноважені особи, службові (посадові) особи замовників, службові (посадові) особи та члени органу оскарження, службові (посадові) особи Уповноваженого органу, службові (посадові) особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, службові (посадові) особи органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (обслуговуючого банку), несуть відповідальність згідно із законами України.

За придбання товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель/спрощених закупівель, відповідно до вимог цього Закону, та укладення договорів, що передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель/спрощених закупівель, визначених цим Законом, та за порушення вимог цього Закону службові (посадові) особи, уповноважена особа замовника та керівники замовників несуть відповідальність згідно із законами України.

Відповідно до пунктів 8 та 10 частини 1 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" органу державного фінансового контролю надається право, зокрема порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43, визначено, що Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Згідно з підпунктами 3, 4, 9 пункту 4 цього Положення Держаудитслужба реалізує державний фінансовий контроль через здійснення державного фінансового аудиту, перевірки закупівель, інспектування (ревізії), моніторингу закупівель; здійснює контроль, зокрема, за дотриманням законодавства про закупівлі; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку правоохоронним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.

Отже, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного та місцевих бюджетів, і в разі виявлення порушень законодавства має право пред`явити обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

З урахуванням наведеного, Держаудитслужба є належним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції щодо реалізації державної політики у сфері закупівель.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2018 у справі № 826/9672/17.

При цьому Держаудитслужба може бути позивачем у справі. Питання належності/неналежності цього органу залежить від обставин кожної конкретної справи, які мають з`ясовуватися у суді з наведенням відповідного обґрунтування у судовому рішенні (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 09.09.2021 у справі № 925/1276/19).

Відповідно до частини 2 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

Органам місцевого самоврядування надано широкі права для здійснення економічного і соціального розвитку на своїй території. У статті 143 Конституції України зазначено, що місцеві органи самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки та збори відповідно до закону; утворюють, реорганізовують та ліквідують комунальні підприємства, організації, установи.

Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності (близькі за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 30.07.2020 у справі № 904/5598/18, від 15.05.2019 у справі № 911/1497/18).

Для реалізації наданих повноважень орган місцевого самоврядування має право звертатися до суду та здійснювати інші функції і повноваження у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

При цьому відповідно до частин 1 та 2 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов`язаних із визнанням правочинів недійсними, а тому, виходячи з вимог статті 16 Цивільного кодексу України, статті 4 Господарського процесуального кодексу України, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках прокурора, державних та інших органів, позивачем у справі про визнання недійсним правочину може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Аналогічні висновки містяться у значній кількості постанов Верховного Суду, зокрема, від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20, від 29.09.2021 у справі №910/5529/19, від 01.12.2021 у справі № 910/10754/20, від 13.01.2022 у справі № 914/1962/19, від 18.05.2022 у справі № 916/1383/21.

У справі №918/482/22 Рівненська обласна рада не є стороною спірних додаткових угод до договору від 29.12.2020 №16317-ВЦ.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в пункті 69 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц "оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах".

При цьому в контексті спірних правовідносин суд враховує правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 07.12.2021 у справі №903/865/20, від 14.12.2021 у справі № 917/562/21, від 01.02.2022 у справі № 917/565/21, відповідно до якої "наявність корпоративних відносин між органом місцевого самоврядування та комунальним підприємством виключає наявність владних повноважень між ними або між органом місцевого самоврядування як засновником комунального підприємства та третіми особами, які здійснюють господарське правопорушення, на яке повинно реагувати комунальне підприємство як суб`єкт господарських відносин".

Суд зазначає, що спірні правовідносини у наведених справах № 903/865/20, № 917/562/21, № 917/565/21 та у справі №918/482/22, що розглядається, є подібними у контексті підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі органу місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Таким чином, у розумінні закону суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Наведені приписи чинного законодавства визначають об`єктом захисту, в тому числі судового, порушене, невизнане або оспорюване право.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Крім того, за приписами чинного законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

У рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 щодо "порушеного права", за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним". Поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

У цьому Рішенні Конституційного Суду України надано офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес" як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного Рішення Конституційного Суду України.

При цьому суд зазначає, що захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі шляхом звернення з позовом до суду.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Тобто, вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Лише у разі встановлення наявності порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу позивача та відповідності обраного останнім способу захисту такому порушенню або оспоренню суд може прийняти рішення про задоволення позову.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, або компенсація витрати, що виникли у зв`язку з порушенням прав, чи в інший спосіб нівелює негативні наслідки такого порушення.

Як свідчать матеріали справи, прокурор, звертаючись до суду з позовом у цій справі, наголошував, що оскаржувані угоди порушують інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів. При цьому, Рівненська обласна рада як засновник Рівненського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти здійснює контроль за ефективністю використання фінансових ресурсів, цільовим та ефективним використанням бюджетних коштів.

Разом з тим, відповідно до рішення обласної ради від 24.12.2020 №58 "Про обласний бюджет Рівненської області на 2021 рік" головним розпорядником бюджетних коштів для Рівненського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти є Управління освіти і науки Рівненської обласної державної адміністрації. Правонаступником вказаного Управління є Департамент освіти і науки Рівненської обласної державної адміністрації.

Відтак, Рівненська обласна рада не є головним розпорядником бюджетних коштів Інституту. Також на Облраду не покладено здійснення контролю у сфері публічних закупівель.

Рівненська обласна рада та Рівненський обласний інститут післядипломної педагогічної освіти є окремими юридичними особами.

Суд констатує, що Рівненська обласна рада не є стороною Договору про постачання електричної енергії споживачу №16317-ВЦ від 29.12.2020 року, укладеного між Рівненським обласним інститутом післядипломної педагогічної освіти та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія", та додаткових угод до цього договору.

Вказані договір та додаткові угоди до нього не стосувалися прав та інтересів Рівненської обласної ради. Відповідно, прокурором не наведено, а судом не встановлено порушення прав та законних інтересів Рівненської обласної ради внаслідок їх укладення.

Більше того, виходячи з викладеного та беручи до уваги мету здійснення судочинства, судом не встановлено, що при задоволенні заявленого позову відбудеться відновлення права чи інтересів Рівненської обласної ради зазначеним в позові способом захисту.

Відтак суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позову керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської обласної ради, оскільки є відсутнім порушення суб`єктивного права Рівненської обласної ради, що підлягає судовому захисту у даному спорі.

Невірно обраний спосіб захисту порушеного права виключає дослідження та вирішення судом заявлених позовних вимог по суті (пункт 29 постанови Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №911/269/19). Тому суд не перевіряє інші доводи та міркування учасників справи щодо суті заявлених вимог та наявності чи відсутності підстав для визнання недійсними додаткових угоди та стягнення коштів, що були сплачені у процесі їх виконання, оскільки відповідний аналіз має бути зроблений у мотивувальній частині судового рішення в разі звернення позивача до суду щодо застосування належного та ефективного способу захисту.

Висновки суду.

За результатами розгляду спору та з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до висновку, що позов керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти слід залишити без розгляду, та відмовити в задоволенні позову керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської обласної ради.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, у зв`язку з тим, що має місце відмова у задоволенні позовних вимог, судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на Рівненську обласну прокуратуру у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" - залишити без розгляду.

2. Відмовити в задоволенні позову керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської обласної ради до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 13 грудня 2022 року.

Суддя Бережнюк В.В.