ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2022 р. Справа№ 910/212/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Корсака В.А.

Владимиренко С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОНІНТЕРВУГІЛЛЯ»

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2022 (повний текст складено 24.06.2022)

у справі № 910/212/22 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОНІНТЕРВУГІЛЛЯ»

про стягнення штрафу у розмірі 282 820,00 грн,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У грудні 2021 року Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОНІНТЕРВУГІЛЛЯ» (далі - ТОВ «ДОНІНТЕРВУГІЛЛЯ») 282 820,00 грн штрафу.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що ТОВ «ДОНІНТЕРВУГІЛЛЯ» невірно зазначило масу вантажу у залізничній накладній.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.06.2022 позов АТ «Українська залізниця» задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ «ДОНІНТЕРВУГІЛЛЯ» на користь АТ «Українська залізниця» штраф у розмірі 282 820,00 грн та судовий збір в розмірі 4 242,30 грн.

Господарський суд першої інстанції встановив, що за залізничними накладними вантажовідправником є саме ТОВ «ДОНІНТЕРВУГІЛЛЯ», яке допустило порушення щодо неправильного зазначення у накладній маси вантажу, яке підтверджується складеними залізницею комерційними актами, і під час перевірки на станції призначення різниці проти комерційних актів не виявлено, а тому дійшов висновку, що на відповідача покладається відповідальність відповідно до ст. 118 Статуту залізниць України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 24.06.2022, ТОВ «ДОНІНТЕРВУГІЛЛЯ» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги ТОВ «ДОНІНТЕРВУГІЛЛЯ» вказує про порушення господарським судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування всіх обставин справи.

На думку скаржника, поза увагою суду залишився той факт, що розмір штрафу, що стягується, значно перевищує розмір провізної плати і відповідно до ст. 233 ГК України суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Апелянт вважає, що зазначення у накладній маси (в частині зазначення в перевізному документі більшого розміру, ніж фактично завантажено) (так зване недовантаження) та кількість місць безвідносно від маси вантажу ніяким чином не впливають на правильну та безпечну організацію руху залізничного транспорту. Проте відповідальність за ненавмисну недобросовісність дій відправника (позивачем не доведено зворотного) з метою заподіяння шкоди залізниці не може мати наслідком стягнення ще 5 провізних плат понад одну, яку залізниця вже одержала. Застосування такого розміру штрафної санкції, на думку скаржника, не відповідає ступеню порушення та очевидно є надмірним тагарем для учасника у сфері перевезення залізничним транспортом. За таких обставин апелянт вважає, що розмір штрафу повинен бути зменшений та становити не більше однієї провізної плати спірних вагонів та складати 56 564,00 грн.

Скаржник вважає, що господарський суд першої інстанції неправильно застосував норми Статуту залізниць та помилково зробив висновок, що надані позивачем комерційні акти є належними та допустимими доказами на підтвердження факту невідповідності фактичної маси вантажу з масою вантажу у вагонах №№67900175, 68741131, 68604537, яка зазначена у накладній 50084482 від 17.08.2021, та у вагонах №№68566439, 66820358, 68820000, 68296375, яка зазначена у накладній №50329499.

Апелянт вказує, що у комерційних актах не зазначений стан захисного маркування вантажу (порушене маркування чи ні), який вказував би у т.ч.на розкрадання вантажу, що є порушенням вимог п. 9 Правил складання актів.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2022 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Владимиренко С.В., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/212/22 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою ТОВ «ДОНІНТЕРВУГІЛЛЯ» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2022 до надходження матеріалів справи №910/212/22.

26.09.2022 матеріали справи №910/212/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2022 поновлено ТОВ «ДОНІНТЕРВУГІЛЛЯ» пропущений строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ДОНІНТЕРВУГІЛЛЯ» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2022 у справі № 910/212/22. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2022 у справі №910/212/22 до закінчення його перегляду у суді апеляційної інстанції. Розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом п`яти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу.

Позиції учасників справи.

Від АТ «Українська залізниця» відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

17.08.2021 ТОВ «ДОНІНТЕРВУГІЛЛЯ» за залізничною накладною №50084482 зі станції Кривий Торець Донецької залізниці на станцію Авдіївка Донецької залізниці здійснило відправлення вагонів №67900175 масою вантажу 65 600 кг, №68741131 масою вантажу 69 000 кг, №68604537 масою вантажу 63 300 кг (а. с. 12-13).

Згідно з п. п. 20, 24, 26, 28 залізничної накладної пакування вантажу - насипом, маса вантажу визначена відправником на вагонних вагах (150 т), заводський №316, вантаж завантажено вантажовідправником.

При прибутті вагону на станцію Авдіївка Донецької залізниці було проведено перевірку маси вантажу шляхом переважування на вагонних вагах, під час якого виявлено, що маса вантажу не відповідає масі, вказаній відправником у накладній, та складено про цей факт Комерційний акт №482803/186 від 21.08.2021 (а.с.7-11).

У розділі Д Комерційного акта №482803/186 від 21.08.2021 зазначено, що при переваженні вагону на справних 100-тонних тензометричних вагонних вагах вантажоодержувача №346, держ. повірка 29.07.2021, вагон №67900175 по документу значиться: тара - 22400 кг, нетто - 65600 кг, виявилось, що вага брутто - 87150 кг, тара - 22400 кг, вага нетто - 64750 кг, що менше ваги, зазначеної в документі, на 850 кг; вагон №68741131 по документу значиться: тара - 20900 кг, нетто - 69000 кг, виявилось, що вага брутто - 87900 кг, тара - 20900 кг, вага нетто - 67000 кг, що менше ваги, зазначеної в документі, на 2000 кг; вагон №68604537 по документу значиться: тара - 20500 кг, нетто - 63300 кг, виявилось, що вага брутто - 81800 кг, тара - 20500 кг, вага нетто - 61300 кг, що менше ваги, зазначеної в документі на 2000 кг.

Розділ «Д» Комерційного акта №482803/186 від 21.08.2021 свідчить, що його підписали комерційний агент Шевченко О.Д., ДС Балачіов Б.Ю. , інженер Ракимчук О.Г., прийомоздавальник Сіренко Т.І.

30.08.2021 ТОВ «ДОНІНТЕРВУГІЛЛЯ» за залізничною накладною №50329499 зі станції Кривий Торець Донецької залізниці на станцію Авдіївка Донецької залізниці здійснило відправлення вагонів №№68566439 масою вантажу 65 400 кг, 66820358 масою вантажу 62 500 кг, 68820000 масою вантажу 69 600 кг, 68296375 масою вантажу 69 700 кг (а. с. 24-25).

При прибутті вагону на станцію Авдіївка Донецької залізниці було проведено перевірку маси вантажу шляхом переважування на вагонних вагах, під час якого виявлено, що маса вантажу не відповідає масі, вказаній відправником у накладній, про що складено Комерційний акт №482803/197 від 02.09.2021 (а. с. 18-23).

У розділі Д Комерційного акта №482803/197 від 02.09.2021 зазначено, що при переваженні вагону на справних 100-тонних тензометричних вагонних вагах вантажоодержувача №346, держ. повірка 29.07.2021, вагон №668566439 по документу значиться: тара - 21100 кг, нетто - 65400 кг, виявилось, що вага брутто - 84400 кг, тара - 21100 кг, вага нетто - 63300 кг, що менше ваги, зазначеної в документі, на 2100 кг; вагон №66820358 по документу значиться: тара - 22200 кг, нетто - 62500 кг, виявилось, що вага брутто - 83150 кг, тара - 22200 кг, вага нетто - 60950 кг, що менше ваги, зазначеної в документі, на 1550 кг; вагон №68820000 по документу значиться: тара - 20900 кг, нетто - 69600 кг, виявилось, що вага брутто - 89600 кг, тара - 20900 кг, вага нетто - 68700 кг, що менше ваги, зазначеної в документі, на 900 кг; вагон №68296375 по документу значиться: тара - 20900 кг, нетто - 69700 кг, виявилось, що вага брутто - 89300 кг, тара - 20900 кг, вага нетто - 68400 кг, що менше ваги, зазначеної в документі, на 1300 кг.

Розділ «Д» Комерційного акта №482803/197 від 02.09.2021 свідчить, що його підписали комерційний агент Стаценко О.В., ДС Балачіов Б.Ю., інженер Ракимчук О.Г., прийомоздавальник Сіренко Т.І.

За таких підстав відповідно до ст. 118 Статуту залізниць України АТ «Українська залізниця» нарахувало штраф у розмірі 282 820,00 грн за неправильне зазначення маси вантажу, про стягнення якого з ТОВ «ДОНІНТЕРВУГІЛЛЯ» звернулось з позовом у справі, що розглядається.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

У разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами) (ст. 920 ЦК України).

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань (ч. 5 ст. 307 ГК України).

Приписами ст. 3 Закону України «Про залізничний транспорт» визначено, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із Закону України «Про транспорт», цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

За змістом ст. ст. 2, 3 Статуту залізниць України (далі - Статут залізниць) цим Статутом визначаються обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту. Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування.

На підставі цього Статуту Мінтранс затверджує Правила перевезення вантажів (п. 5 Статуту).

Згідно зі ст. 5 Статуту залізниць на його підставі Мінтранс затверджує:

а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила);

б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів;

в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів);

г) інші нормативні документи.

За визначенням ст. 6 Статуту залізниць накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до ст. 23 Статуту залізниць, відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній (абз. 1 п. 24 Статуту залізниць).

Згідно зі ст. 37 Статуту залізниць та п. 5 Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №861/5082 (Правила приймання вантажів до перевезення), загальна маса вантажу визначається відправником зважуванням або розрахунковим способом.

Пунктом 6.6 Правил оформлення перевізних документів визначено, що заповнення накладної на маршрут або групу вагонів здійснюється згідно з додатком 3 до цих Правил з урахуванням таких особливостей, зокрема, у графах 24 "Маса вантажу, визначена відправником" та 25 "Маса вантажу, визначена залізницею" зазначається загальна маса вантажу.

Згідно з п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення (ч. 2 ст. 24 Статуту залізниць).

Статтею 37 Статуту залізниць встановлено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо). Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Згідно з п. 2.3 Правил оформлення перевізних документів у графі 55 "Правильність внесених відомостей підтверджую" представник відправника вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. Представник відправника повинен мати довіреність на оформлення перевезення.

Статтею 13 Статуту залізниць України визначено, що для зважування вантажів, багажу і вантажобагажу (товаробагажу) використовуються вагонні, вантажні, елеваторні та інші ваги. Для визначення маси вантажу зважуванням залізниці в місцях загального користування, а відправники та одержувачі вантажів, морські і річкові порти, які примикають до залізниць, в місцях незагального користування повинні мати необхідну кількість ваг і вагових приладів. Для навантаження масових насипних навалочних вантажів їх відправники повинні використовувати вагові прилади, які визначають масу вантажу в процесі навантаження, чи механізовані дозувальні пристрої.

За договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Виконання залізницею додаткових операцій, пов`язаних з перевезенням вантажів (завантаження, розвантаження, зважування, експедирування тощо), здійснюється на підставі окремих договорів (ст. 22 Статуту залізниць України).

Пункт 22 Правил видачі вантажів передбачає, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення. Зважування вантажів на вагонних вагах провадиться в порядку, передбаченому Правилами приймання вантажів до перевезення.

Перевірка проміжною станцією маси вантажів у вагонах може здійснюватись нею у будь-який спосіб, передбачений для визначення маси відповідного вантажу.

Стосовно спірного вантажу норми чинного законодавства дозволяють здійснювати перевірку його маси шляхом як зважування, так і умовно.

Можливість визначення маси певних вантажів умовно не виключає можливість її визначення шляхом зважування. Вантажовідправник у такому разі має можливість обирати той чи інший спосіб визначення маси на власний розсуд. Залізниця, користуючись правом, визначеним ст. 24 Статуту залізниць, під час перевірки на проміжних станціях не позбавлена права обрати для цього зручний для себе та більш точний спосіб.

За приписами ст. 129 Статуту залізниць обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Відповідно до п. 1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 (далі - Правила оформлення перевізних документів), на кожне відправлення вантажу відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну).

Згідно з п. 2.1 Правил оформлення перевізних документів відправник заповнює, зокрема, такі графи накладної як "Маса вантажу, визначена відправником" - заповнюється, якщо маса вантажу визначена відправником. Маса вказується у кілограмах (маса брутто вантажу), загальна маса відправки (прописом) , а також "Спосіб визначення маси".

При цьому правильність вказаних у накладній відомостей, як це передбачено п. 2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом засвідчує представник відправника.

Відповідно до п. 2 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, комерційні акти складаються для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин.

У тих випадках, коли різниця у масі вантажу, визначеній на станції відправлення, порівняно з масою, що виявилася на станції призначення, не перевищує норми природної втрати маси вантажу і граничного розходження визначення його маси нетто, комерційний акт не складається, а оформлення видачі вантажу провадиться у порядку, передбаченому Правилами видачі вантажів, затвердженими наказом Мінтрансу від 21.11.2000 №644 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №862/5083.

Таким чином, названі вище комерційні акти, якими засвідчена невідповідність маси вантажу зазначеним у накладній даним, складені згідно з вимогами щодо складання таких актів, встановленими Правилами складання актів, а тому є належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 ГПК України.

Щодо доводів апеляційної скарги про невідповідність комерційних актів вимогам п. 9 Правил складання актів, у зв`язку з чим ці акти не мають доказової сили, апеляційний господарський суд зазначає таке.

Пунктом 9 Правил складання актів визначено, що у комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженість, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Ніякі припущення та висновки про причини незбереженості або про вину відправника і залізниці до акта не вносяться.

Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставлення рисок та лапок замість повторення необхідних даних.

У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено.

Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність.

Відповідач у апеляційній скарзі стверджує, що у наданих позивачем комерційних актах №482803/186 від 21.08.2021 та №482803/197 від 02.09.2021 не зазначений стан захисного маркування вантажу (порушене маркування чи ні), а тому ці акти складені з порушенням чинного законодавства.

Сторінка 3 до Комерційного акта станції Авдіївка від 21.08.2021 №482803/186 Продовження розділу «Д» свідчить, що поверхня вантажу нижче рівня бортів на 30-40 см, укочена катком, маркування трьома повздовжними смугами по всій довжині вагону. Зважування вантажу провадили ДС Балачіов Б.Ю. , агент комерційний Шевченко О.Д., прийомороздавальник ПАТ «АКХЗ» Сіренко Т.І. При повторному зважування в присутності вищевказаних осіб недостача вантажу підтвердилась.

Зазначене відповідає інформації, зазначеній у п. 7 (заповнюється відправником) накладної №50084482, а саме: погрузка укатана катком, маркування три повздовжні полоси по всій довжині вагона.

Сторінка 4 до Комерційного акта станції Авдіївка Дон зал від 02.09.2021 №482803/197 Продовження розділу «Д» свідчить, що вантаж прибув у справному вагоні, люки щільно зачинені, течі вантажу немає. Поверхня вантажу нижче рівні бортів на 20 см, укочена катком, маркування трьома повздовжними смугами по всій довжині вагону. Зважування вантажу провадили ДС Балачіов Б.Ю., агент комерційний Стаценко О.В., прийомороздавальник ПАТ «АКХЗ» Сіренко Т.І. При повторному зважування в присутності вищевказаних осіб недостача вантажу підтвердилась.

Зазначене відповідає інформації, зазначеній у п. 7 (заповнюється відправником) накладної №50329499: погрузка укатана катком. Маркування: три повздовжні полоси по всій довжині вагона.

Апеляційний господарський суд відзначає, що п. 9 Правил складання актів визначено, що у комерційному акті зазначається, зокрема, про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах.

У наданих позивачем комерційних актах вказано про наявність та стан захисного маркування вантажу, який перевозився за накладними №№50084482 та 50329499, що відповідає визначеному самим відправником у накладних (у п. 7) та свідчить про те, що воно є непошкодженим, а відтак комерційні акти №482803/186 від 21.08.2021 та №482803/197 від 02.09.2021 складені з дотриманням вимог чинного законодавства щодо їх складання.

Наведеним спростовуються відповідні посилання апеляційної скарги про те, що у комерційних актах не зазначений стан захисного маркування вантажу.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Статтею 122 Статуту залізниць визначено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту.

Відповідно до ст. 118 Статуту залізниць за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Позивачем нараховано відповідачу штраф за кожним вагоном, в якому визначено невідповідність маси вантажу, з урахуванням провізної плати та положень ст. 118 Статуту залізниць України.

Перевіривши наданий позивачем та здійснений господарським судом першої інстанції розрахунок штрафу у розмірі 282 820,00 грн на підставі ст. ст. 118, 122 Статуту залізниць, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про його обґрунтованість.

Відповідно до ст. 24 Статуту залізниць вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній, а залізниці надане право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Зазначена норма встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу, покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача), а також навпаки - відправника чи одержувача до залізниці.

Недотримання вимог, визначених Статутом залізниць, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в даному випадку передбачена ст. ст. 118, 122 Статуту залізниць. При цьому зазначений штраф, відповідно до ст. ст. 118, 122 Статуту залізниць, стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/2339/17.

Доводи апелянта про те, що розмір штрафу, заявлений до стягнення, значно перевищує розмір провізної плати; зазначення у накладній маси (в частині зазначення у провізному документів більшого розміру, ніж фактично завантажено) (так зване недовантаження) та кількість місць, відносно від маси вантажу, ніяким чином не впливають на правильну та безпечну організацію руху залізничного транспорту; відповідальність за ненавмисно недобросовісні дії відправника з метою заподіяння шкоди залізниці не може мати наслідком стягнення ще п`яти провізних плат; застосування такого розміру штрафних санкцій не відповідає ступеню порушення та очевидно є надмірним тягарем для учасника у сфері перевезення залізничним транспортом; стягнення штрафу у заявленому розмірі не відповідатиме критерію співмірності, що є підставою для зменшення розміру штрафу на підставі ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України, апеляційним господарським судом до уваги не приймаються з огляду на таке.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта на те, що визначена штрафна санкція випливає із положень Статуту залізниць України та не є договірною, при цьому Статутом залізниць України, зокрема ст. ст. 118, 122, не передбачено можливості зменшення розміру штрафу. Подібні за змістом правові висновки сформовано у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 914/2339/17, від 27.03.2020 у справі №917/500/19.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволенні апеляційної скарги - відсутні.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОНІНТЕРВУГІЛЛЯ» на рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2022 у справі № 910/212/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2022 у справі № 910/212/22 залишити без змін.

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на апелянта.

4. Справу №910/212/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України, за наявності підстав, визначених ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді В.А. Корсак

С.В. Владимиренко