ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07 грудня 2022 року справа № 903/741/22

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Ведмедюка Михайла Петровича

та за присутності:

від ПрАТ "Сокальагроспецмонтаж": Слободян О.Ю. - директор, Сковронський Т.С. - адвокат (ордер ВС №1153766 від 01.09.2022р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Сокальагроспецмонтаж", смт. Жвирка

до відповідача: Приватного підприємства "Захід", с. Павловичі

про стягнення 1 680 000 грн.,

встановив: 26 вересня 2022 року Приватне акціонерне товариство "Сокальагроспецмонтаж" звернулось до господарського суду з позовом від 23.09.2022р. №23/09-ГС до Приватного підприємства "Захід" про стягнення 1 680 000 грн. заборгованості по оплаті поставлених у серпні-грудні місяцях 2018 року згідно видаткових накладних №ІВ-1 від 28.08.2018р. на суму 270 000 грн., №ІВ-2 від 29.08.2018р. на суму 270 000 грн., №ІВ-3 від 30.08.2018р. на суму 260 000 грн., №ПП-ЗВ001 від 24.10.2018р. на суму 320 000 грн., №ПП-ЗВ002 від 28.11.2018р. на суму 280 000 грн., №ПП-ЗВ003 від 28.12.2018р. на суму 280 000 грн. товарно-матеріальних цінностей (вугільної продукції).

Засвідчувалось при цьому на понесенні судових витрат в розмірі сплаченої суми судового збору, а також на очікуваних витратах на суму 34 000 грн. по оплаті наданої правової допомоги.

28 вересня 2022 року судом було зареєстровано клопотання ПрАТ "Сокальагроспецмонтаж" від 27.09.2022р. про часткове відстрочення (до прийняття рішення у справі) сплати судового збору на суму 12 600 грн. При цьому, долучаючи до клопотання матеріали фінансової звітності мікропідприємства за 2021 рік, в обґрунтування заяви товариство засвідчило, що судовий збір за подання позову становить 25 200 грн., при поданні позову сплачено до Державного бюджету п`ятдесят відсотків від цієї суми (12 600 грн.), у зв`язку із введенням воєнного стану підприємство перебуває в скрутному фінансовому становищі та фактично не генерує прибутку, достатнього для покриття операційних витрат.

Ухвалою від 03.10.2022р., з підстав, визначених зазначеним процесуальним документом, позовну заяву було прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження із відкриттям провадження у справі, призначенням розгляду справи в підготовчому судовому засіданні на 03.11.2022р., із здійсненою судом в адресу сторін пропозицією вчинити ряд додаткових дій та надати суду відповідні матеріали, а також із здійсненим відстроченням для позивача сплати частини судового збору на суму 12 600 грн. до дати проведення у справі першого підготовчого судового засідання (до 02.11.2022р. включно).

24 жовтня 2022 року до суду від відповідача (за підписом директора Іванішина Л.В.) надійшов відзив ПП "Захід" від 16.10.2022р. на позовну заяву, в якому підприємство просило суд відмовити в задоволенні позовних вимог, засвідчило, що визначені у позові видаткові накладні та акт звірки уповноваженою особою не підписувалися, підписи, які містяться у накладних та акті звірки, виконані невідомою особою, відтиск печатки (штамп) на документах подібний до печатки ПП "Захід", однак не ставився підприємством, відтак, просило суд призначити у справі комплексну судову почеркознавчу та технічну експертизу документів, проведення якої доручити Волинському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України, на вирішення експерта поставити наступні питання:

- чи виконані підписи, здійснені в графах отримав (ла) видаткових накладних: №ІВ-1 від 28.08.2018р. на суму 270 000 грн., №ІВ-2 від 29.08.2018р. в розмірі 270 000 грн., №ІВ-3 від 30.08.2018р. на суму 260 000 грн., №ПП-ЗВ001 від 24.10.2018р. на суму 320 000 грн., №ПП-ЗВ002 від 28.11.2018р. в сумі 280 000 грн., №ПП-ЗВ003 від 28.12.2018р. в сумі 280 000 грн., акті звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2017р. по 30.09.2020р. головним бухгалтером Павловською З.Й.?

- чи нанесений відтиск печаткою (штампом) Приватного підприємства "Захід" в видаткових накладних №ІВ-1 від 28.08.2018р. на суму 270 000 грн., №ІВ-2 від 29.08.2018р. в розмірі 270 000 грн., №ІВ-3 від 30.08.2018р. на суму 260 000 грн., №ПП-ЗВ001 від 24.10.2018р. на суму 320 000 грн., №ПП-ЗВ002 від 28.11.2018р. в сумі 280 000 грн., №ПП-ЗВ003 від 28.12.2018р. в сумі 280 000 грн., акті звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2017р. по 30.09.2020р.?

03.11.2022р. до суду від позивача надійшло клопотання від 02.11.2022р. про долучення до справи доказів доплати судового збору та клопотання від 03.11.2022. про розгляд справи за відсутності представника.

За результатами проведеного за відсутності сторін підготовчого судового засідання, ухвалою від 03.11.2022р. розгляд справи в підготовчому засіданні було відкладено на 21.11.2022р., зобов`язано відповідача здійснити направленням позивачу відзив на позовну заяву із клопотанням про призначення у справі експертизи, встановлено сторонам строки для подання суду та обміну між останніми відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

Відзив від 07.11.2022р. за підписом директора ПП "Захід" Бобра В.А., аналогічний за змістом попередньому відзиву підприємства від 16.10.2022р., із повторним аналогічним за змістом та прохальною частиною клопотанням від 08.11.2022р. про призначення у справі експертизи від відповідача до суду надійшли 08.11.2022р.

Згідно графіку погодинного відключення споживачів електроенергії ПрАТ «Волиньобленерго» в Господарському суді Волинської області з 11 год. 00 хв. 21.11.2022р. була відсутня електроенергія. У зв`язку з означеною обставиною судове засідання у справі, призначене на 11 год. 20 хв. 21.11.2022р., не відбулось. Відтак, ухвалою від 22.11.2022р. було повідомлено сторін про те, що розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відбудеться 28.11.2022р.

Ухвалою, постановленою за результатами проведеного 28.11.2022р. у справі за участю представників сторін підготовчого судового засідання (відображена в протоколі засідання) підготовче провадження у справі було закрито з її призначенням до судового розгляду по суті, засвідченням присутнім представникам, що розгляд справи по суті відбудеться в приміщенні Господарського суду Волинської області 07 грудня 2022 року об 12 год. 00 хв., явка представників сторін в засідання суду є необов`язковою, сторони вправі скористатись визначеним ст. 197 ГПК України правом на участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Також в судовому засіданні 28.11.2022р. було постановлено відображену в протоколі засідання суду ухвалу про відмову у задоволенні клопотань відповідача від 16.10.2022р. та від 08.11.2022р. та призначення у справі комплексної судової почеркознавчої експертизи та технічної експертизи. При цьому судом засвідчувалось, що відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ч. 1 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про судову експертизу", судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 ГПК України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підставою для призначення судової експертизи є необхідність з`ясування обставин, які потребують спеціальних знань, тобто тих, які виходять за межі знань осіб, які беруть участь у справі, та судді, який розглядає справу. Висновок судового експерта для господарського суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється господарським судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу (ст.104 ГПК України).

За позицією суду, клопотання ПП "Захід" про призначення у справі комплексної судової почеркознавчої та технічної експертизи є необґрунтованими, спрямованими не інакше, як до безпідставного затягування розгляду справи.

При цьому зауважено, що позивач як особа, яка вважає, що її право порушено самостійно визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги. Відповідно докази в спростування пред`явлених вимог подаються до суду стороною відповідача, котра заперечує останні.

Проте, обов`язок надання правового аналізу заявлених вимог, доказів на їх підтвердження та спростування доводів учасників справи, покладений на господарський суд. Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Судом зауважувалось, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі №910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі №917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі №902/761/18, від 04.12.2019р. у справі №917/2101/17).

У пунктах 1-3 частини першої статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

У визначений судом день та час в судове засідання з`явились представники позивача. Відповідач в засідання суду представника не направив, причин неможливості явки суд не повідомив.

Суд зауважує, що сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до ст. 2 ГПК України, одним із основних завдань господарського судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За таких обставин, беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду спору впродовж розумного строку та норми ч.ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України, згідно з якими неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника, враховуючи той факт, що сторони, зокрема, відповідач, відповідно до законодавства, належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась, учасники справи реалізували свої процесуальні права стосовно подання на стадії підготовчого судового засідання пояснень чи інших заяв по суті справи, а у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті, суд вважає, що спір належить вирішити по суті у відсутності представника відповідача за матеріалами справи, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права, а також з огляду на необхідність дотримання розумних строків розгляду справи.

Судом наголошується, що до початку судового засідання по розгляду даної справи по суті до суду від ПП "Захід" за підписом директора Бобра В.А. надійшло клопотання від 06.12.2022р. у котрому відповідач:

1. Просить суд здійснити перехід до стадії підготовчого провадження у справі для вирішення клопотання підприємства про призначення у справі експертизи.

2. Призначити по справі комплексну судову почеркознавчу та технічну експертизу документів.

3. Проведення комплексної судової почеркознавчої та технічної експертизи документів доручити Волинському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України, на вирішення експерта поставити наступні питання:

- чи виконаний підпис, здійснений в акті звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2017р. по 30.09.2020р. головним бухгалтером Павловською З.Й.?

- чи нанесений відтиск печаткою (штампом) Приватного підприємства "Захід" в видаткових накладних №ІВ-1 від 28.08.2018р. на суму 270 000 грн., №ІВ-2 від 29.08.2018р. в розмірі 270 000 грн., №ІВ-3 від 30.08.2018р. на суму 260 000 грн., №ПП-ЗВ001 від 24.10.2018р. на суму 320 000 грн., №ПП-ЗВ002 від 28.11.2018р. в сумі 280 000 грн., №ПП-ЗВ003 від 28.12.2018р. в сумі 280 000 грн., акті звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2017р. по 30.09.2020р.?

Визначене клопотання відповідача, стосовно котрого було висловлено заперечення присутніми в засіданні суду представниками позивача, було розглянуто судом не приступаючи до розгляду справи по суті.

За результатами розгляду клопотання відповідача про призначення по справі комплексної судової почеркознавчої та технічної експертиз документів судом було проголошено відображену в протоколі судового засідання від 07.12.2022р. ухвалу про визнання зловживанням процесуальними правами дії ПП "Захід", спрямованих на повторне подання до суду клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин (ч.ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України) та залишення відповідного клопотання без розгляду в порядку, визначеному ч. 3 ст. 43 ГПК України.

При цьому судом встановлено та засвідчено, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Судом зауважено, що відповідне клопотання відповідача із ініційованими для вирішення експертом питаннями подається до суду втретє, попередні клопотання відповідача були вирішені судом із постановленням ухвали про що засвідчено вище, із зауваженням присутнім представникам, що відповідно ч. 3 ст. 255 ГПК України заперечення на відповідну ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на майбутнє рішення суду у справі.

Присутніми в судовому засіданні під час розгляду справи по суті представниками позивача, з посиланнями на обставини, викладені у позовній заяві, а також на докази, долучені до справи, пред`явлені вимоги було підтримано, на вимогу господарського суду надано для огляду в судовому засіданні оригінали видаткових накладних та підписаного між сторонами акту звірки взаємних розрахунків, котрі покладено стороною в основу обгрунтування підстав пред`явлених позовних вимог.

При цьому в засіданні суду представником ПрАТ "Сокальагроспецмонтаж", адвокатом Сковронським Т.С. було заявлене усне клопотання про вирішення питання про розподіл витрат понесених на професійну правничу допомогу після ухвалення рішення по суті позову, в порядку, визначеному ст. 129 ГПК України, а також клопотання про долучення до матеріалів справи оригіналу укладеного між адвокатом та ПрАТ "Сокальагроспецмонтаж" договору №71 від 30.08.2022р. про надання юридичних послуг із додатком №1 від 30.08.2022р. Протокол узгодження ціни договору.

За результатами розгляду справи по суті в судовому засіданні 07.12.2022р. було оголошено вступну та резолютивну частину рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників позивача, аналізуючи позицію сторін, викладену у позовній заяві, відзиві на позовну заяву, досліджуючи матеріали справи, надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд, оцінюючи подані докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, засвідчує наступне:

В силу ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 5 ст. 55 Конституції України).

Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.

За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання "судом, встановленим законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001р. зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

У відповідності до ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст. 67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Приватним акціонерним товариством "Сокальагроспецмонтаж" було відпущено Приватному підприємству "Захід", а останнім прийнято, товарно-матеріальних цінностей (вугільної продукції) на загальну суму 1 680 000 грн., а саме, згідно видаткової накладної №ІВ-1 від 28.08.2018р. на суму 270 000 грн., №ІВ-2 від 29.08.2018р. на суму 270 000 грн., №ІВ-3 від 30.08.2018р. на суму 260 000 грн., №ПП-ЗВ001 від 24.10.2018р. на суму 320 000 грн., №ПП-ЗВ002 від 28.11.2018р. на суму 280 000 грн., №ПП-ЗВ003 від 28.12.2018р. на суму 280 000 грн.

Відповідно до ст.ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999р. (з наступними змінами та доповненнями), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після їх закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах несе власник або уповноважений орган, який здійснює керівництво підприємством.

За результатами огляду в судовому засіданні наданих представником позивача оригіналів документів, судом встановлено, що видаткові накладні №ІВ-1 від 28.08.2018р., №ІВ-2 від 29.08.2018р., №ІВ-3 від 30.08.2018р., №ПП-ЗВ001 від 24.10.2018р., №ПП-ЗВ002 від 28.11.2018р., №ПП-ЗВ003 від 28.12.2018р. на відпуск ПрАТ "Сокальагроспецмонтаж" відповідачу вугільної продукції містять визначені законодавством обов`язкові реквізити, підписані уповноваженими представниками, скріплені відтисками печаток господарюючих суб`єктів, в повному об`ємі відображають зміст та обсяги здійснених між ними на підставі накладних господарських операцій.

За результатами проведеної між сторонами звірки взаємних розрахунків за період господарських операцій з 01.01.2017р. по 30.09.2018р. останніми було складено, уповноваженими представниками підписано та скріплено відтисками печаток господарюючих суб`єктів акт звірки взаємних розрахунків від 30.09.2020р.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Враховуючи наведену норму Закону, суд вважає, що у ПП "Захід" обов`язок оплати отриманих від ПрАТ "Сокальагроспецмонтаж" товарів настав: з 29.08.2018р. на суму 270 000 грн. (оплата товарів, відпущених по видатковій накладній №ІВ-1 від 28.08.2018р.); з 30.08.2018р. на суму 270 000 грн. (оплата товарів, відпущених по видатковій накладній №ІВ-2 від 29.08.2018р.); з 31.08.2018р. на суму 260 000 грн. (оплата товарів, відпущених по видатковій накладній №ІВ-3 від 30.08.2018р.); з 25.10.2018р. на суму 320 000 грн. (оплата товарів, відпущених по видатковій накладній №ПП-ЗВ001 від 24.10.2018р.); з 29.11.2018р. на суму 280 000 грн. (оплата товарів, відпущених по видатковій накладній №ПП-ЗВ002 від 28.11.2018р.); з 31.12.2018р. (29-30.12.2018р. вихідні дні) на суму 280 000 грн. (оплата товарів, відпущених по видатковій накладній №ПП-ЗВ003 від 28.12.2018р.)

Проте, ПП "Захід" зобов`язання в частині проведення з ПрАТ "Сокальагроспецмонтаж" розрахунків по оплаті відпущеного товару не виконало, його вартість не оплатило, у зв`язку з чим, як на момент звернення позивача з позовом до суду, так і на дату проведення судового засідання у справі, заборгувало 1 680 000 грн.

Відповідно до ст. ст. 174, 181 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність, з акту управління господарською діяльністю, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Суд засвідчує, що досягнуті між ПрАТ "Сокальагроспецмонтаж" та ПП "Захід" усні домовленості, оформлені в подальшому шляхом підготовки, виписки та підписання, погодження печатками відповідних видаткових накладних, містять в собі ознаки договорів купівлі-продажу відповідно до котрих позивачем було взято на себе зобов`язання стосовно відпуску, а відповідачем, в свою чергу, зобов`язання щодо отримання та оплати отриманих товарів.

Відповідно до ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на викладене, враховуючи укладення між сторонами в усній формі угод, відпуск ПрАТ "Сокальагроспецмонтаж" на виконання їх умов відповідачу товарів, отримання товарів ПП "Захід" та не проведення при цьому всіх належних розрахунків і платежів, суд дійшов висновку про підтвердженість пред`явлених до ПП "Захід" позовних вимог належними та допустимими доказами, наявність у ПрАТ "Сокальагроспецмонтаж" порушеного права та правових підстав для звернення до суду з позовом про стягнення з боржника існуючої заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.)

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58) відповідно до котрої згідно з усталеною практикою Суду, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Суд приймає до уваги положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п.п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Стосовно позиції та доводів відповідача, висловлених у відзиві на позовну заяву суд засвідчує наступне:

Відповідно до ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, право на справедливий розгляд судом, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення у справах "Брумареску проти Румунії", "Желтяков проти України", "Христов проти України").

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта.

Господарським судом Волинської області за результатами розгляду справи №903/731/21 за позовом ПрАТ "Сокальагроспецмонтаж" до ПП "Захід" про стягнення 1 680 000 грн. 17 січня 2022 року було ухвалено рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з боржника на користь кредитора 1 680 000 грн. заборгованості по оплаті товарно-матеріальних цінностей (вугільної продукції), відпущених ПрАТ "Сокальагроспецмонтаж" та отриманих ПП "Захід" на підставі та на виконання укладеного між сторонами договору купівлі-продажу від 28.03.2017р. у відповідності до підписаних між сторонами та скріплених печатками суб`єктів господарювання видаткових накладних №ІВ-1 від 28.08.2018р. на суму 270 000 грн., №ІВ-2 від 29.08.2018р. на суму 270 000 грн., №ІВ-3 від 30.08.2018р. на суму 260 000 грн., №ПП-ЗВ001 від 24.10.2018р. на суму 320 000 грн., №ПП-ЗВ002 від 28.11.2018р. на суму 280 000 грн., №ПП-ЗВ003 від 28.12.2018р. на суму 280 000 грн.

Також судом в аспекті розгляду справи №903/731/21 надавалась оцінка факту проведення між сторонами звірки взаємних розрахунків за період господарських операцій з 01.01.2017р. по 30.09.2018р., за результатами котрої було складено, уповноваженими представниками підписано та скріплено печатками акт звірки взаємних розрахунків від 30.09.2020р. на суму зобов`язань боржника 1 680 000 грн.

За результатами апеляційного оскарження рішення суду від 17.01.2022р. у справі №903/731/21, постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.04.2022р. зазначене рішення було скасоване із прийняттям нового рішення у справі про відмову у задоволенні позовних вимог.

При цьому судом апеляційної інстанції було встановлено та у постанові від 19.04.2022р. засвідчено:

- як зазначає позивач, в своїй позовній заяві 28 березня 2017 року між Приватним акціонерним товариством "Сокальагроспецмонтаж" та Приватним підприємством "Захід" був укладений договір поставки.

- згідно специфікації від 28.03.2017 сторонами визначено, що найменування товару - вугільна продукція, тонна - ціна за одиницю в сумі 2 000 грн, товар поставляється навалом.

- договір та специфікація підписана зі сторони ПАТ "Сокальагроспецмонтаж" та скріплено печаткою товариства.

- як зазначає позивач, ним було виконано свої зобов`язання та поставлено відповідачу товар відповідно до договору поставки від 28.03.2017 та на підставі видаткових накладних №ІВ-1 від 28.08.2018 на суму 270 000 грн, №ІВ-2 від 29.08.2018 в розмірі 270 000 грн, №ІВ-3 від 30.08.2018 на суму 260 000 грн, №ПП-ЗВ001 від 24.10.2018 на суму 320 000 грн, №ПП-ЗВ002 від 28.11.2018 в сумі 280 000 грн, №ПП-ЗВ003 від 28.12.2018 в сумі 280 000 грн. Відповідач за товар не розрахувався.

- предметом позову у цій справі є матеріально-правові вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за поставлений товар в загальному розмірі 1 680 000 грн.

- підставами позовних вимог зазначено порушення відповідачем умов укладеного із позивачем договору поставки №б/н від 28.03.2017 щодо оплати за поставлений товар за відповідним договором.

- суд апеляційної інстанції зауважує, що позивач стверджує, що між ним та відповідачем виникли правовідносини на підставі укладеного договору поставки №б/н від 28.03.2017, однак, до позовної заяви позивач подав копію вказаного договору та специфікації, які підписані зі сторони позивача. При цьому відповідач заперечує укладення договору поставки №б/н від 28.03.2017 та відповідно поставку товару на підставі вказаного договору.

- відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Разом з тим, у ч.1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір набирає чинності з моменту його укладення (ч. 2 ст. 631 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Ч.ч. 1,3 ст. 639 ЦК України встановлює, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Отже, враховуючи наведені вище норми судова колегія приходить до висновку, що договір поставки №б/н від 28.03.2017 між сторонами не укладений.

- разом з тим, судова колегія бере до уваги, що в матеріалах справи містяться підписані сторонами та скріплені печатками видаткові накладні №ІВ-1 від 28.08.2018 на суму 270 000 грн, №ІВ-2 від 29.08.2018 в розмірі 270 000 грн, №ІВ-3 від 30.08.2018 на суму 260 000 грн, №ПП-ЗВ001 від 24.10.2018 на суму 320 000 грн, №ПП-ЗВ002 від 28.11.2018 в сумі 280 000 грн, №ПП-ЗВ003 від 28.12.2018 в сумі 280 000 грн на загальну суму 1 680 000 грн, у яких відсутнє посилання на договір поставки та акт звірки за 01.07.2017 по 30.09.2020 з посиланням на заборгованість по вказаних вище накладних.

- як убачається із матеріалів справи судом першої інстанції досліджувалися оригінали видаткових накладних за №ІВ-1 від 28.08.2018 на суму 270 000 грн, №ІВ-2 від 29.08.2018 в розмірі 270 000 грн, №ІВ-3 від 30.08.2018 на суму 260 000 грн, №ПП-ЗВ001 від 24.10.2018 на суму 320 000 грн, №ПП-ЗВ002 від 28.11.2018 в сумі 280 000 грн, №ПП-ЗВ003 від 28.12.2018 в сумі 280 000 грн., на загальну суму 1 680 000 грн та акту звірки за 01.07.2017 по 30.09.2020.

- доводи скаржника про те, що він не підписував видаткові накладні та акт звірки за 01.07.2017 по 30.09.2020 не беруться судовою колегією до уваги, оскільки, як убачається із видаткових накладних вони підписані та скріплені печаткою відповідача, при цьому жодних заяв до правоохоронних органів про викрадення чи зникнення печатки відповідач не заявляв, як і не заявляв клопотання про призначення експертизи для встановлення факту підписання чи не підписання ним вказаних накладних та факту підробки печатки. Крім того, щодо акту звірки, який також скріплений печаткою відповідача, то колегія суддів зауважує, що такий акт було сформовано саме відповідачем ПП "Захід", а тому доводи відповідача, зокрема, пояснення головного бухгалтера Павловської З.Й. про заперечення підписання нею вказаного акту не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи.

- за наведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що поставка позивачем відповідачу вугільної продукції на суму 1 680 000 грн. за вказаними вище видатковими накладними відбулася.

- однак, колегія суддів зауважує, що у позові слід відмовити, оскільки поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що позивач звертався до суду про стягнення заборгованості за невиконання саме договору поставки №б/н від 28.03.2017, відповідно договірних зобов`язань. При цьому, як зазначалося вище, договір поставки №б/н від 28.03.2017 не підписаний відповідачем, відповідно він є неукладений та не породжує жодних прав та обов`язків. Таким чином поставка товару є позадоговірною. Враховуючи наведене вище, колегія суддів зауважує, що позивачем невірно зазначено предмет і підставу позову.

- відповідно до п.п. 3,4 ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На переконання суду, факти та обставини, встановлені рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій господарської юрисдикції за результатами розгляду справи №903/731/21, згідно ст. 75 ГПК України, мають приюдиційне значення для даної справи, відтак, не підлягають доказуванню.

При цьому судом засвідчується, що предметом спору у справі №903/731/21 виступало стягнення з ПП "Захід" на користь ПрАТ "Сокальагроспецмонтаж" суми заборгованості по оплаті товарно-матеріальних цінностей в розмірі 1 680 000 грн., відпущених позивачем та прийнятих відповідачем на підставі договору купівлі-продажу №б/н від 28.03.2017р. згідно видаткових накладних №ІВ-1 від 28.08.2018р., №ІВ-2 від 29.08.2018р., №ІВ-3 від 30.08.2018р., №ПП-ЗВ001 від 24.10.2018р., №ПП-ЗВ002 від 28.11.2018р., №ПП-ЗВ003 від 28.12.2018р.

Предметом спору у даній справі виступає стягнення з ПП "Захід" на користь ПрАТ "Сокальагроспецмонтаж" суми заборгованості по оплаті товарно-матеріальних цінностей в розмірі 1 680 000 грн., відпущених позивачем та прийнятих відповідачем на підставі видаткових накладних №ІВ-1 від 28.08.2018р., №ІВ-2 від 29.08.2018р., №ІВ-3 від 30.08.2018р., №ПП-ЗВ001 від 24.10.2018р., №ПП-ЗВ002 від 28.11.2018р., №ПП-ЗВ003 від 28.12.2018р.

Відтак суд вважає, що визначені справи взаємопов`язані між собою як предметно, так і суб`єктним складом.

За вищевикладених обставин суд дійшов висновку про повну підтвердженість позивачем позовних вимог, порушення його прав та охоронюваних інтересів діями (бездіяльністю) відповідача, неспростованість відповідачем позову.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В даному випадку, враховуючи висновки суду про підставність позовних вимог, доведення спору до суду з вини відповідача, суд вважає, що витрати, пов`язані з розглядом справи в суді (сплата судового збору на суму 25 200 грн.), котрі понесло ПрАТ "Сокальагроспецмонтаж", слід відшкодувати йому у відповідності до ст. 129 ГПК України за рахунок ПП "Захід" в повному обсязі.

Стосовно засвідчених у позовній заяві обставин щодо очікуваних витрат по оплаті наданої професійної правової допомоги, а також усного клопотання представника позивача про вирішення питання про розподіл судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) після ухвалення рішення по суті позовних вимог, суд засвідчує, що у відповідності до положень ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, а згідно ст. 238 ГПК України, у разі необхідності у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема, призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат, з огляду на що суд приходить до висновку про наявність підстав та необхідність призначення судового засідання для вирішення клопотання представника ПрАТ "Сокальагроспецмонтаж" про розподіл судових витрат на інший день та час.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 73-80, 123, 129, 130, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Захід" (с. Павловичі, вул. Паламарчука, 48, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Сокальагроспецмонтаж" (смт. Жвирка, вул. 1-го Травня, 7, ) 1 680 000 грн. заборгованості та 25 200 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

3. Наказ на виконання пункту 2 резолютивної частини рішення суду видати після набрання рішенням законної сили.

4. Судове засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог, згідно усного клопотання представника ПрАТ "Сокальагроспецмонтаж" адвоката Сковронського Т.С. призначити на 19 грудня 2022 року на 10 год. 20 хв. Судове засідання відбудеться в приміщенні Господарського суду Волинської області (м. Луцьк, пр. Волі, 54а) в залі судових засідань №210.

5. Зобов`язати ПрАТ "Сокальагроспецмонтаж" в строк до 12.12.2022р. включно надати суду документальні підтвердження понесення витрат по оплаті професійної правничої допомоги та у визначений строк направити відповідні матеріали на електронну адресу ПП "Захід" (), докази направлення надати суду.

6. Запропонувати ПП "Захід", відповідно до ст. 126 ГПК України, в строк до 19.12.2022р. до 09 год. 00 хв. надати на електронну адресу Господарського суду Волинської області () та електронну адресу ПрАТ "Сокальагроспецмонтаж" (; ) письмові пояснення по суті понесених позивачем судових витрат по оплаті наданої професійної правничої допомоги.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

З врахуванням ст.ст. 253, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення

складено 09.12.2022р.

Суддя В. А. Войціховський

рішення суду направити:

- ПрАТ "Сокальагроспецмонтаж" (; );

- ПП "Захід" ().