СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року м. Харків Справа № 917/996/20

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Пуль О.А. , суддя Крестьянінов О.О.

за участю секретаря Андерс О.К

за участю представників учасників справи:

представника позивача за первісним позовом (ТОВ"КАІС АГРО") - Кулікова С.В. за довіреністю від 26.09.22 (в режимі відеоконференції);

представника відповідача за первісним позовом (ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів") не з`явився;

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (Фонду державного майна України)- в порядку самопредставництва через Федорчука О.В., згідно з наказом з особового складу від 27.12.2019 № 1254к та Посадовою інструкцією (в режимі відеоконференції);

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Фонду державного майна України (вх.1686) на рішення господарського суду Полтавської області від 13.04.2021 (суддя Білоусов С.М., повний текст складено 22.04.2021) у справі №917/996/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС АГРО", м. Харків,

до Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів", м. Полтава,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -Фонд державного майна України, м. Київ,

про відшкодування збитків

та за зустрічним позовом Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів", м. Полтава,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС АГРО", м. Харків,

про визнання угоди недійсною,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Каіс Агро" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів" про стягнення збитків в розмірі 183 750 доларів США.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач не виконав умови договору складського зберігання зерна від 23.10.2018 № 78/18-хб у частині повернення зерна зі зберігання на першу вимогу поклажодавця, внаслідок чого позивач поніс витрати у вигляді штрафу за порушення строків поставки товару контрагенту за контрактом 24.07.2018 № KS-OP-02C - OPTIMONT INVESTMENTS LTD.

Державне підприємство "Полтавський комбінат хлібопродуктів" звернулося до господарського суду Полтавської області із зустрічною позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Каіс Агро" про визнання недійсною угоди про визнання боргу від 26.12.2019.

Зустрічну позовну заяву мотивовано тим, що ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" і Філія "Хлібна база № 88" ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" в порушення положень статті 73-2 Господарського кодексу України (далі ГК України) уклали з ТОВ "КАІС АГРО" угоду про визнання боргу від 26.12.2019 без згоди уповноваженого органу (Фонду державного майна України).

Рішенням господарського суду Полтавської області від 13.04.2021 у справі № 917/996/20 первісний позов задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" на користь ТОВ "КАІС АГРО" в рахунок відшкодування завданих збитків 183 750,00 доларів США, яка визначається в еквіваленті до національної валюти України на дату перерахування грошових коштів за відповідним курсом Національного банку України, та 73481,64 грн судових витрат. У задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Задовольняючи первісні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу завдані збитки саме внаслідок бездіяльності відповідача у вигляді нездійснення відвантаження продукції позивача в порядку, передбаченому договором складського зберігання зерна № 78/18-хб від 23.10.2018. При цьому суд першої інстанції дійшов висновку про наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, який є підставою для відшкодування позивачу збитків.

В задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції відмовив з тих підстав, що на час укладання угоди про визнання боргу (26.12.2019 року) ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" не мало уповноваженого органу управління та не могло отримати згоду на вчинення значного господарського зобов`язання, в той час як Фонд державного майна України зареєстрований як уповноважений орган управління лише з 24.01.2020.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Фонд державного майна України із вказаним рішенням не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на нез`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить це рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник не погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність у ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" на час укладення оспорюваної угоди уповноваженого органу управління, оскільки на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.11.2019 №1101-р Про передачу цілісних майнових комплексів державних підприємств, установ та організацій до сфери управління Фонду державного майна України та відповідно до Положення про порядок передачі об`єктів права державної власності, цілісний майновий комплекс ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" на підставі акту від 20.12.2019 передано із сфери управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України до сфери управління Фонду державного майна України.

Крім того, скаржник посилається на п.11 Порядку передачі (повернення) функцій з управління майном державних підприємств, функцій з управління пакетами акцій (частками) у зв`язку з прийняттям рішення про приватизацію або про припинення приватизації об`єкта приватизації (постанова Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 №389) та зазначає, що у випадку прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про передачу об`єкту до сфери управління державного органу приватизації підписання акта приймання-передачі не вимагається.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що вимоги апеляційної скарги в частині скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову і прийняття нового рішення про відмову у його задоволенні не обгрунтовані жодними доводами, у чому полягає незаконність і (або) необгрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 11.08.2021 скасовано рішення господарського суду Полтавської області від 13.04.2021 року у справі №917/996/20 та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні первісного позову, а зустрічний позов задоволено. Визнано недійсною угоду про визнання боргу, укладену 26.12.2019 ТОВ "КАІС АГРО" та ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів", філією Хлібна база №88 ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів". Стягнуто з ТОВ "КАІС АГРО" на користь ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" витрати зі сплати судового збору за подання зустрічного позову в розмірі 2102 грн. Стягнуто з ТОВ "КАІС АГРО" на користь Фонду витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 113 375,46 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову через недоведення позивачем наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, пославшись на те, що ТОВ "КАІС АГРО" під час укладання договору складського зберігання зерна № 78/18-хб повинне було допускати можливість настання несприятливих фінансових наслідків у разі невиконання ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" умов договору; вступаючи у договірні відносини з OPTIMONT INVESTMENTS LTD, позивач за первісним позовом не був позбавлений можливості провести комерційний розрахунок та визначити власний комерційний ризик; позивачем за первісним позовом не доведено відсутність у нього можливості поставити товар OPTIMONT INVESTMENTS LTD за рахунок іншого зерна, ніж те, що перебувало на зберіганні у відповідача за первісним позовом (враховуючи наявність договірних відносин у позивача за первісним позовом з різними зберігачами зерна).

В обґрунтування висновку про задоволення зустрічного позову суд послався на те, що оскільки сума грошових коштів, яку відповідач за первісним позовом зобов`язався сплатити позивачу за спірною угодою від 26.12.2019 складає більше 25% вартості активів підприємства станом на 31.12.2018, в силу положень ч.3 ст.79-2 ГК України, вчинення цього правочину мало бути погоджено з органом, до сфери управління якого належить ДП Полтавський КХП, яким на час укладення угоди було Міністерство аграрної політики та продовольства України, в той час як матеріали справи не містять доказів такого погодження та на час звернення позивача до суду із цим позовом Фонд державного майна України був органом управління ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів", що підтверджується відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб та наявною в матеріалах справи інформацією (а.с.208 т.1).

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 27.01.2022 у справі №917/996/20 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС АГРО" задоволено частково. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.08.2021 у справі №917/996/20 скасовано. Справу №917/996/20 направлено до Східного апеляційного господарського суду на новий розгляд.

В обґрунтування висновку про скасування постанови суду апеляційної інстанції із направленням справи на новий апеляційний розгляд суд касаційної інстанції зазначив, зокрема, те, що, здійснюючи перегляд судового рішення у цій справі, апеляційний господарський суд на порушення статей 86, 269 ГПК України, не дослідив та не надав оцінки усім наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, зокрема змісту договору складського зберігання зерна від 23.10.2018 №78/18-хб (в контексті виконання позивачем пункту 3.3 цього Договору), умовам контракту №KS-OP-02C від 24.04.2018, укладеного ТОВ КАІС АГРО та OPTIMONT INVESTMENTS LTD; умовам додаткових угод до цього контракту від 12.03.2019 та від 15.03.2019; зміст листа ТОВ КАІС АГРО від 15.03.2019 адресованого директору OPTIMONT INVESTMENTS LTD. При цьому суд касаційної інстанції зазначив, що суд апеляційної інстанції не з`ясував, чи були добросовісними дії позивача під час укладання додаткових угод від 12.03.2019 та від 15.03.2019 щодо встановлення штрафних санкцій та строків поставки тощо, враховуючи зміст листа ТОВ КАІС АГРО від 15.03.2019 та умови договору складського зберігання зерна від 23.10.2018 №78/18-хб (щодо строків відвантаження); чи була поведінка позивача добросовісною під час укладення зазначених додаткових угод з огляду на ризики підприємницької діяльності та чи можливо було уникнути настання таких збитків діями самого позивача; як протиправна поведінка відповідача пов`язана зі збитками, які поніс позивач (прямо (безпосередньо) чи опосередковано).

Також суд касаційної інстанцїї зауважив на те, що ухвалюючи оскаржувану постанову в частині задоволення зустрічного позову, суд апеляційної інстанції не встановив тих фактичних обставин справи, від яких залежить її правильне вирішення, та не надав їм належної правової оцінки, тому дійшов передчасного висновку про те, що зустрічні позовні вимоги позивача є необґрунтованими. При цьому Верховний Суд звернув увагу на те, що матеріалами справи підтверджується, що Баланс (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2018, на який посилається суд апеляційної інстанції як на підставу для задоволення зустрічного позову, Фонд державного майна України надав лише до суду апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою та на порушення вимог статей 80 та 269 ГПК України суд апеляційної інстанції, не дослідивши причин неподання Фондом цього документа до суду першої інстанції, оцінив зазначений звіт про фінансовий стан як належний та допустимий доказ у цій справі, на підставі чого дійшов висновку про наявність підстав для визнання недійсною угоди про визнання боргу від 26.12.2019.

16.02.2022 справа надійшла до Східного апеляційного господарського суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2022 для розгляду справи № 917/996/20 сформовано склад колегії суддів: головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Геза Т.Д., суддя Терещенко О.І.

Ухвалою Східного апеляційного господаського суду від 21.02.22 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фонду державного майна України (вх.1686) на рішення господарського суду Полтавської області від 13.04.2021 у справі №917/996/20 та призначено справу до розгляду на 21.03.22 р. о 14:15 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 104.

Також цією ухвалою запропоновано учасникам справи до 11.03.2022 надати письмові пояснення по справі з урахуванням висновків та вказівок, викладених в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 27.01.2022 у справі №917/996/20.

12.05.22 від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -Фонду державного майна України через систему Електронний суд надійшли письмові пояснення по справі , з урахуванням висновків та вказівок, викладених в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 27.01.2022 у справі №917/996/20

03.08.2022 від позивача надійшли письмові пояснення по справі (вх. № 4201), з урахуванням висновків та вказівок, викладених в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 27.01.2022 у справі №917/996/20.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до пункту 1 Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 12.08.2022 №573/2022, на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 № 2119-IX, Указом від 18.04.2022 № 259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-IX, та Указом від 17.05.2022 № 341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 № 2263-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23.08.2022 строком на 90 діб.

За таких обставин, судове засідання, призначене на 21.03.2022, не відбулось.

Указом Президента України від 07.11.2022 № 758/2022 , затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 16.11.2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21.11.2022 строком на 90 діб -до 19.02.2023 .

Отже, на теперішній час в Україні діє воєнний стан, який продовжено вищезазначеним Указом Президента України строком до 19.02.2023.

Водночас, з огляду на необхідність розгляду апеляційної скарги впродовж розумних строків в контексті встановлених п.1 ст.6 ратифікованої Україною Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантій, з огляду на приписи пункту 10 частини 3 статті 2 та частини 2 статті 114 ГПК України, якими встановлено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом, а строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.09.2022 повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Фонду державного майна України (вх.1686) на рішення господарського суду Полтавської області від 13.04.2021 у справі №917/996/20 відбудеться 13.10.2022 о 14:15 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 132.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2022, у зв`язку з відпусткою судді Терещенко О.І., для розгляду справи № 917/996/20 сформовано склад колегії суддів: головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Геза Т.Д., суддя Пуль О.А.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2022, у зв`язку з відпусткою судді Гези Т.Д., для розгляду справи № 917/996/20 сформовано склад колегії суддів: головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Пуль О.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.10.22 за клопотанням відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, відкладено розгляд справи на 10.11.2022 о 10:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань № 132.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.11.2022 з огляду на технічну неможливість забезпечити участь представника Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів" у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Київського районного суду м. Полтави, з метою надання можливості учасникам справи скористатись своїми процесуальними правами, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, особливості конкретних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про відкладення розгляду справи на 08.12.2022 о 12:30 год.

Також цією ухвалою задоволено усні клопотання представників Товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС АГРО" та Фонду державного майна України про забезпечення їх участі в наступному судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon".

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення -без змін.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача підтримала апеляційну скаргу, пославшись при цьому на його правову позицію, викладену в письмових поясненнях по справі , з урахуванням висновків та вказівок, викладених в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 27.01.2022 у справі №917/996/20.

Відповідач за первісним позовом, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, представника для участі в ньому не направив, про причини неявки суд не повідомив, що відповідно до ч.ч. 1, 3 статті 202, ч. 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України є підставою для розгляду справи за його відсутності.При цьому суд враховує, що розгляд справи вже двічі відкладався ухвалою від 13.10.22 за клопотанням відповідача за первісним позовом та ухвалою від 10.11.22 з огляду на технічну неможливість забезпечити участь представника відповідача за первісним позовом в судовому засіданні в режимі відео конференції.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, письмових пояснень позивача по суті справи, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, дійшла висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, зважаючи на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.10.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Каіс Агро" та Державним підприємством "Полтавський комбінат хлібопродуктів" укладено договір складського зберігання зерна № 78/18-хб (а.с.9 т.1).

За умовами Договору поклажодавець - ТОВ "Каіс Агро" (позивач за первісним позовом), за власний рахунок, поставляє на зерновий склад - Філії "Хлібна база № 88" ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" (відповідач за первісним позовом) зерно культур, що вказані у цьому Договорі, а зерновий склад зобов`язується надати послугу, пов`язану з його діяльністю, а саме: прийняти, розташувати по сховищам у відповідності з якістю, при необхідності доводити до потрібних кондицій, зберігати і відвантажувати сільськогосподарську продукцію (надалі зерно) на протязі терміну дії цього Договору.

Зерновий склад зобов`язаний зберігати зерно протягом строку, визначеного у Договорі та за розпорядженням поклажодавця здійснювати відвантаження зерна (п. п. 2.1.6).

За умовами п. 2.1.1 Договору зерновий склад зобов`язаний здійснити на підставі накладних приймання зерна фактичної якості з видачею поклажодавцю реєстру за кожну добу надходження із зазначенням фізичної ваги та фактичної якості, але не вище обмежувальних кондицій. Приймання зерна здійснюється з участю повноважного представника поклажодавця з подальшим оформленням провізних документів (накладних, актів приймання продукції), складська квитанція видається не пізніше наступного робочого дня з моменту приймання зерна.

На виконання умов вказаного Договору між ТОВ Агро-слобожанщина (продавець), ТОВ Каіс Агро, Філією Хлібна База №88 ДП Полтавський комбінат хлібопродуктів складено акти, відповідно до яких сторони провели приймання-передачу зерна сільськогосподарської культури, а саме - кукурудзи 3 класу врожаю 2018 року у загальній кількості 3248,94т, відповідно до актів від 25.10.2018 № ХБ-00000018, від 30.10.2018 №ХБ-00000020, від 15.11.2018 №ХБ-00000042, від 19.11.2018 № ХБ-00000043, від 27.11.2018 № ХБ-00000046, від 30.11.2018 №ХБ-00000048, від 12.12.2018 № ХБ-00000053, від 09.01.2019 № ХБ-00000073, від 26.02.2019 № ХБ-00000081 та від 14.03.2019 № ХБ-00000083. Також між УАСП ТОВ Каіс, ТОВ Каіс Агро та Філією Хлібна База №88 ДП Полтавський комбінат хлібопродуктів складено акт від 22.02.2019 №ХБ-00000080, відповідно до якого продавець переоформлює, а покупець приймає на зберігання зерно кукурудзи 3 класу врожаю 2018 року в кількості 658,72т, яке знаходиться на зберіганні на підприємстві.На вказане зерно загальною кількістю 3907,66 т. позивачу зерновим складом відповідача видано відповідні складські квитанції.

Із зазначеної кількості зерна кукурудзи 3 класу в кількості 3 512,96 тон позивачем за первісним позовом- Товариства з обмеженою відповідальністю Каіс Агро було отримано від відповідача за первісним позовом зі зберігання 394,70 тон. відповідно до накладних від 25.02.2019 р. щодо відвантаження 129,200 тон та від 19.03.2019 щодо відвантаження 134,250 тон та від 19.03.2019 р. щодо відвантаження 131,250 тон., а тому залишок невідвантаженого зерна, яке залишилось на зберіганні у Державного підприємства Полтавський комбінат хлібопродуктів на підставі договору складського зберігання №78/18-хб від 23.10.2018 склав 3 512,96 т. (3907,66 394,7 т. = 3 512,96 т.), що встановлено рішенням господарського суду Харківської області від 14.08.2019 у справі №922/1595/19, яким було визнано право власності Товариства з обмеженою відповідальністю Каіс Агро на зазначені 3 512,96 т. зерна і яке набрало законної сили (т. 1 а.с. 50-63).

Також зерновий склад зобов`язаний зберігати зерно протягом строку, визначеного у договорі, за розпорядженням поклажодавця здійснювати переоформлення та відвантажування зерна; відвантажити зерно в порядку черговості отриманих заявок від інших поклажодавців відповідно поданої заявки, наряд на відвантаження зерна державного резерву виконується позачергово; у разі неможливості задіяти при навантажувально-розвантажувальних роботах тепловоз зернового складу (технічні неполадки), про це відразу повідомляється поклажодавець, якщо він подав заявку на ці роботи відповідно до умов даного договору. У цьому випадку поклажодавець самостійно організовує подачу-прибирання вагонів з участю маневрового тепловозу залізниці (п. п. 2.1.6, 2.1.10, 2.1.11т Договору).

Відповідно до п. 3.2 Договору відпуск зерна зерновим складом та приймання її поклажодавцем за кількістю та якістю здійснюється на складі зернового складу та за участю уповноваженого представника поклажодавця з обов`язковим складанням відповідних актів.

При відвантаженні зерна залізничним транспортом поклажодавець повинен не пізніше ніж за 10 діб до проведення запланованого навантаження, письмово попередити про це зерновий склад. В разі недотримання цієї вимоги поклажодавець відшкодовує сплачені зерновим складом штрафи за понаднормативне використання вагонів, а зерновий склад не несе відповідальності за порушення строків відвантаження (п.3.3 цього договору).

Для здійснення відвантаження зерна, що перебувало на зберіганні у ДП Полтавський комбінат хлібопродуктів, ТОВ Каіс Агро було залучено транспортних експедиторів на умовах укладених договорів, що встановлено рішенням господарського суду Полтавської області від 24.09.2020,залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 22.04.2021 у справі №917/998/20.

Так, 15.08.2018 між ТОВ МГ Тек (експедитор) та ТОВ Каіс Агро укладений договір транспортно-експедиційного обслуговування №05-1, за умовами якого експедитор зобов`язується за плату та за рахунок клієнта надати або організувати надання транспортно-експедиційних послуг, а саме - забезпечити оптимальне транспортне обслуговування, а також організувати перевезення вантажу (зернові та олійні культури та продукти їх переробки) залізничним транспортом.

Також 13.02.2019 між ТОВ Каіс Агро та ТОВ Укрресурс Груп укладений договір транспортного експедирування №130219/1, відповідно до якого експедитор зобов`язується за плату та за рахунок клієнта організувати надання транспортно-експедиційних послуг, пов`язаних з перевезенням зернових, олійних культур та продуктами їх переробки залізничним транспортом, а також виконання інших дій, необхідних для виконання обов`язків за цим договором і узгоджених з Клієнтом.

ТОВ "Каіс Агро" листом № 88 від 18.03.2019 року звернулося до Філії "Хлібна база № 88" ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" з вимогою відвантажити з 01.04.2019 року у залізничні вагони кукурудзу 3 класу врожаю 2018 року в кількості 2 100,00 тонн. (16 т.1).

04.04.2019 ТОВ МГ-Тек (експедитор за договором, укладеним 15.08.2018 з ТОВ Каіс Агро) звернулось до начальника станції Скороходове із листом №49/04-2019, в якому просило подати 15 вагонів по ст. Скороходове; оплата послуг гарантувалась з власного рахунку (а.с.18 т.1).

05.04.2019 року позивач повторно звернувся до Філії з вимогою відвантажити з 05.04.2019 року в залізничні вагони кукурудзу 3 класу врожаю 2018 року в кількості 3 512,960 тонн (а.с.17 т.1).

ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" вимоги ТОВ "Каіс Агро" не виконало.

Відповіді на вказані вище листи матеріали справи не містять.

07.04.2019 ТОВ МГ Тек подало 15 вагонів зерновозів (№№95359345, 95682332, 95828943, 95346177, 95328647, 95646048, 95792206, 95041448, 95680047, 95677829, 58563461, 95758579, 95620464, 95631859, 95669347) на внутрішні колії елеватора Філії Хлібна база №88 під навантаження зерном кукурудзи 3 класу за дорученням ТОВ Каіс Агро для подальшого транспортування на станцію Чорноморськ-Порт Одеської залізниці, натомість вже після завантаження та опломбування 11 вагонів та оформлення відповідної залізничної накладної №44399707, працівниками елеватора було заблоковано залізничні колії, що унеможливило виїзд вказаних вагонів до станції Скороходове для подальшого слідування (т.1, а.с. 101-102).

11.04.2019 листом №56/04-2019 експедитор, ТОВ МГ Тек, повідомив ТОВ Каіс Агро, що станом на 11.04.2019 користування вагонами по станції Скороходове приблизно складає 201886,78грн за 15 вагонів; станом на попередню дату закінчення навантаження 26.04.2019 користування 15 вагонами буде складати 515311,42грн; у попередню суму користування вагонами не входять інші обов`язки, платежі та інші збори по станції.

18.04.2019 ТОВ Каіс Агро звернулось до Міністерства аграрної політики та продовольства із листом №121, в якому просило з метою забезпечення доставки зерна у порт у строк до 10.05.2019 залізничним транспортом, прийняти негайні заходи для термінового відвантаження філією Хлібна баз №88 ДП Полтавський комбінат хлібопродуктів та відшкодувати витрати допущеного простою залізничних вагонів з вини зберігача (а.с.21 т.1).

26.04.2019 ТОВ Каіс Агро звернулось до Філії Хлібна база №88 ДП Полтавський комбінат хлібопродуктів, ДП Полтавський комбінат хлібопродуктів та Міністерства аграрної політики та продовольства із вимогою-претензією, в якій просило терміново відвантажити зі складу Філії Хлібна база №88 ДП Полтавський комбінат хлібопродуктів кукурудзу 3 класу врожаю 2018 року в кількості 2108,88т; відшкодувати вартість простою 15 залізничних вагонів та відшкодувати вартість подачі й забирання 15 вагонів тепловозом станції на під`їзну колію у сумі 3965,50грн. (а.с.24 т.1).

07.05.2019 ТОВ Каіс Агро листом №07/05 звернулось до Філії Хлібна база №88 ДП Полтавський комбінат хлібопродуктів та ДП Полтавський комбінат хлібопродуктів, в якому просило відвантажити 07.05.2019 у залізничні вагони кукурудзу 3 класу врожаю 2018 року (а.с.31 т.1).

07.05.2019 ТОВ Каіс Агро листом б/н звернулося до Філії Хлібна база №88 ДП Полтавський комбінат хлібопродуктів та ДП Полтавський комбінат хлібопродуктів, в якому просив 07.05.2019 відвантажити у подані 15 вагонів, які перебувають на території відповідача, зерно ТОВ Каіс Агро і відшкодувати завдані збитки (а.с.32 т.1).

Відповіді на вказані звернення матеріали справи не містять.

08.05.2019 позивач звернувся до Міністерства аграрної політики та продовольства України із листом №08/05, в якому просив прийняти негайні заходи для термінового відвантаження філією Хлібна база №88 ДП Полтавський комбінат хлібопродуктів та відшкодування витрат допущеного простою залізничних вагонів з вини зберігача (а.с.38 т.1).

11.05.2019 Міністерство аграрної політики та продовольства України листом №37-21-15/11371 за результатами розгляду листів від 18.04.2019 №121, від 19.04.2019 №125, від 26.04.2016 №128, від 03.05.2019 №03/05 повідомило ТОВ Каіс Агро, що існує законодавча заборона незаконного втручання органів державної влади та місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини та обов`язку цих органів діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (а.с.42 т.1).

02.07.2019 ТОВ Каіс-Агро звернулось до Філії Хлібна база №88 ДП Полтавський комбінат хдібопродуктів, ДП Полтавський комбінат хлібопродуктів, із вимогою про повернення зерна та відшкодування збитків, в якому просило повернути зерно кукурудзи 3 класу в кількості 2916,91т або повідомити про його втрату та відшкодувати спричинені збитки (а.с.46 т.1).

ТОВ Каіс Агро враховуючи, що ДП Полтавський комбінат хлібопродуктів не визнається право власності позивача на зерно, що є предметом договору складського зберігання від 23.10.2018 №78/18-хб, звернулось до господарського суду Харківської області з позовом про визнання права власності на кукурудзу 3 класу, в кількості 3 512, 96 тон та зобов`язання його повернути.

Рішенням господарського суду Харківської області від 14.08.2019 у справі №922/1595/20 (т.1 а.с.50-53), яке набрало законної сили, визнано право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "КАІС АГРО" на кукурудзу 3 класу, в кількості 3 512, 96т, яка знаходиться на зберіганні у ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" на підставі договору складського зберігання №78/18-хб від 23.10.2018 року. Зобов`язано ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" повернути ТОВ КАІС АГРО кукурудзу 3 класу, в кількості 3 512, 96т (вартість 16 073 979,85 грн).

12.09.2019 ТОВ Каіс-Агро звернулось до Філії Хлібна база №88 ДП Полтавський комбінат хдібопродуктів, ДП Полтавський комбінат хлібопродуктів із вимогою про сплату, в якій просило сплатити в рахунок відшкодування завданих збитків 2 337 704, 33грн. у вигляді додаткових витрат з компенсації експедиторам додаткових платежів, викликаних простоєм вагонів на під`їзних коліях філії Хлібна база № 88 ДП Полтавський комбінат хлібопродуктів, що були надані експедиторами.

18.11.2019 Філія Хлібна база №88 ДП Полтавський комбінат хлібопродуктів та ДП Полтавський комбінат хлібопродуктів листом №18/11-19 зазначили, що вважають вимоги ТОВ Каіс Агро щодо повернення зерна законними, а простій транспорту таким, що відбувся з вини зберігача.

Філія Хлібна база №88 ДП Полтавський комбінат хлібопродуктів та ДП Полтавський комбінат хлібопродуктів у вказаному листі зазначили, що вимога про відшкодування витрат, пов`язаних з несвоєчасним відвантаження зерна, є обґрунтованою, підтверджується наданими ТОВ Каіс Агро документами і визнається ДП Полтавський комбінат хлібопродуктів, однак, посилаючись на скрутне фінансове становище, не заперечують проти укладення угоди про визнання зазначеної заборгованості та зобов`язання сплатити вказану суму витрат.

Посилаючись на те, що відповідач не виконав умови договору складського зберігання зерна від 23.10.2018 №78/18-хб в частині відвантаження сільськогосподарської продукції, внаслідок чого ТОВ Каіс Агро понесло додаткові витрати в розмірі 2 337 704,33 грн. у вигляді компенсації експедиторам додаткових платежів, викликаних простоєм вагонів на під`їзних коліях філії Хлібна база № 88 ДП Полтавський комбінат хлібопродуктів, що були надані експедиторами за договором на транспортно-експедиційне обслуговування від 15.08.2018 № 05-1 та договором транспортного експедирування від 13.02.2019 №130219/1, ТОВ Каіс Агро(вартості за зберігання вагонів по ст. Скороходове, компенсації за відмову від рухомого складу ст. Скороходове та компенсації простою вагонів, а також компенсації витрат експедиторів за послуги третіх осіб щодо подачі та пробігу вагонів, вартості користування вагонами, збору за зберігання вантажів, зборів за роботи (послуги), штрафів, пов`язаних з перевезенням вантажів та простоєм вагонів), звернулося із позовом до господарського суду Полтавської області в рамках справи № 917/998/20 про стягнення зазначеної суми в якості збитків.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 24.09.2020 у справі №917/998/20 позов задоволено. Стягнуто з Державного підприємства Полтавський комбінат хлібопродуктів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Каіс Агро 2 337 704,33 грн збитків.

Вказане рішення залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 22.04.2021 у справі №917/998/20 та постановою Верховного Суду від 16.09.2021 у справі №917/998/20.

Вказаним рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції в рамках справи № 917/998/20 встановлено, зокрема те, що станом на 18.03.2019 на зернових складах ДП Полтавський комбінат хлібопродуктів знаходилось на зберіганні зерно сільськогосподарської культури в кількості 3 512,96т, що перебувало у власності ТОВ Каіс Агро а також протиправну поведінку відповідача, що полягала у невчиненні відповідачем дій з відвантаження зерна, що є предметом договору складського зберігання зерна від 23.10.2018 №78/18-хб, на вимогу позивача, яка призвела до простою вагонів, поданих під завантаження зерна на під`їзні колії філії Хлібна база № 88 ДП Полтавський комбінат хлібопродуктів та виникнення у зв`язку з цим у ТОВ Каіс Агро збитків (додаткових витрат) у розмірі 2337704,33грн у вигляді компенсації експедиторам пов`язаних з таким простоєм транспортних витрат.

Разом з тим, ТОВ КАІС АГРО в обґрунтування позову в рамках даної справі посилається на те, що внаслідок невиконання ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" в особі Філії "Хлібна база № 88" ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" договірних зобов`язань у частині повернення зерна зі зберігання на першу вимогу поклажодавця ТОВ КАІС АГРО порушило умови контракту від 24.07.2018 № KS-OP-02C, укладеного між ТОВ КАІС АГРО та OPTIMONT INVESTMENTS LTD.

З матеріалів справи вбачається, що 24.07.2018 між ТОВ КАІС АГРО,продавцем та OPTIMONT INVESTMENTS LTD, покупцем укладено контракт № KS-OP-02C, згідно з предметом якого продавець зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити кукурудзу врожаю 2017 та 2018т року насипом, країна походження Україна загальною кількістю 20 000 метричних тонн +/- 10% на вибір покупця і за ціною контракту.Загальна вартість товару за Контрактом складає орієнтовно 3400 долларів США +/- 10% .Вартість однієї тонни,базис поставки, пункт призначення та строки поставки будуть вказані в додатковій угоді, що є невід`ємною частиною договору.

Додатковою угодою до вказаного Контракту від 12.03.2019 передабчено, що у разі порушення строків поставки товару продавець повинен сплатити покупцеві штраф у розмірі 30% від вартості непоставленого товару.

Додатковою угодою від 15.03.2019 до вказаного Контракту та доповненням до неї передбачено поставку товару кукурудзи 3 класу, врожаю 2018 року, країна походження Україна, кількістю 5000 метричних тонн вартістю 875 000,00 доларів США. Товар відвантажується з таких складів зберігання та у відповідній кількості: склад ТОВ "Дергачі-Агро", за адресою: 62302 Харківська область, Дергачівський район, м. Дергачі, вул. Соснова, 2, у кількості - 500,00 метричних тонн; склад ДП "Охтирський комбінат хлібопродуктів" Державного агентству резерву України, за адресою: 42703 Сумська область, м. Охтирка, вул. Армійська, 11, у кількості - 1000,00 метричних тонн; склад філія "Хлібна база № 88" ДП "Полтавський КХП", за адресою: 38813 Полтавська область, Чутівський район, смт Скороходове, вул. Першотравнева, 9А, у кількості 3500,00 метричних тонн. Поставка здійснюється в період з 15.03.2019 по 10.05.2019.Вартість однієї метричної тони складає 175 долларів США.

OPTIMONT INVESTMENTS LTD листом від 15.03.2019 звернулось до ТОВ КАІС АГРО, в якому просило надати підтвердження щодо виконання умов Контракту № KS-OP-02C від 24.07.2018 у встановлений Контрактом строк відповідно до умов, передбачених додатковою угодою від 15.03.2019 , в тому числі щодо відвантаження зерна кукурудзи врожаю 2018 року у кількості 3500,00 метричних тонн зі складу філія "Хлібна база № 88" ДП "Полтавський КХП", за адресою: 38813 Полтавська область, Чутівський район, смт Скороходове, вул. Першотравнева, 9А(т.1 а.с. 70).

Позивач - ТОВ КАІС АГРО листом від 15.03.2019 звернувся до директора OPTIMONT INVESTMENTS LTD, в якому, посилаючись на отримання листа OPTIMONT INVESTMENTS LTD про підтвердження виконання умов Контракту № KS-OP-02C від 24.07.2018 у встановлений Контрактом строк відповідно до умов, передбачених додатковою угодою від 15.03.2019 , в тому числі щодо відвантаження зерна кукурудзи врожаю 2018 року у кількості 3500,00 метричних тонн зі складу філія "Хлібна база № 88" ДП "Полтавський КХП", за адресою: 38813 Полтавська область, Чутівський район, смт Скороходове, вул. Першотравнева, 9А повідомив, що ним планується поставка вищезазначеного товару у передбачені Контрактом строки в період з 15.03.2019 по 10.05.2019, однак на даний час у зв`язку зі зміною керівництва на ДП "Полтавський КХП" та філії "Хлібна база № 88" унеможливлюється вивіз зерна у кількості 3500 тонн із зазначеного складу зберігання та ТОВ КАІС АГРО здійснює всі можливі заходи щодо врегулювання даної ситуації та своєчасної поставки товару(т. 1 а.с. 68).

OPTIMONT INVESTMENTS LTD звернулось до ТОВ КАІС АГРО з листом від 13.05.2019, в якому, посилаючись на неповне виконання умов Контракту, зокрема нездійснення поставки зерна кукурудзи врожаю 2018 року у кількості 3500,00 метричних тонн , що має бути відвантажено зі складу філія "Хлібна база № 88" ДП "Полтавський КХП", за адресою: 38813 Полтавська область, Чутівський район, смт Скороходове, вул. Першотравнева, 9А у строк з 15.03.2019 по 10.05.2019, просив надати пояснення та інформацію стосовно строків виконання вказаного зобов`язання та повідомив позивача про відповідальність за порушення строків поставки у вигляді штрафу в розмірі 30% вартості непоставленого товару.

У відповідь на вказаний лист позивач листом від 14.05.2019 повідомив OPTIMONT INVESTMENTS LTD про те, що ним здійснюються всі можливі заходи щодо можливості відновлення поставки з урахуванням обставин порушення зберігачем товару своїх обов`язків та вимог чинного законодавства, які унеможливлюють вивіз зерна та неповідомлення останнім про строки усунення даних перешкод.

OPTIMONT INVESTMENTS LTD звернувся до позивача з претензією від 01.08.2019 , в якій, посилаючись на невиконання позивачем зобов`язання за Контрактом щодо поставки у встановлений строк товару у кількості 3500,00 метричних тонн, який зберігається на складі філії "Хлібна база № 88" ДП "Полтавський КХП", за адресою: 38813 Полтавська область, Чутівський район, смт Скороходове, вул. Першотравнева, 9А, висунув вимогу щодо сплати у відповідності до умов Контракту штраф в розмірі 30% вартості непоставленого товару протягом 10 банківських днів, що становить (із розрахунку вартості однієї метричної тони -175 доларів США) 183750 доларів США.

У відповідь на вказану претензію позивач повідомив OPTIMONT INVESTMENTS LTD, що товар, стосовно непоставки якого зазначено у претензії відповідно до укладеного із збіргачем ДП Полтавський комбінат хлібопродуктів договором складського зберігання зерна від 23.10.2018 № 78/18-хб був переданий останньому на зберігання на склад філії "Хлібна база № 88" ДП "Полтавський КХП", за адресою: 38813 Полтавська область, Чутівський район, смт Скороходове, вул. Першотравнева, 9А, проте новопризначені посадові особи ДП "Полтавський КХП" та філії "Хлібна база № 88" ДП "Полтавський КХП" неодноразово відмовлялись виконувати свої зобов`язання з повернення зерна зі зберігання , незважаючи на відсутність правових підстав для такого неповернення на неодноразові вимоги позивача, в той час як ТОВ КАІС АГРО вжито всі можливі заходи з метою недопущення та зменшення збитків, завданих протиправною поведінкою ДП "Полтавський КХП".

ТОВ КАІС АГРО за порушення строків поставки 3500 тонн, яке повинно було відвантажено зі складу філія "Хлібна база № 88" ДП "Полтавський КХП", за адресою: 38813 Полтавська область, Чутівський район, смт Скороходове, вул. Першотравнева, 9А відповідно до умов Контракту сплатило OPTIMONT INVESTMENTS LTD на вимогу останнього штрафні санкції в розмірі 30% його вартості - 183 750,00 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням від 16.12.2019.

ТОВ КАІС АГРО (кредитор) та ДП Полтавський комбінат хлібопродуктів (боржник 2) та Філією Хлібна база № 88 ДП Полтавський комбінат хлібопродуктів (боржник 1) 26.12.2019 укладена угода про визнання боргу, за якою ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" визнало розмір понесених втрат кредитора (позивача), які полягали у сплаті штрафу за порушення строків поставки товару, що складає 183 750,00 доларів США, та зобов`язалось сплатити грошові кошти.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення первісного позов та про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову.

Як зазначено вище, предметом позову у даній справі є матеріальноправова вимога про стягнення з відповідача збитків, яка обгрунтована невиконанням відповідачем умов договору складського зберігання зерна від 23.10.2018 № 78/18-хб в частині повернення зерна зі зберігання на першу вимогу поклажодавця та понесення у зв`язку з цим додаткових витрат у вигляді штрафу за порушення строків поставки товару контрагенту за контрактом від 24.04.2018 №KS-OP-02C - OPTIMONT INVESTMENTS LTD.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.

Згідно зі статтею 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 174 Господарського кодексу України серед підстав виникнення господарських зобов`язань передбачено господарські договори.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексуУкраїни, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 936 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому.

Згідно зі статтею 938 Цивільного кодексу України, зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Статтею 949 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок зберігача повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Статтею 953 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок зберігача повернути передану на зберігання річ на першу вимогу поклажодавця, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Відповідно до статті 957 Цивільного кодексу України, за договором складського зберігання товарний склад зобов`язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності.

Пунктом 10 статті 1 Закону України Про ринок зерна в України визначено, що зберігання зерна - комплекс заходів, які включають приймання, доробку, зберігання та відвантаження зерна.

Частинами 1-2 статті 26 Закону України Про ринок зерна в Україні визначено, що договір складського зберігання зерна є публічним договором, типова форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. За договором складського зберігання зерна зерновий склад зобов`язується за плату зберігати зерно, що передане йому суб`єктом ринку зерна.

Як зазначено вище, згідно з умовами укладеного між сторонами договору складського зберігання зерна від 23.10.2018 №78/18-хб, пунктом 2.1.10 договору встановлений обов`язок відповідача відвантажити зерно в порядку черговості отриманих заявок від інших поклажодавців відповідно поданої заявки.

Згідно зі статтею 32 Закону України Про ринок зерна в Україні зерновий склад зобов`язаний повернути поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, зерно у стані, передбаченому договором складського зберігання та законодавством.

Відповідно до статті 35 Закону України Про ринок зерна в Україні зерновий склад зобов`язаний за першою вимогою володільця складського документа повернути зерно, навіть якщо передбачений договором складського зберігання строк його зберігання ще не закінчився. У цьому разі володілець складського документа зобов`язаний відшкодувати зерновому складу витрати, спричинені достроковим припиненням зобов`язання, якщо інше не передбачено договором складського зберігання.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то вонопідлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України встановлює, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є,зокрема, завдання майнової (матеріальної) шкоди.

Абзацем 8 ч. 2 статті 16 Цивільного кодексу України серед способів захисту цивільних прав та інтересів судом передбачено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Аналогічні положення містить ч. 2 статті 20 господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу України, закріплено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 2 цієї статті збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з частиною 3 цієї статті збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до ч. 1 статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, в розумінні чинного господарського законодавства збитки внаслідок порушення договірних зобов`язань - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

При цьому зменшення майнових благ внаслідок невиконання зобов`язань наступає об`єктивно, тобто незалежно від волевиявлення сторони, як наслідок невиконання (неналежного виконання) зобов`язань.

Відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Виходячи з наведених норм, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, завданих порушенням договірного зобов`язання потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (шкода); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина правопорушника.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка (дії, бездіяльність), яка полягає у порушенні імперативних норм права або санкціонованих законом умов договору(порушення зобов`язання), внаслідок чого порушуються права іншої особи .

Під збитками слід розуміти зменшення майнової сфери потерпілого у вартісному вираженні.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками полягає в тому, що збитки мають виступати об`єктивним наслідком протиправної поведінки заподіювача.При цьому причина (протиправна поведінка відповідача) повинна не тільки передувати збиткам (вибуттю майна із майнової сфери позивача), але й з необхідністю породжувати такий наслідок, тобто повинен бути не опосередкований, а безпосередній причинний зв`язок, при якому протиправна поведінка прямо (безпосередньо) породжує наслідок.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення виключає відповідальність боржника за невиконання або неналежне виконання зобов`язань у вигляді відшкодування збитків.

При цьому, враховуючи положення статей 13,74 Господарського процесуального кодексу України, яка встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та положення статті 614 Цивільного кодексу України, яка встановлює презумпцію вини порушника зобов`язання, позивач повинен довести наявність протиправної поведінки, шкоди та причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою, а відповідач- відсутність своєї вини у заподіянні збитків, наявність якої презюмується.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 10.03.2020 у справі № 908/3209/16 зазначив, що відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку, є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

При цьому однією із основоположних засад цивільного законодавства, на якому має ґрунтуватись зобов`язання, є добросовісність. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними (пункт 6 частини першої статті 3, ч. 2 статті 509 Цивільного кодексу України).

Отже, принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації своїх прав та передбаченого договором та/або законом виконання своїх зобов`язань.

Велика палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі №147/66/17 зазначила, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно зі статтею 13 Цивільного кодексу України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

З конструкції частини третьої статті 13 Цивільного кодексу України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з порушенням своїх зобов`язань, які виникають з цих правовідносин, є формою зловживання правом.

Частина перша статті 16 Цивільного кодексу України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 16 Цивільного кодексу України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої-п`ятої статті 13 цього Кодексу, зокрема, відмовити у захисті права, яким особа зловжила.

З огляду на наведені положення, суд касаційної інстанції, скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції, прийняту за результатами попереднього апеляційного перегляду даної справи, якою відмовлено у задоволенні первісного позову про стягнення збитків, та направляючи справу на новий апеляційний розгляд, зауважив, що право особи на відшкодування збитків у зв`язку із невиконанням або неналежним виконанням іншою стороною свого обов`язку має ставитися у пряму залежність від добросовісності поведінки особи, яка стверджує про наявність збитків, та виконання нею своїх обов`язків. При цьому суд касаційної інстанцїї зазначив, що на порушення статей 86, 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не дослідив та не надав оцінки усім наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, зокрема змісту договору складського зберігання зерна від 23.10.2018 №78/18-хб (в контексті виконання позивачем пункту 3.3 цього Договору), умовам контракту №KS-OP-02C від 24.04.2018, укладеного ТОВ КАІС АГРО та OPTIMONT INVESTMENTS LTD; умовам додаткових угод до цього контракту від 12.03.2019 та від 15.03.2019; змісту листа ТОВ КАІС АГРО від 15.03.2019 адресованого директору OPTIMONT INVESTMENTS LTD. При цьому суд касаційної інстанції зазначив, що суд апеляційної інстанції не з`ясував, чи були добросовісними дії позивача під час укладання додаткових угод від 12.03.2019 та від 15.03.2019 щодо встановлення штрафних санкцій та строків поставки тощо, враховуючи зміст листа ТОВ КАІС АГРО від 15.03.2019 та умови договору складського зберігання зерна від 23.10.2018 №78/18-хб (щодо строків відвантаження); чи була поведінка позивача добросовісною під час укладення зазначених додаткових угод з огляду на ризики підприємницької діяльності та чи можливо було уникнути настання таких збитків діями самого позивача; як протиправна поведінка відповідача пов`язана зі збитками, які поніс позивач (прямо (безпосередньо) чи опосередковано).

Відповідно до статті 316 Господарського процесуального кодексу України, вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Надаючи в процесі нового апеляційного перегляду оцінку доказам у справі в їх сукупності на предмет наявності складу цивільного правопорушення,як підстави стягнення з відповідача спірної суми в якості збитків, з урахуванням вказівок , викладених у постанові суду касаційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Як правомірно зазначив суд першої інстанції, протиправна поведінка відповідача полягала у бездіяльності відповідача у вигляді нездійснення відвантаження продукції позивача в порядку, передбаченому договором складського зберігання зерна № 78/18-хб від 23.10.2018.

Як зазначено вище, рішенням господарського суду Полтавської області від 24.09.2020 у справі №917/998/20, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 22.04.2021, встановлена протиправна поведінка відповідача за первісним позовом, яка полягала у невчиненні відповідачем дій з відвантаження зерна, що є предметом договору складського зберігання зерна від 23.10.2018 №78/18-хб, на вимоги позивача, (викладені в листах від 18.03.2019, від 05.04.2019, від 26.04.19, від 07.05.19, від 02.07.2019 ), яка призвела до простою вагонів, поданих під завантаження зерна на під`їзні колії філії Хлібна база № 88 ДП Полтавський комбінат хлібопродуктів.

Відповідно до статті 538 Цивільного кодексу України, виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання.

При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону.

У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Натомість частиною 1 статті 613 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Як зазначено вище, пунктом 3.3. Договору складського зберігання зерна № 78/18-хб передбачено, що при відвантаженні зерна залізничним транспортом поклажодавець повинен не пізніше ніж за 10 діб до проведення запланованого навантаження, письмово попередити про це зерновий склад.

В разі недотримання цієї вимоги,вказаним пунктом правовим наслідком цього передбачено лише відшкодування поклажодавцем сплачених зерновим складом штрафів за понаднормативне використання вагонів та звільнення зернового складу від відповідальності за порушення строків відвантаження, а отже не передбачено звільнення зберігача від обов`язку з вчинення визначених Договором дій з вивантаження зерна поклажодавцю за відповідною заявкою на поданий останнім рухомий склад.

Як зазначено вище, ТОВ "Каіс Агро" листом № 88 від 18.03.2019 року звернулося до Філії "Хлібна база № 88" ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" з вимогою відвантажити з 01.04.2019 року у залізничні вагони кукурудзу 3 класу врожаю 2018 року лишет в кількості 2 100,00 тонн. (16 т.1), а отже позивач у встановлений п 3.3. Договору строк подав заявку на відвантаження частини спірного зерна.

05.04.2019 року позивач повторно звернувся до Філії "Хлібна база № 88" ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" з вимогою відвантажити з 05.04.2019 року в залізничні вагони кукурудзу 3 класу врожаю 2018 року в кількості 3 512,960 тонн ,тобто всієї кількості спірного зерна (а.с.17 т.1).

З цієї заявки не вбачається порушення позивачем встановленого п. 3.3. Договору строку, оскільки позивач в ній вимагав здійснити відвантаження зерна з 05.04.2019, тобто після цієї дати, а тому відповідач мав відвантажити зерно на поданий позивачем на під`їзні колії рухомий склад після після закінчення 10 денного строку з дати подання заявки - з 15.04.2022 та не перешкоджати його вивозу з власних під`їзних колій.Проте, як встановлено судовими рішеннями у справі № 917/998/19 експедитором 07.04.2019 ТОВ МГ Тек було подало 15 вагонів зерновозів на внутрішні колії елеватора відповідного складу відповідача , але вже після завантаження та опломбування 11 вагонів та оформлення відповідної залізничної накладної №44399707, працівниками елеватора відповідача було заблоковано залізничні колії, що унеможливило виїзд вказаних вагонів до станції Скороходове для подальшого слідування.

При цьому в матеріалах справи відсутні будь-які заяви, претензії, інші відповіді на зазначені заявки позивача.

В подальшому позивач 26.04.2019 та 07.05.2019 звертався до відповідача з вимогами щодо термінового відвантаження спірного зерна у подані на його залізничні колії вагони, які перебувають у простої, відповіді на які також не було надано.

Вказані дії відповідача щодо вчинення перешкод з вивозу зерна були обумовлені оспоренням ним права власності позивача на спірне зерно, яке в подальшому було визнано рішенням господарського суду Харкывської області від 14.08.2019 у справі № 922/1595/19.

З наведеного вбачається, що невиконання відповідачем обов`язку з відвантаження спірного зерна не було обумовлено певними об`єктивними причинами або невиконанням чи неналежним виконанням позивачем певних договірних обов`язків, які є передумовою для виконання відповідного зустрічного обов`язку відповідача,зокрема поданням заявки на відвантаження товару з порушенням встановленого п 3.3. Договору строку, а викликані оспоренням відповідачем права власності позивача на зазначене майно, яке підтверджено рішенням суду, що набрало законної сили.

Зазначена неправомірна поведінка відповідача стала безпосередньою причиною непоставки позивачем зерна контрагенту за контрактом 24.07.2018 № KS-OP-02C - OPTIMONT INVESTMENTS LTD у встановлений строк (до 10.05.2019) та сплати за відповідне порушення передбачених Контарктом штрафних санкцій в сумі 30% вартості непоставленого товару, з огляду на те, що :

- істотною умовою Контракту в частині предмету договору, є поставка позивачем контрагенту саме того зерна, врожаю 2018 року в кількості 3500 тонн, яке зберігається на складі філії "Хлібна база № 88" ДП "Полтавський КХП", за адресою: 38813 Полтавська область, Чутівський район, смт Скороходове, вул. Першотравнева, 9А, відповідно до умов договору складського зберігання зерна від 23.10.2018 № 78/18-хб, обов`язок щодо повернення якого зі зберігання не виконано відповідачем.Поставка іншого зерна є порушенням істотних умов Договору, який не передбачає відповідну заміну.До того ж, в поясненнях з урахуванням вказівок та висновків постанови суду касаційної інстанції позивач зазначив, що він не міг замінити товар навіть на зерно врожаю 2019 року, з урахуванням того, що оптимальними строками сівби для зерна кукурудзи є кінець квітня і перша половина травня , а збирання врожаю починається з середини вересня, так само він не міг здійснити поставку товару з іншого складу або придбати товар у іншого постачальника , оскільки купівля зерна кукурудзи врожаю 2018 року на початку весни 2019 року стала би завідомо збитковою,адже закупівельна вартість 1 тони перевищувала б контрактну вартість, тоді як основним видом діяльності позивача є оптова торгівля зерном;

- відповідачем не вжито жодних заходів з поверненя вказаного зерна позивачу зі зберігання, незважаючи на те, що позивачем зі свого боку вжито всіх необхідних заходів для забезпечення виконання відповідачем вказаного обов`язку як до настання строку поставки товару за Контрактом (до 10.05.2019), так і вже після допущеного прострочення, до подання контрагентом за Контрактом претензії про сплату штрафу (до 01.08.2019), про що свідчать вищенаведені неодноразові звернення позивача про термінове відвантаження зерна зі складу відповідача на поданий рухомий склад, що перебував в простої, в тому числі повторні звернення вже після допущеного відповідачем прострочення та наявність поданого під вивантаження рухомого складу на під`їзних коліях відповідача протягом певного часу, із допущенням простою вагонів та понесенням у зв`язку з цим збитків у вигляді додаткових платежів експедиторам;

- неминучість сплати позивачем штрафних санкцій контрагенту за Контрактом у зв`язку з непоставкою вказаного товару у встановлений Контрактом строк, з огляду на наявність обґрунтованої претензії контрагента, з урахуванням того, що у статті 617 Цивільного кодексу України та у статті 218 Господарського кодексу України зазначено про те, що недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника (правопорушника) прямо зазначено серед обставин, які не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

При цьому колегія суддів зазначає, що підприємницький (комерційний) ризик суб`єкта господарюваня не може полягати у його позбавленні права на відшкодування збитків у вигляді понесених додаткових витрат зі сплати штрафних санкцій кредитору за порушення зобов`язання лише за тих обставин, що це сталось через протиправну винну поведінку контрагента боржника, з урахуванням того, що відповідні витрати прямо включено до складу збитків частиною 1 статті 225 ГК України, право на відшкодування яких передбачено ст.ст. 22, 611, 623 ЦК України, ст. 224 ГК України, а відповідні обставини не передбачені законодавством в якості підстави звільнення такого контрагента боржника від відповідальності, враховуючи при цьому засади добросовісності, розумності та справедливості.

При цьому дії позивача під час укладання додаткових угод від 12.03.2019 та від 15.03.2019 до Контракту щодо встановлення штрафних санкцій та строків поставки були добросовісними з огляду на те, що станом як на 12.03.2019, так і на 15.03.2019 були відсутні обставини, які б свідчили про об"єктивні істотні ускладнення у відвантаженні відповідачем спірного зерна, враховуючи те, що з першою заявкою на відвантаження товару позивач звернувся до відповідача 18.03.2019, а рухомий склад надійшов на під`їзні колії відповідача 07.04.2019 та після часткового навантаження був заблокований відповідачем.Як пояснив позивач у письмових поясненнях з урахуванням вказівок та висновків постанови суду касаційної інстанції у даній справі, укладаючи в липні 2018 року контракт 24.07.2018 № KS-OP-02C щодо поставки зерна OPTIMONT INVESTMENTS LTD, він міг прогнозувати об`єм товару, який він зможе поставити, але не знати напевно, у зв`язку з чим, за умовами Контракту, об`єми та строки поставок були визначені в додаткових угодах, в той час як встановлення штрафних санкцій за несвоєчасну поставку є звичайною умовою будь-якого зовнішньоекономічного контракту.

Зміст листа ТОВ КАІС АГРО від 15.03.2019, в якому позивач повідомив контрагента за Контрактом про те, що ним планується поставка вищезазначеного товару у передбачені Контрактом строки в період з 15.03.2019 по 10.05.2019, однак у зв`язку зі зміною керівництва на ДП "Полтавський КХП" та філії "Хлібна база № 88" на час складення листа унеможливлюється вивіз зерна у кількості 3500 тонн із зазначеного складу зберігання, але позивач здійснює всі можливі заходи щодо врегулювання даної ситуації та своєчасної поставки товару, також не свідчить про недобросовісну поведінку позивача, оскільки, проміжок часу для виконання позивачем зобов"язань з поставки зерна становив майже 2 місяці з часу складання вказаного листа, крім того, як зазначено вище, обставини, які свідчили про реальне істотне ускладнення у відвантаженні відповідачем спірного зерна виникли вже пізніше дати складання цього листа та укладення додаткових угод до Контракту щодо встановлення штрафних санкцій та строку поставки, а вжиття позивачем в подальшому всіх необхідних заходів для повернення зерна зі зберігання та поставки його контрагенту за Контрактом у встановлений строк, підтверджується матеріалами справи.До того ж, вказаний лист позивач надіслав контрагенту за Контрактом -OPTIMONT INVESTMENTS LTD не за власною ініціативою, а у відповідь на лист останнього про підтвердження виконання умов Контракту № KS-OP-02C від 24.07.2018 у встановлений Контрактом строк відповідно до умов, передбачених вже укладеною додатковою угодою від 15.03.2019, що додатково свідчить про відсутність під час укладення зазначених Додаткових угод наміру завідомо встановити штрафні санкцій та строк поставки товару за обставин, що свідчать про істотне ускладнення виконання зобов`язання.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність прямого (безпосереднього) причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача за первісним позовом та понесеними позивачем за первісним позовом збитками, які стали невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання з повернення зерна зі зберігання.

Вина відповідача у протиправній поведінці окрім того, що презюмується і вказана презумпція не спростована, прямо встановлена судовими рішеннями у справах 922/1595/19, 917/998/20, в листі від 18.11.2019 та в угоді про визнання боргу від 26.12.2019, в якій відповідач прямо зазначив про наявність своєї вини у невиконанні обов`язку з відвантаження спірного зерна позивачу.

Разом з тим колегія суддів зазначає, що зазначена Угода про визнання боргу від 26.12.2019 не є підставою виникнення обов`язку відповідача відшкодувати завдані позивачу збитки, оскільки, як зазначено вище, підставою виникнення відповідного зобов`язання є наявність повного складу цивільного правопорушення, який в даному випадку доведений.

Отже, первісні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо зустрічних позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Обґрунтовуючи підстави для визнання недійсною угоди від 26.12.2019 позивач за зустрічним позовом посилається на те, що при її укладенні порушено вимоги ст.72-2 Господарського кодексу України, а саме, не отримано згоду уповноваженого органу (Фонду державного майна України) під час укладання угоди, предмет якої становить 10 і більше відсотків вартості активів ДП "Полтавський комбінат хлібопродуктів" за даними останньої річної фінансової звітності.

Відповідно до ч.1 ст.79-2 Господарського кодексу України, значним господарським зобов`язанням державного унітарного підприємства визнається господарське зобов`язання, що вчиняється державним унітарним підприємством, якщо ринкова вартість майна, робіт, послуг, що є його предметом, становить 10 і більше відсотків вартості активів державного унітарного підприємства, за даними останньої річної фінансової звітності.

Значне господарське зобов`язання підлягає погодженню наглядовою радою державного унітарного підприємства або, у випадках, передбачених законом, органом, до сфери управління якого відноситься державне унітарне підприємство, в порядку, передбаченому цією статтею.

Згідно з ч.2 ст.79-2 Господарського кодексу України, рішення про надання згоди на вчинення значного господарського зобов`язання, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є його предметом, становить від 10 до 25 відсотків вартості активів державного унітарного підприємства, за даними останньої річної фінансової звітності, приймається наглядовою радою (у разі її утворення) або органом, до сфери управління якого належить державне унітарне підприємство.

Рішення про надання згоди на вчинення значного господарського зобов`язання, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є його предметом, становить більше 25 відсотків вартості активів державного унітарного підприємства, за даними останньої річної фінансової звітності, приймається органом, до сфери управління якого належить державне унітарне підприємство (ч.3 ст.79-2 ГК України).

Заборгованість за спірною угодою, яка визнана відповідачем, становить 183750 доларів США що станом на 26.12.2019 за офіційним курсом Національного банку України до гривні становило 4 273 143 грн.

Позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом) стверджує, що відповідно до звіту про фінансовий стан на 31.12.2018 вартість активів державного підприємства Полтавський КХП становила 3 283 000 грн. , а, отже, укладення спірної угоди на суму 4 273 143 грн., згідно з положеннями ч.2 ст.79-2 Господарського кодексу України, потребувало погодження органом, до сфери управління якого належить вказане державне унітарне підприємство.

Проте доказів вартості активів Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів", від якої відповідно до наведених положень ст.79-2 Господарського кодексу України обраховується сума угоди державного унітарного підприємства, що потребує прийняття відповідного рішення органом, до сфери управління якого належить державне унітарне підприємство, у встановленому порядку та строки позивачем за зустрічним позовом суду першої інстанції не надано.

Разом з цим, як зазначено вище, Верховний Суд в постанові від 27.01.2022 у даній справі, направляючи її на новий апеляційний розгляд, звернув увагу на те, що матеріалами справи підтверджується, що Баланс (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2018, на який посилається суд апеляційної інстанції як на підставу для задоволення зустрічного позову, Фонд державного майна України надав лише до суду апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою та на порушення вимог статей 80 та 269 ГПК України суд апеляційної інстанції, не дослідивши причин неподання Фондом цього документа до суду першої інстанції, оцінив зазначений звіт про фінансовий стан як належний та допустимий доказ у цій справі, на підставі чого дійшов висновку про наявність підстав для визнання недійсною угоди про визнання боргу від 26.12.2019.

Так, відповідно до частин 1-3 , 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частиною 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже, за змістом частин третьої, восьмої статті 80 та частини третьої статті 269 Господарського процесуального кодексу України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Разом з тим, Баланс (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2018, на який посилається позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом) -Державне підприємство "Полтавський комбінат хлібопродуктів" в обґрунтування зустрічного позову, у встановленому порядку та строки позивачем за зустрічним позовом не було надано суду 1-ї інстанції, а було надано Фондом державного майна України, лише до суду апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою і при цьому на порушення вимог статей 80 та 269 ГПК України, Фондом не наведено жодних причин та не надано доказів стосовно неподання Фондом цього документа до суду першої інстанції та не заявлено клопотання про прийняття вказаного документу як доказу, а тому відсутні підстави для прийняття вказаного документу судом апеляційної інстанці в якості доказу і надання йому оцінки.

При цьому Фонд державного майна України, який був залучений до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача за первісним позовом, ухвалою господарського суду Полтавської області від 22.12.20, також не долучив вказаний доказ ані до наданих суду пояснень третьої особи від 08.02.21, ані пізніше - до ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення від 13.04.2021.

Отже, зустрічний позов є необґрунтованим, оскільки відсутні докази того, що сума спірної Угоди становить від 10 до 25 відсотків вартості активів Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів", як умова для її погодження органом, до сфери управління якого він належить, відповідно до положень ст.79-2 Господарського кодексу України, порушення яких визначено в зустрічній позовній заяві в якості правової підстави для визнання Угоди недійсною.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга-без задоволення.

Керуючись статтями статтею 269, пунктом 1 статті 275, статтею 276, статтями 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Фонду державного майна України залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 13.04.2021 у справі №917/996/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.Порядок і строк її оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 14.12.22.

Головуючий суддя І.В. Тарасова

Суддя О.А. Пуль

Суддя О.О. Крестьянінов