РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.12.2022Справа № 910/7691/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., за участі секретаря судового засідання Улахли О.М., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маддокс Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна"

про стягнення 997 347,11 грн,

Представники сторін:

від позивача - Єгоров С.О.

від відповідача - Тележинський М.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Маддокс Україна" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна" про стягнення 933 614,33 грн, з яких: 524 374,44 грн основного боргу, 89 789,66 грн пені, 157 312,33 грн штрафу, 89 498,30 грн інфляційних втрат та 72 639,60 грн 25 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Генеральним договором надання транспортно-експедиційних послуг від 26.11.2021 №11.21-236РН/ТЕО.

Ухвалою Господарського суду міста Києва 22.08.2022 відкрито провадження у справі №910/7691/22 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 20.09.2022, встановлено відповідачу строк для подання відзиву у справі протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання даної ухвали про відкриття провадження у справі.

У підготовчому засіданні 20.09.2022 суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про оголошення перерви до 11.10.2022, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи та реалізації сторонами своїх прав.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна" 19.09.2022 надіслано на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначав про невиконання позивачем умов Договору, а також просив зменшити розмір штрафних санкцій, посилаючись на обставини щодо введення в Україні воєнного стану; та зустрічну позовну заяву з клопотанням про поновлення строку для подання відзиву та зустрічного позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.09.2022 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна" про поновлення строку для подання відзиву та зустрічного позову задоволено та поновлено такий строк до 23.09.2022; зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна" повернуто заявнику.

Підготовче засідання, призначене на 11.10.2022, не відбулось у зв`язку з повітряною тривогою та небезпекою перебування в приміщеннях Господарського суду міста Києва представників сторін та працівників суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2022 підготовче засідання призначено на 15.11.2022.

18.10.2022 до суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог, відповідно до якої пред`явлено вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна" 997 347,11 грн, з яких: 524 374,44 грн основного боргу, 127 860,68 грн пені, 157 312,33 грн штрафу, 96 124,55 грн інфляційних втрат та 91 675,11 грн 25 % річних.

У підготовчому засіданні 15.11.2022 суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про прийняття до розгляду заяви позивача про збільшення позовних вимог.

За результатами підготовчого засідання 15.11.2022 суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 06.12.2022.

Відповідач 05.12.2022 подав до суду письмові пояснення по справі, в яких заперечив проти позовних вимог з підстав їх необґрунтованості та відсутності порушень з боку відповідача. Дані пояснення прийняті судом до розгляду в судовому засіданні 06.12.2022.

Представник позивача в судовому засіданні з розгляду справи по суті 06.12.2022 підтримав позовні вимоги. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Позивачем (експедитор) та відповідачем (клієнт) 26.11.2021 укладено Генеральний договір надання транспортно-експедиційних послуг від 26.11.2021 №11.21- 236РН/ТЕО (надалі - Договір), за умовами пункту 1.1. якого експедитор зобов`язався за винагороду і за рахунок клієнта надавати останньому транспортно-експедиційні послуги щодо організації перевезень залізничним транспортом небезпечних вантажів відповідача у міжнародному та у внутрішньому сполученні, а також повернення порожніх, в тому числі, приватних або орендованих залізничних вагонів-цистерн, в обсягах, за напрямками та за маршрутами згідно заявок відповідача. Для цілей цього договору вантажем клієнта вважаються виключно нафтопродукти та скраплений вуглеводневий газ, які придбані клієнтом у ТОВ "Маддокс Україна" відповідно до Договору поставки № 11.21-236РН від 26.11.2021. Для цілей цього договору заявкою клієнта вважаються виключно заявки на відвантаження (заявки на оформлення залізничного плану, транспортні інструкції), надані клієнтом та погоджені ТОВ "Маддокс Україна" як постачальником в межах Договору поставки.

Відповідно до пункту 2.1. Договору експедитор зобов`язаний: здійснювати транспортно-експедиторське обслуговування клієнта шляхом надання послуг, вказаних в п. 1.2. цього Договору або інших послуг, додатково узгоджених сторонами в додатках до цього Договору, за напрямами і в терміни згідно заявок клієнта та умов Договору поставки; здійснювати розрахунки з перевізниками, страховими та охоронними організаціями, іншими особами, залученими експедитором для організації перевезень вантажів клієнта залізничним транспортом та за його рахунок; надавати інші послуги, пов`язані з транспортуванням вантажів, зокрема послуги з: організації подачі рухомого складу, оренди та організації перевезення вантажів в орендованому рухомому складі, організації страхування (обов`язкового та/або добровільного), організації охорони вантажу клієнта та інші операції відповідно до умов договору поставки та/або по окремим, погодженим експедитором письмовим заявкам клієнта.

Підпунктом 3.1.1. пункту 3.1. Договору встановлено обов`язки клієнта своєчасно та в повному обсязі сплачувати плату за послуги експедитора та компенсацію витрат на оплату послуг (робіт) третіх осіб, залучених експедитором для виконання цього Договору, а також відшкодування витрат, штрафів, неустойок та інших платежів, понесених експедитором в інтересах клієнта, якщо такі платежі здійснювалися в інтересах клієнта або внаслідок винних дій (бездіяльності) клієнта.

За умовами пункту 3.1.4. Договору клієнт зобов`язався підписувати акти приймання наданих послуг протягом 2 (двох) робочих днів з моменту їх отримання або направляти експедитору мотивовану відмову від підписання такого акту з наданням відповідних документів (за їх наявності). У разі неотримання експедитором мотивованої відмови протягом вищевказаного терміну, акт приймання наданих послуг вважається погодженим, а послуги прийнятими без претензій.

Відповідно до пункту 4.1. Договору вартість послуг (винагорода, плата) експедитора, визначається сторонами в розмірі 3% (три відсотки) від загальної суми (без ПДВ) фактичних витрат експедитора, понесених ним для організації перевезень залізничним транспортом небезпечних вантажів клієнта протягом календарного місяця, крім того ПДВ - 20%.

Клієнт здійснює оплату послуг експедитора та компенсує фактичні витрати експедитора на оплату послуг (робіт) третіх осіб, залучених експедитором для виконання цього Договору, протягом 10 (десяти) календарних днів місяця, наступного за місяцем надання послуг, на підставі рахунку на оплату, акту прийому-передачі наданих послуг та звіту експедитора (пункт 4.3. Договору).

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2022. Договір вважається продовженим на кожний наступний термін на тих же умовах у випадку, якщо за 30 календарних днів до закінчення поточного терміну дії Договору жодна із сторін не повідомить іншу про намір його розірвати (пункти 9.1., 9.3. Договору).

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 Цивільного кодексу України).

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 1 статті 930 Цивільного кодексу України договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі.

Відповідно до статті 931 Цивільного кодексу України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За результатами надання транспортно-експедиційних послуг відповідачу в грудні 2021 року та лютому 2022 року, позивачем складено та направлено відповідачу рахунок на оплату №214 від 31.12.2021, акт надання послуг №8 від 31.12.2021, рахунок на оплату №215 від 31.12.2021, акт надання послуг №7 від 31.12.2021, рахунок на оплату №77 від 28.02.2022, акт надання послуг №15 від 28.02.2022, рахунок на оплату №78 від 28.02.2022, акт надання послуг №16 від 28.02.2022, разом зі звітами експедитора.

Відповідач підписав, скріпив відбитком своєї печатки та повернув позивачу по одному примірнику акту надання послуг №8 від 31.12.2021, акту надання послуг №7 від 31.12.2021, акту надання послуг №15 від 28.02.2022 та акту надання послуг №16 від 28.02.2022.

Таким чином, надані позивачем послуги відповідачем прийнято без зауважень.

Також, позивачем було складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні від 31.12.2021 №125, 126, 127 та від 28.02.2022 №132, 133, 134 щодо наданих за Договором послуг.

Вартість наданих позивачем послуг та розмір компенсації його витрат відповідачем становить: 393 265,36 грн - за грудень 2021 року (акти надання послуг від 31.12.2021 №7 та №8), 131 109,08 грн - за лютий 2022 року (акти надання послуг від 28.02.2022 №15 та №16), всього - 524 374,44 грн.

Проте, відповідач своїх зобов`язань з оплати наданих позивачем послуг у повному обсязі та в погоджені сторонами строки не виконав, що зумовило звернення позивача до суду.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що згідно з пунктом 4.3. Договору оплата наданих позивачем послуг за грудень 2021 року в сумі 393 265,36 грн мала бути здійснена в строк до 10.01.2022 року включно, а за лютий 2022 року в сумі 131 109,08 грн - до 10.03.2022 року, проте такі зобов`язання відповідачем виконано не було.

Будь-яких доказів сплати позивачу таких коштів або відсутності підстав для їх сплати сторонами до матеріалів справи не надано.

Відповідач у своїх поясненнях, заперечуючи проти позову, посилається, зокрема, на невиконання позивачем обов`язку з надання рахунків на оплату, що унеможливлює перерахування коштів за Договором відповідно до пункту 4.3. Договору.

У той же час, пунктом 2.1.5. Договору передбачено, що експедитор зобов`язаний надавати не пізніше 7 (сьомого) числа місяця, наступного за місяцем надання послуг, акт звірки взаєморозрахунків, акт прийому-передачі наданих послуг та звіт експедитора щодо витрат на оплату послуг (робіт) третіх осіб, відшкодування витрат, штрафів, неустойок та інших платежів, понесених експедитором в інтересах клієнта.

У пункті 3.1.4. Договору сторони встановили, що клієнт зобов`язався підписувати акти приймання наданих послуг протягом 2 (двох) робочих днів з моменту їх отримання або направляти експедитору мотивовану відмову від підписання такого акту з наданням відповідних документів (за їх наявності). У разі неотримання експедитором мотивованої відмови протягом вищевказаного терміну, акт приймання наданих послуг вважається погодженим, а послуги прийнятими без претензій.

Із наявних у матеріалах справи копій актів надання послуг №8 від 31.12.2021, №7 від 31.12.2021, №15 від 28.02.2022 та №16 від 28.02.2022 вбачається, що вони підписані відповідачем датою їх складення, що свідчить про надання позивачем документів на підтвердження наданих ним послуг та відсутності зауважень відповідача з цього приводу.

У зв`язку з цим, суд відхиляє доводи відповідача про ненадання йому позивачем документів для здійснення платежів як необґрунтовані та такі, що спростовуються зібраними в матеріалах справи доказами.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача 524 374,44 грн основного боргу за Договором є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню судом.

Крім суми основного боргу, позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача також 127 860,68 грн пені, 157 312,33 грн штрафу, 96 124,55 грн інфляційних втрат та 91 675,11 грн 25 % річних (відповідно до заяви про збільшення позовних вимог).

Пунктом 5.5. Договору передбачено, що в разі несвоєчасного здійснення клієнтом платежів, останній виплачує експедитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від неоплаченої суми прострочення платежу за кожен день прострочення від суми такої заборгованості, за весь час порушення виконання зобов`язання до моменту повної оплати. При цьому обмеження періоду нарахування пені, передбачені ч. 6 ст. 232 ГК України, до взаємин сторін за даним договором не застосовуються. Оплата пені не звільняє покупця від виконання взятих на себе зобов`язань за цим договором.

У разі порушення термінів клієнтом платежів, зазначених цьому Договорі, більше 30 (тридцяти) календарних днів, клієнт додатково оплачує експедитору штраф у розмірі 30% (тридцять відсотків) від суми такої заборгованості. Оплата штрафу не звільняє покупця від виконання взятих на себе зобов`язань за цим договором (пункт 5.6. Договору).

Згідно з пунктом 5.7. Договору в разі допущення прострочення виконання грошового зобов`язання, винна сторона сплачує іншій стороні суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 25% (двадцять п`ять відсотків) річних від простроченої суми, в порядку статті 625 ЦК України.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 552 Цивільного кодексу України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 статтею 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Оскільки пунктом 5.5. Договору сторони погодили інший строк нарахування штрафних санкцій, ніж визначено статтею 232 Господарського кодексу України, в даному випадку застосуванню підлягають положення згаданого пункту Договору.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки пунктом 5.7. Договору сторони встановили розмір процентів - 25 % річних, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, застосуванню підлягає погоджений сторонами розмір процентів.

Перевіривши надані позивачем розрахунки сум пені, штрафу, 25 % річних та інфляційних втрат, суд встановив їх правильність, відповідність умовам договору, в тому силі в частині визначених періодів прострочення, та арифметичну вірність, у зв`язку з чим вимоги про стягнення з відповідача 127 860,68 грн пені, 157 312,33 грн штрафу, 96 124,55 грн інфляційних втрат та 91 675,11 грн 25 % річних є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Суд при цьому відхиляє заперечення відповідача щодо неналежності акту звірки розрахунків як доказу заборгованості та невжиття позивачем заходів досудового врегулювання спору як такі, що не спростовують встановлених вище обставин та не впливають на вирішення даного спору.

Щодо клопотання відповідача про зменшення штрафних санкції, суд зазначає наступне.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом наведених норм зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе її зменшення.

Тобто, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

При цьому, вирішуючи таке питання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, ступеню виконання зобов`язання, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Аналізуючи наведені відповідачем доводи, суд не вбачає обумовлених статтею 233 Господарського кодексу України та статтею 551 Цивільного кодексу України виключних підстав для підстав зменшення штрафних санкцій. Саме по собі посилання відповідача на введення в Україні воєнного стану, без доведення наявності конкретного взаємозв`язку між простроченням платежів та такими обставинами, не може слугувати підставою для зменшення судом штрафних санкцій. При цьому суд звертає увагу на те, що позивач також здійснює свою діяльність в Україні та на нього також впливає введення воєнного стану. Більше того, оплата наданих позивачем послуг за грудень 2021 року в сумі 393 265,36 грн мала бути здійснена відповідачем у строк до 10.01.2022, тож порушення умов Договору відбулось до введення в Україні воєнного стану.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частиною 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 238, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкс Країна" (03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 20-В, оф.1037, ідентифікаційний код 39237508) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Маддокс Україна" (01010, м. Київ, вул. Московська, буд.32/2, 10 поверх, ідентифікаційний код 41588143) 524 374 (п`ятсот двадцять чотири тисячі триста сімдесят чотири) грн 44 коп. заборгованості, 127 860 (сто двадцять сім тисяч вісімсот шістдесят) грн 68 коп. пені, 157 312 (сто п`ятдесят сім тисяч триста дванадцять) грн 33 коп. штрафу, 96 124 (дев`яносто шість тисяч сто двадцять чотири) грн 55 коп. інфляційних втрат, 91 675 (дев`яносто одну тисячу шістсот сімдесят п`ять) грн 11 коп. 25 % річних та 14 960 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят) грн 21 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 09.12.2022.

Суддя Т.Ю.Кирилюк