ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2022 р. Справа№ 911/2977/21 (911/3687/21)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Грека Б.М.

суддів: Отрюха Б.В.

Полякова Б.М.

за участю секретаря судового засідання Кочурової Т.О.

за участю представників:

Китайської Національної Корпорації по Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання - Мороз І.В.

Китайської Національної Корпорації по Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання - Сибірцева О.С.

Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний

промислово-інвестиційний банк» - Тунік Г.В.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»

на ухвалу Господарського суду Київської області від 13.09.2022

у справі №911/2977/21(911/3687/21)

за позовною заявою? ??? Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний

промислово-інвестиційний банк»

до відповідача 1? ???Товариства з обмеженою відповідальністю «Бора Солар»

та відповідача 2? ???Китайської Національної Корпорації по Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання (China National Building Materials And Equipment Import & Export Corporation)

за участю третьої особи,? ???яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача 1: розпорядника майна ТОВ «Бора Солар» арбітражного керуючого Кравченка

Радіона Миколайовича

про? ???визнання недійсним договору та відшкодування збитків

у відокремленому провадженні в межах справи № 911/2977/21

за заявою? ???Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»

до боржника? ???Товариства з обмеженою відповідальністю «Бора Солар»

про? ???банкрутство

В С Т А Н О В И В :

Суть спору.

Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (далі - ПАТ "ПІБ"; позивач) звернулося до господарського суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю?"Бора Солар" (далі - ТОВ "Бора Солар"; відповідач-1) та China national bulding materials and equipment imports & export corporation (далі - Китайська національна корпорація по імопорту та експорту будматеріалів та обладнання) з позовом про визнання недійсним договору №20-4263/3-2 від 28.12.2012 та гарантії GA/12/2108/LD від 28.12.2012; стягнення з ТОВ "Бора Солар" збитків у розмірі 7 933 995 євро за договором №20-4263/3-2 від 28.12.2012.

Позивач доводить, що оспорювані договір та гарантія підлягають визнанню недійсними як такі, що укладені під впливом обману зі сторони принципала; як наслідок з відповідача підялгають стягненню збитки у розмірі 7 933 995 євро.

Оскаржуване судове рішення (ухвала) господарського суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.09.2022 залишено без розгляду позов ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" до ТОВ "Бора Солар" та Китайської Національної Корпорації по Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання (China National Building Materials And Equipment Import & Export Corporation) в частині позовної вимоги про визнання недійсною Гарантії № GA/12/2108/LD, виданої 28.12.2012.

Господарський суд, керуючись приписами ч. 6 ст. 4, ст.ст. 22 ГПК України, ст. 8 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" дійшов висновку, що оскільки сторони в п. 77С Гарантії склали арбітражну угоду, яка передбачає розгляд всіх спорів, пов`язаних з дійсністю, тлумаченням або виконанням цієї Банківської гарантії, відповідно до Правил арбітражу Міжнародної торгової палати із застосуванням права Англії та Уельсу та проведенням арбітражу в Гонконзі у складі трьох арбітрів, суд дійшов висновку про залишення без розгляду позову ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ТОВ «Бора Солар» та Китайської Національної Корпорації по Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання (China National Building Materials And Equipment Import & Export Corporation) в частині позовної вимоги про визнання недійсною Гарантії №GA/12/2108/LD, виданої 28.12.2012.

Апеляційне провадження (рух справи).

ПАТ «ПІБ» в апеляційній скарзі просить ухвалу господарського суду першої інстанції скасувати та направити справу до господарського суду першої інстанції для продовження розгляду.

Позивач доводить, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступні ключові твердження:

- аналіз гарантійних правовідносин доводить, що підставою правовідносин за гарантійним зобов`язанням є складний юридичний склад із декількох юридичних фактів (послідовно вчинених правочинів), а саме договір №20-4263/3-2 від 28.12.2012 та гарантія № GA/12/2108/LD від 28.12.2012 та вимога платежу по гарантії;

- усі складові елементі цієї юриидичної конструкції нерозривно пов`язані між собою, а тому такі вимоги за позовом не можливо розділити та розглядати окремо.

Відповідач-2 у відзиві на апеляційну скаргу вважає, що оскаржувана ухвала господарського суду першої інстанції ухвалена у повній відповідності до норм матерального права при дотриманні нормм процесуального права, тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу господарського суду першої інстанції без зміни.

Відповідач-2 звртає увагу апеляційного господарського суду, що гарантія є самостійним правочином та автономною від договору про видачу гарантії, і положення матеріального права України не підлягають застосуванню; сторони погодили, що будь-які питання. серед іншого, правової природи гарантії, її дійсності та тлумачення підлягають вирішенню відповідно до Уніфікованих правил 2010.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2022 для розгляду апеляційної скарги у справі визначено склад колегії суддів: Грек Б.М. - головуючий суддя, Отрюх Б.В., Поляков Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2022 Витребувати матеріали справи №911/2977/21(911/3687/21) з Господарського суду Київської області за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бора Солар» та Китайської Національної Корпорації по Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання (China National Building Materials And Equipment Import & Export Corporation), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача 1: розпорядника майна ТОВ «Бора Солар» арбітражного керуючого Кравченка Радіона Миколайовича про визнання недійсним договору та відшкодування збитків у відокремленому провадженні в межах справи № 911/2977/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №911/2977/21(911/3687/21) за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на ухвалу Господарського суду Київської області від 13.09.2022; призначено справу до розгляду на 28.11.2022.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.2022 для розгляду апеляційної скарги у справі визначено склад колегії суддів: Остапенко О.М. - головуючий суддя, Отрюх Б.В., Поляков Б.М.

Суд апеляційної інстанції не встановив обставин, що перешкоджають розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Обставини справи, встановлені апеляційним господарським судом.

Згідно п. 7.7. Договору № 20-4263/3-2, гарантія регулюється Уніфікованими правилами для гарантій за вимогою (URDG 758), а у питаннях не вказаних в URDG 758, регулюється та підлягає тлумаченню у відповідності з англійським правом. Арбітражний розгляд повинен проходити в Гонконгу.

Крім цього, в абзаці 14 пункту 77С Гарантії сторони погодили, що до Гарантії будуть застосовуватися положення Уніфікованих правил Міжнародної торгової палати для гарантій за першою вимогою, у редакції 2010 року («Уніфіковані правила 2010»), а з питань, неврегульованих Уніфікованими правилами 2010, - право Англії та Уельсу: «Ця Банківська Гарантія підпорядковується URDG 758, редакції 2010 року, повинна регулюватися та тлумачитися відповідно до англійського права». Будь-які суперечки, що виникають у зв`язку з дійсністю, тлумаченням або виконанням цієї Банківської гарантії, які не можуть бути вирішені мирним шляхом, повинні бути остаточно врегульовані відповідно до Правил арбітражу Міжнародної торгової палати трьома арбітрами, призначеними відповідно до зазначених Правил з урахуванням того, що кожен: (і) Гарант і (іі) Бенефіціар вибирає одного арбітра, а третій вибирається двома призначеними арбітрами. Арбітраж проводиться в Гонконзі і ведеться англійською мовою. Будь-яке арбітражне рішення, видане призначеними арбітрами, є остаточним і обов`язковим. Всі витрати і видатки, пов`язані з арбітражем, оплачуються кожною стороною відповідно до рішення арбітражу.

01.12.2021 на підставі вказаної у п. 77С Гарантії арбітражної угоди, Відповідач-2 ініціював арбітражний процес та звернувся до Секретаріату Міжнародної торгової палати з Повідомленням про арбітраж проти Позивача щодо невиконання Позивачем своїх зобов`язань, передбачених, серед іншого, Гарантією.

Листом від 06.12.2021 Секретаріат повідомив Відповідача-2 про те, що у відповідності до ст. 4(2) Арбітражного регламенту Міжнародної торгової палати, арбітраж вважається розпочатим з 01.12.2021 та зобов`язав Відповідача-2 сплатити арбітражний збір у розмірі 4414 Євро, який було сплачено Відповідачем-2 - 14.12.2021.

У провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа №911/2977/21 за заявою ПАТ «Промінвестбанк» про банкрутство ТОВ «Бора Солар».

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.11.2021 відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ «Бора Солар», введено процедуру розпорядження майном Боржника та призначено розпорядником майна Боржника арбітражного керуючого Кравченка Р.М.

16.12.2021 ПАТ "ПІБ" звернувся з позовом, що є предметом даного провадження.

Постановою Господарського суду Київської області від 08.02.2022 визнано банкрутом ТОВ «Бора Солар» і відкрито його ліквідаційну процедуру; ліквідатором призначено арбітражного керуючого Кравченка Р.М.

Мотиви постанови апеляційного господарського суду та висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до норм статті 4 ГПК України угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (міжнародного комерційного арбітражу) допускається; до міжнародного комерційного арбітражу за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що відповідає вимогам, визначеним законодавством України про міжнародний комерційний арбітраж, крім випадків, визначених законом.

Відповідно до норм статті 22 ГПК України спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, крім:

1) спорів про визнання недійсними актів, спорів про державну реєстрацію або облік прав на нерухоме майно, прав інтелектуальної власності, прав на фінансові інструменти, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі з урахуванням частини другої цієї статті;

2) спорів, передбачених пунктами 2, 3, 7-13 частини першої, пунктами 2, 3, 6 частини другої статті 20 цього Кодексу, з урахуванням частини другої цієї статті;

3) інших спорів, які відповідно до закону не можуть бути передані на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу.

Відповідно до ч. 2 цієї ж статті спори, передбачені пунктом 3 частини першої статті 20 цього Кодексу, що виникають з договору, можуть бути передані на вирішення міжнародного комерційного арбітражу лише на підставі арбітражної угоди, укладеної між юридичною особою та всіма її учасниками.

Цивільно-правові аспекти спорів, зазначених у пунктах 2, 7 частини першої, пункті 6 частини другої статті 20 цього Кодексу, спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі, можуть бути передані на вирішення міжнародного комерційного арбітражу.

Відповідно до норми п.7 ч. 1 ст. 226 ГПК України cуд залишає позов без розгляду, якщо: сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Статтею 1 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" передбачено, що до міжнародного комерційного арбітражу можуть за угодою сторін передаватися: спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, що виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв`язків, якщо комерційне підприємство хоча б однієї із сторін знаходиться за кордоном; спори підприємств з іноземними інвестиціями і міжнародних об`єднань та організацій, створених на території України, між собою, спори між їх учасниками, а так само їх спори з іншими суб`єктами права України.

Відповідно до частини 2 статті 1 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" до міжнародного комерційного арбітражу можуть за угодою сторін передаватися:

спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, що виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв`язків, якщо комерційне підприємство хоча б однієї із сторін знаходиться за кордоном, а також

спори підприємств з іноземними інвестиціями і міжнародних об`єднань та організацій, створених на території України, між собою, спори між їх учасниками, а так само їх спори з іншими суб`єктами права України.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними у зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер, чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди. Арбітражна угода укладається в письмовій формі.

Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 визначено, що ч. 2 ст. 124 Конституції України передбачає право юридичної особи на захист судом своїх прав, установлює юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права будь-якими не забороненими законом засобами. Кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом спосіб захисту прав, у тому числі судовий захист. Суб`єкти правовідносин, у тому числі юридичні особи, у разі виникнення спору можуть звертатися до суду за його вирішенням. Юридичні особи мають право на звернення до суду за захистом своїх прав безпосередньо на підставі Конституції України . Держава має забезпечувати захист прав усіх суб`єктів правовідносин, у тому числі в судовому порядку. Право юридичної особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Водночас відповідно до частини 3 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Згідно з положеннями статей 7 , 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом; право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується; ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом; відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною.

Таким чином, апеляційна інстанція доходить висновку, що арбітражна угода про передання спору на розгляд арбітражу (третейського суду) не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав. У зв`язку з викладеним у сторін існує право звертатися до арбітражу (третейського суду). При цьому обмеження права звернення до господарського суду не допускається.

У даній справі, апеляційним господарським судом установлено, що передбачене в п. 77С Гарантії застереження було укладено між ПАТ "ПІБ", ТОВ "Бора Солар" та Китайською національню корпорацією по імопорту та експорту будматеріалів та обладнання.

Таким чином, спір, зокрема, про визнання недійсною гарантії GA/12/2108/LD від 28.12.2012 підлягає вирішенню відповідно до правил арбітражу Міжнародної торгової палати трьома арбітрами у м. Гонконзі.

Разом з тим, судом встановлено, що 09.11.2021 щодо ТОВ «Бора Солар» відкрито провадження у справі про банкрутство, тобто до моменту ініціювання відповідачем-2 арбітражного процесу.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частини перша, четверта статті 202 ЦК України). Отже, встановлення взаємопогоджених дій декількох осіб, які мають єдину мету, спрямовану на набуття, зміну або припинення певних цивільних прав чи виконання певних обов`язків, є ознаками вчинення єдиного правочину такими особами. Поведінка сторін має засвідчувати єдність їх волі до настання відповідних правових наслідків. Багатосторонні правочини можуть оформлюватися договорами у письмовій формі як єдиними письмовими документами або укладатися шляхом взаємного обміну листами (повідомленнями, телеграмами), прийняттям до виконання зобов`язань чи фактичним учиненням взаємопогоджених дій, спрямованих на набуття певних прав (виконання певних обов`язків) його сторонами.

Інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів (висновок Верховного Суду у постанові від 08.11.2022 у справі 922/2315/16).

Законодавство у сфері банкрутства містить спеціальні та додаткові, порівняно із нормами ЦК України та ГК України, підстави для визнання оспорюваних правочинів недійсними, і застосовуються коли боржник перебуває в особливому правовому режимі, який врегульовано законодавством про банкрутство (висновок Верховного Суду у постанові від 08.11.2022 у справі 922/2315/16)..

Верховний Суд неодноразово зауважував, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника (див. висновок, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 918/420/16, постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 22.09.2021 у справі № 911/2043).

За змістом статті 12 ГПК України провадження у справах про банкрутство є однією з форм господарського процесу, тому в його межах повинні виконуватися завдання господарського судочинства та досягатися його мета - ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому ГПК України для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених спеціальним законом про банкрутство.

За правилами юрисдикції господарських судів у пункті 8 частини першої статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Справи, передбачені пунктом 8 частини першої статті 20 ГПК України, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням боржника (частина тринадцята статті 30 цього Кодексу), тобто є справами виключної підсудності.

З цими правилами кореспондуються приписи статті 7 КУзПБ, що визначає основні засади розгляду спорів, стороною в яких є боржник.

Відповідно до частини першої, абзацу першого частини другої статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Отже, стаття 7 КУзПБ у сукупності із зазначеними нормами ГПК щодо предметної та виключної підсудності втілюють принцип концентрації справ з метою підвищення ефективності господарського процесу.

Визначені частиною другою статті 7 КУзПБ спори розглядаються та вирішуються судом у відокремленому позовному провадженні за правилами ГПК України. Судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій за результатами розгляду заяв, скарг, клопотань, поданих в межах основного провадження у справі про банкрутство, розглядаються судом без застосування усіх стадій судового розгляду, притаманних виключно розгляду справ позовного провадження. Такий підхід повністю відображає конструкції статей 7, 9 КУзПБ щодо порядку розгляду як основної справи про банкрутство, так і спорів, стороною в яких є боржник, які хоча і вирішуються в межах основної справи про банкрутство, проте є справами позовного провадження, відокремленими від основної справи про банкрутство (див. висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/97/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що визначення юрисдикції усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може за умови своєчасного звернення реалізувати свої права й отримати задоволення своїх вимог (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 607/6254/15-ц).

У розвиток цієї правової позиції у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 916/585/18 (916/1051/20) звернуто увагу на те, що в разі коли наслідком задоволення вимоги, заявленої у справі, стороною якої є особа, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, може бути зміна розміру або складу ліквідаційної маси боржника, таку справу слід розглядати у межах справи про банкрутство на підставі статті 7 КУзПБ, а спір є майновим у розумінні положень цього Кодексу.

Таке урегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача щодо якого порушено процедуру банкрутства.

Враховуючи наведені правові висновки та мотиви, апеляційний госпоадрський суд дійшов висновку, що розгляд спору про визнання недійсним договору №20-4263/3-2 від 28.12.2012, гарантії GA/12/2108/LD від 28.12.2012 та стягнення з ТОВ "Бора Солар" збитків у розмірі 7 933 995 євро за договором №20-4263/3-2 від 28.12.2012 має здійснюватися у відокремленому провадженні у межах справи про банкрутство ТОВ "Бора Солар".

Апеляціійна інстанція вважає, що положення Кодексу України з процедур банкрутства підлягають приорітетному застосуванню перед іншими положеннями законодавства.

При цьому, апеляційна інстанція враховує, що оскільки національне законодавство не містить положень про вплив відкриття провадження у справі про банкрутство на арбітраж, відсутні підстави для виключень, зокрема, для даного спору та виведення його з під регулювання спеціальних положень Кодексу України з процедур банкрутства.

Крім того, апеляційна інстанція звертає увагу на момент відкриття провадження у справі про банкрутство, що передувало ініціюванню арбітражу, відтак, вважає, що розгляд даної справи поза межами процедури банкрутства не сприятиме досягненню мети провадження у справі про банкрутство, оскільки умовами для її досягнення є можливість суду, що здійснює провадження у справі про банкрутство, здійснювати контроль за охороною інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів, охороною інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника, охороною боржника від протизаконних дій кредиторів.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відповідно до частини першої статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї; суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до норм ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Враховуючи наведене, Північний апеляційний господарський суд встановив підстави для задоволення апеляційної скарги, тому оскаржувану ухвалу господарського суду скасовує, примаючи нове рішення, яким напрваляє справу до суду першої інстанції для розгляду у межах провадження у справі про банкрутство.

Керуючись статтями 267, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 13.09.2022 у справі №911/2977/21(911/3687/21) скасувати.

3. Справу передати до Господарського суду Київської області для розгляду у межах провадження у справі про банкрутство.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, встановлені ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Б.М. Грек

Судді Б.В. Отрюх

Б.М. Поляков

Повний текст постанови складено 14.12.2022.