ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2022 року м.Дніпро Справа № 904/2465/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Мороза В.Ф., Чередка А.Є.,

секретар судового засідання Крицька Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Мода-Сервіс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.08.2022 (повне рішення складено 15.08.2022) у справі

за позовом приватного акціонерного товариства "Мода-Сервіс", м. Дніпро

до відповідача-1 товариства з обмеженою відповідальністю "Бонорум Компані", м.Дніпро відповідача-2 JACKTOWN UNIVERSAL LLP, Кінгтон, Велика Британія

відповідача-3 товариства з обмеженою відповідальністю "Рентон ЛТД", м. Дніпро

про визнання правочинів недійсними та витребування майна у власність

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст і підстави позовних вимог

Приватне акціонерне товариство "МОДА-СЕРВІС" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Бонорум Компані", JACKTOWN UNIVERSAL LLP та товариства з обмеженою відповідальністю "Рентон ЛТД" про визнання недійсним договорів купівлі-продажу та витребування у власність нерухомого майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні договори купівлі - продажу нерухомого майна укладені з порушенням чинного законодавства та підлягають визнанню недійсними, а майно підлягає поверненню позивачу, оскільки від імені ПрАТ «Мода - Сервіс» всі вищезазначені договори купівлі- продажу нерухомого майна підписано головою правління ПрАТ «Мода - Сервіс» Святченко Сергієм Олександровичем з перевищенням своїх повноважень, чим порушено статтю 92 Цивільного кодексу України.

Крім того, позивач вважає, що спірні договори є удаваним правочином, оскільки з метою приховання укладення правочину від спостережної ради та акціонерів ПрАТ «Мода-Сервіс», ухилення від передбаченого Законом України «Про акціонерні товариства» та Статуту ПрАТ «Мода-Сервіс» порядку прийняття рішень про вчинення значного правочину, голова правління позивача Святченко С. О. та відповідач неправомірно поділили предмет цього правочину.

ІІ. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.08.2022 у даній справі у задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що позивач своїми діями схвалив укладення оспорюваних договорів, що підтверджується матеріалами справи. Доводи скаржника про відсутність схвалення повноважним керівником є безпідставними, як і посилання на обізнаність відповідача з обмеженнями керівника позивача, які викладені в статуті останнього, як і висновки позивача про удаваність правочинів. Оскільки судом встановлено, що вимога про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, за якими майно було відчужено позивачем задоволенню не підлягає, відсутні й підстави для задоволення позову в частині витребування майна.

ІІІ. Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи учасників справи

3.1 Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із вказаним рішенням, приватне акціонерне товариства "Мода-Сервіс" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Аргументуючи апеляційну скаргу, заявник вказує, що протягом березня 2018 року виконавчим органом ПАТ "Мода-Сервіс" в особі голови правління на користь відповідачів укладено сукупність спірних правочинів, кінцевою метою яких стало відчуження 100% основних активів товариства, адже за даними фінансової звітності за 2018 рік (період, в якому вчинено спірні правочини) за підприємством на праві власності не обліковувалось жодного основного засобу виробництва.

Скаржник вважає, що відчуження окремих частин об`єкту нерухомості без виділу таких часток в натурі та за умови можливості використання таких часток виключно в складі єдиного комплексу приміщень чи споруд існуючого об`єкта нерухомості, що обумовлено єдиними інженерно-технічними, побутовими-експлуатаційними мережами, не має жодного раціонального комерційного сенсу через неможливість використання відчужених часток як окреме індивідуальне визначене нерухоме майно (об`єкт нерухомості).

Фактично відповідачами укладено три договори купівлі-продажу нерухомого майна щодо відчуження об`єктів нерухомості за адресами: м.Дніпро, вул.Короленко, 3, вул.Центральна, 14, пр.Дмитра Яворницького, 98, тоді як спірні 10 правочинів мають прямі ознаки удаваності в розумінні ст.235 Цивільного кодексу України і вчинені виключно з метою дроблення предмету купівлі-продажу і уникнення виконання виконавчим органом законодавчого порядку погодження наглядовою радою та загальними зборами акціонерного товариства значних правочинів.

Заявник апеляційної скарги посилається на нез`ясування та недослідження питання визначення вартості відчуженого майна та її відповідності реальним ринковим цінам на момент відчуження, виходячи із вищевказаного факту дроблення предмету відчуження з метою уникнення отримання виконавчим органом відповідного погодження з боку наглядової ради та загальних зборів акціонерного товариства.

За твердженням скаржника відповідно до експертного висновку №MF-01-03-25-2021 документально належними доказами доведено, що ринкова вартість спірних об`єктів нерухомості на 15.03.2018 становить 156 863 418,00 грн. Таким чином, цілком доведеним та обґрунтованим є висновок про обов`язковість отримання згоди (рішення) загальних зборів акціонерного товариства кваліфікованою більшістю понад 50% голосів акціонерів від їх загальної кількості на вчинення вищевказаних значних правочинів в порядку ч.3 ст.70 Закону України "Про акціонерні товариства", адже ринкова вартість відчуженого майна становить більше 50% вартості активів товариства за даними останньої річної фінансової звітності.

Заявник апеляційної скарги вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що схвалення позивачем спірних правочинів відбулось шляхом підписання актів приймання-передачі, адже судом при цьому проігноровано, що всі наявні у справі акти були підписані виключно у відповідні дати оскаржуваних правочинів без зазначення чи посилання на дотримання вимог статуту та закону щодо отримання згоди статутних органів на вчинення значного правочину; їх підписання було оформлено одними і тими особами, які з боку позивача (продавця) не мали повноважень на вчинення відповідного значного правочину; їх укладення мало суто формальний характер, або все ж довести "удавану реальність" спірних правочинів, адже почастковий продаж спірного майна відбувся без виділу в натурі і зацікавленим особами треба було отримати хоч якісь документи на підтвердження угоди.

ПАТ "Мода-Сервіс" вважає обґрунтованим та доведеним висновок про те, що вибуття з володіння позивача спірного майна відбулось поза його волею, на незаконних підставах, за відсутності згоди загальних зборів акціонерів позивача на вчинення значного правочину, тобто фактично вибуття майна із володіння відбулось на підставі недійсного в силу закону правочину, укладеного особою від імені власника із перевищенням повноважень і за відсутністю належного об`єму правоздатності, який в силу вимог ст.216 Цивільного кодексу України не створює правових наслідків з дня його вчинення, в тому числі й переходу права власності.

3.2 Доводи інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу товариство з обмеженою відповідальністю "Бонорум Компані" просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення господарського суду залишити без змін.

В обґрунтування своєї правової позиції відповідач-1 зазначає, що тільки три з оспорюваних правочинів перевищують відповідний розмір задля визначення їх як значних. Тобто таких, що перевищують 10% вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності позивача. Відповідно по всіх інших договорами, що були укладені між позивачем та відповідачем жодна з сум угоди не перевищує встановленого рівня для значного правочину, а отже посилання позивача про перевищення своїх повноважень головою правління, в частині укладання всіх правочинів вказаних у позовні заяві без згоди загальних зборів чи наглядової ради спростовується доказами наявними в матеріалах справи.

Відповідач-1 звертає увагу, що позивачем після укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу нерухомого майна було здійснено певний перелік відповідних дій, які повністю підтверджують подальше схвалення вищевказаних оспорюваних угод. При цьому таке схвалення відбувалось як за допомогою активних дій, так і у вигляді повної бездіяльності відносно нібито захисту своїх прав. Зокрема, після укладення оспорюваних договорів, позивачем було підписано акти приймання-передачі нерухомого майна, за якими майно було реально передане покупцю за договорами. Нерухоме майно було знято з обліку балансу підприємства. Позивач отримав оплату за договорами купівлі-продажу в повному обсязі, прийняв цю оплату без будь-яких застережень чи заперечень. Грошові кошти отримані за угодами позивачем відповідачу не повернуті.

За весь час, що пройшов з моменту оформлення угод та передачі нерухомості, позивач жодним чином не звертався до відповідача з будь-якими претензіями стосовно незаконності чи некоректності оспорюваних угод. Жодної вимоги про повернення нерухомого майна від позивача відповідачу також не надходило.

Щодо недобросовісної поведінки, відповідач-1 зазначає, що ні на момент укладення оспорюваних договорів, ні на даний час в Єдиному державному реєстрі не міститься жодних застережень стосовно наявності у керівника позивача будь-яких обмежень на представництво юридичної особи, що передбачені статутом підприємства чи будь-яким іншим документом. Крім того, контрагент жодним чином не був ознайомлений зі статутом позивача, що відповідно також унеможливлювало існування реальної обізнаності про наявність обмежень у керівника на представництво юридичної особи згідно закону.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що позивач не схвалює спірні договори, як то: докази притягнення голови правління ОСОБА_1 до будь-якого виду відповідальності за перевищення ним своїх повноважень під час підписання спірних договорів, докази звернення позивача (нового голови правління, спостережної ради, загальних зборів, окремих акціонерів) до правоохоронних та інших органів з відповідними заявами про притягнення голови правління до відповідальності; докази звернення до суду з позовом про відшкодування

Також в матеріалах справи відсутні будь-які документи позивача, які б доречно було б прийняти у разі виявлення з боку керівника товариства перевищення повноважень, які призвели до позбавлення товариства майна, як то: рішення спостережної ради та/або загальних зборів про виявлені факти зловживання з боку голови правління щодо укладення спірних договорів; прийняття рішення про звільнення голови правління саме за неналежне виконання своїх обов`язків, перевищення своїх повноважень; рішення про проведення аудиту діяльності голови правління тощо.

Щодо удаваності угод, відповідач-1 вказує, що у даному випадку неможливо говорити про удаваність оспорюваних правочинів, адже всі юридично значущі дії для їх виконання відповідачем та позивачем були виконані. Жодних прихованих правових наслідків ці угоди не мали та не мають.

ІV. Апеляційне провадження

4.1 Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2022 для розгляду апеляційної скарги визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Кузнецов В.О., судді Мороз В.Ф., Чередко А.Є.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 25.08.2022 відкладено вирішення питання щодо прийняття апеляційним господарським судом певного процесуального рішення з розгляду апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Мода-Сервіс" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.08.2022 до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 904/2465/21.

До суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 05.09.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Мода-Сервіс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.08.2022; призначено справу до розгляду на 20.10.2022 на 11 годин 00 хвилин.

20.10.2022 у судовому засіданні оголошено перерву до 01.12.2022 на 10 годин 30 хвилин.

01.12.2022 у судове засідання з`явилися представники сторін, які надали відповідні пояснення.

01.12.2022 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

4.2 Стислий виклад обставин справи, встановлених судами

У 2018 році між приватним акціонерним товариством «Мода - Сервіс» в особі голови правління ОСОБА_1, діючого на підставі статуту (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Аквалор» (покупець) укладено 10 договорів купівлі-продажу нерухомого майна, а саме:

1. Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 15.03.2018, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. за реєстром № 1007, щодо нежитлового приміщення: №10 поз. 1-11 у прибудові літ. А'-І, загальною площею 77,7 кв.м. та №11 поз. 1-15 у прибудові літ. А"-1 загальною площею 201,7 кв.м.; загальною площею 279,4 кв.м., ґанки: літ. а-16, а-18, частина а-17, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, розташоване за адресою м.Дніпро, вул.Короленко, буд.3. За взаємною домовленістю сторін продаж майна вчиняється на суму - 178 960,00 грн.

Відповідно до акту прийому-передачі від 15.03.2018, позивачем було передано, а відповідачем-1 прийнято у власність об`єкт оренди відповідно до пункту 1.1 договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15.03.2018.

Відповідачем-1 було перераховано позивачу грошові кошти у розмірі 178 960,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 163 від 10.04.2018.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 117213258 від 15.03.2018, власником нежитлового приміщення: № 10 поз. 1-11 у прибудові літ. А'-І, загальною площею 77,7 кв.м. та № 11 поз. 1-15 у прибудові літ. А"-1 загальною площею 201,7 кв.м.; загальною площею 279,4 кв.м., ґанки: літ. а-16, а-18, частина а-17, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, розташоване за адресою м.Дніпро, вул.Короленко, буд.3 є товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Аквалор».

2. Договір купівлі-продажу частки нерухомого майна від 15.03.2018, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. за реєстром № 1001, щодо частки 1/3, нерухомого майна: будівля літ. А-9 загальною площею 12944,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, розташоване за адресою м.Дніпро, вул. Короленка, буд. 3. За взаємною домовленістю сторін продаж майна вчиняється на суму - 849 892,00 грн.

Відповідно до акту прийому-передачі від 15.03.2018, позивачем було передано, а відповідачем-1 прийнято у власність об`єкт оренди відповідно до пункту 1.1 договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15.03.2018.

Відповідачем-1 було перераховано позивачу грошові кошти у загальному розмірі 849 892,00 грн, що підтверджується платіжними дорученням № 199 від 30.05.2018 на суму 100 000,00 грн, № 226 від 18.07.2018 на суму 79 892,00 грн, № 302 від 400 000,00 грн, № 328 від 06.11.2018 на суму 270 000,00 грн.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 117202321 від 15.03.2018, власником нерухомого майна: будівля літ. А-9 загальною площею 12 944,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, розташоване за адресою м.Дніпро, вул.Короленка, буд.3 є товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Аквалор».

3. Договір купівлі-продажу частки нерухомого майна від 22.03.2018, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. за реєстром № 1057, щодо частки 1/3, нерухомого майна: будівля літ. А-9 загальною площею 12944,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, розташоване за адресою м. Дніпро, вул. Короленка, буд. 3. За взаємною домовленістю сторін продаж майна вчиняється на суму - 849 892,00 грн.

Відповідно до акту прийому-передачі від 22.03.2018, позивачем було передано, а відповідачем-1 прийнято у власність об`єкт оренди відповідно до пункту 1.1 договору купівлі-продажу нерухомого майна від 22.03.2018.

Відповідачем-1 було перераховано позивачу грошові кошти у розмірі 849 892,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 329 від 06.11.2018.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №118080599 від 22.03.2018, власником нерухомого майна: будівля літ. А-9 загальною площею 12 944,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, розташоване за адресою м.Дніпро, вул.Короленка, буд.3 є товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Аквалор».

4. Договір купівлі-продажу частки нерухомого майна від 27.03.2018, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. за реєстром № 1119, щодо частки 1/3, нерухомого майна: будівля літ. А-9 загальною площею 12944,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, розташоване за адресою м.Дніпро, вул. Короленка, буд.3. За взаємною домовленістю сторін продаж майна вчиняється на суму - 849 892,00 грн.

Відповідачем-1 було перераховано позивачу грошові кошти у розмірі 849 892,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 330 від 06.11.2018.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 118568314 від 27.03.2018, власником нерухомого майна: будівля літ.А-9 загальною площею 12944,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, розташоване за адресою м.Дніпро, вул.Короленка, буд.3 є товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Аквалор» (т.1 арк.с.200).

5.Договір купівлі-продажу частки нерухомого майна від 22.03.2018, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. за реєстром № 1054, щодо частки 1/3, нерухомого майна: літ. А-2 - нежитлова будівля, загальною площею 892,5 кв.м., № 1-3 -огорожі, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, розташоване за адресою м. Дніпро, вул. Центральна, буд. 14. За взаємною домовленістю сторін продаж майна вчиняється на суму - 73 665,00 грн.

Відповідно до акту прийому-передачі від 22.03.2018, позивачем було передано, а відповідачем-1 прийнято у власність об`єкт оренди відповідно до пункту 1.1 договору купівлі-продажу нерухомого майна від 22.03.2018.

Відповідачем-1 перераховано позивачу грошові кошти у розмірі 73 665,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 194 від 21.05.2018.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 118075658 від 22.03.2018, власником нерухомого майна: літ. А-2 - нежитлова будівля, загальною площею 892,5 кв.м., № 1-3 -огорожі, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, розташоване за адресою м.Дніпро, вул.Центральна, буд. 14 є товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Аквалор».

6. Договір купівлі-продажу частки нерухомого майна від 15.03.2018, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. за реєстром № 995, щодо частки 2/3, нерухомого майна: літ. А-2 - нежитлова будівля, загальною площею 892,5 кв.м., № 1-3 - огорожі, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, розташоване за адресою м. Дніпро, вул. Центральна, буд.14. За взаємною домовленістю сторін продаж майна вчиняється на суму - 147 330,00 грн.

Відповідно до акту прийому-передачі від 15.03.2018, позивачем було передано, а відповідачем-1 прийнято у власність об`єкт оренди відповідно до пункту 1.1 договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15.03.2018.

Відповідачем-1 було перераховано позивачу грошові кошти у розмірі 147 330,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 166 від 10.04.2018.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 117191425 від 15.03.2018, власником нерухомого майна: літ. А-2 - нежитлова будівля, загальною площею 892,5 кв.м., № 1-3 - огорожі, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, розташоване за адресою м.Дніпро, вул.Центральна, буд.14 є товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Аквалор».

7. Договір купівлі-продажу частки нерухомого майна від 15.03.2018, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. за реєстром № 1004, щодо частки 2/3, нерухомого майна: будівля літ. В-1 - механічна майстерня площею 160,6 кв.м.; під В-1 підвал; ґанок літ.в; вхід в підвал літ. в - 1; приямок літ. в 2; приямок літ. в 3; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, розташоване за адресою м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, буд. 98. За взаємною домовленістю сторін продаж майна вчиняється на суму - 36 446,00 грн.

Відповідно до акту прийому-передачі від 15.03.2018, позивачем було передано, а відповідачем-1 прийнято у власність об`єкт оренди відповідно до пункту 1.1 договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15.03.2018.

Відповідачем-1 було перераховано позивачу грошові кошти у розмірі 36 446,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 164 від 10.04.2018.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 117209328 від 15.03.2018, власником нерухомого майна: будівля літ. В-1 - механічна майстерня площею 160,6 кв.м.; під В-1 підвал; ґанок літ.в; вхід в підвал літ. в - 1; приямок літ. в 2; приямок літ. в 3; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, розташоване за адресою м.Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, буд. 98 є товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Аквалор».

8. Договір купівлі-продажу частки нерухомого майна від 22.03.2018, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. за реєстром № 1051, щодо частки 1/3, нерухомого майна: будівля літ. В-1 - механічна майстерня площею 160,6 кв.м.; під В-1 підвал; ґанок літ.в; вхід в підвал літ. в - 1; приямок літ. в 2; приямок літ. в 3; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, розташоване за адресою м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, буд. 98. За взаємною домовленістю сторін продаж майна вчиняється на суму - 18 223,00 грн.

Відповідно до акту прийому-передачі від 22.03.2018, позивачем було передано, а відповідачем-1 прийнято у власність об`єкт оренди відповідно до пункту 1.1 договору купівлі-продажу нерухомого майна від 22.03.2018.

Відповідачем-1 було перераховано позивачу грошові кошти у розмірі 18 223,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 188 від 11.05.2018.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 118069366 від 22.03.2018, власником нерухомого майна: будівля літ. В-1 - механічна майстерня площею 160,6 кв.м.; під В-1 підвал; ґанок літ.в; вхід в підвал літ. в - 1; приямок літ. в 2; приямок літ. в 3; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, розташоване за адресою м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, буд. 98 є товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Аквалор».

9. Договір купівлі-продажу частки нерухомого майна від 22.03.2018 посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. за реєстром № 1048, щодо частки 1/3, нерухомого майна: нежитлова будівля літ. А- 3 загальною площею 836,1 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, розташоване за адресою м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, буд. 98. За взаємною домовленістю сторін продаж майна вчиняється на суму - 80 302,00 грн.

Відповідно до акту прийому-передачі від 22.03.2018, позивачем було передано, а відповідачем-1 прийнято у власність об`єкт оренди відповідно до пункту 1.1 договору купівлі-продажу нерухомого майна від 22.03.2018.

Відповідачем-1 було перераховано позивачу грошові кошти у розмірі 80 302,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 193 від 21.05.2018.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 118063052 від 22.03.2018, власником нерухомого майна: нежитлова будівля літ. А- 3 загальною площею 836,1 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, розташоване за адресою м.Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, буд.98 є товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Аквалор».

10. Договір купівлі-продажу частки нерухомого майна від 15.03.2018, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. за реєстр.№998, щодо частки 2/3, нерухомого майна: нежитлова будівля літ. А- 3 загальною площею 836,1 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, розташоване за адресою м.Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, буд.98. За взаємною домовленістю сторін продаж майна вчиняється на суму - 160 604,00 грн.

Відповідно до акту прийому-передачі від 15.03.2018, позивачем було передано, а відповідачем-1 прийнято у власність об`єкт оренди відповідно до пункту 1.1 договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15.03.2018.

Відповідачем-1 було перераховано позивачу грошові кошти у розмірі 160 604,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 165 від 10.04.2018.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 117197491 від 15.03.2018, власником нерухомого майна: нежитлова будівля літ. А- 3 загальною площею 836,1 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, розташоване за адресою м.Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, буд. 98 є товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Аквалор».

На підтвердження того, що вартість майна перевищувала 10 відсотків вартості активів, позивач надав Фінансові звіти на 2017 та 2018.

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що товарство з обмеженою відповідальністю «Компанія Аквалор» 22.08.2018 змінило свою назву на товариство з обмеженою відповідальністю «Бонорум Компані».

31.08.2018 на підставі розпорядження міського голови № 1172-р нежитловій будівлі по вул. Короленка присвоєно адресу - вул. Короленка, ЗБ (колишня адреса - вул. Короленка, 3).

08.10.2018 в реєстрі нерухомого майна закрито реєстраційний номер 101, об`єкта нерухомого майна що розташований за адресою: м.Дніпро, вул.Короленко, 3 б, на підставі поділу на: 1) частину будівлі літ. А-9, в тому числі на 1 поверсі нежитлове приміщення № 2 поз. 1, 2, 3, 4, 5, 6 нежитлове приміщення № 3 поз. 33 ,35, 36, 37, 37а, 38, 39, 39а, 396, 39в, 40, 65, 66, 67, 68 за адресою м. Дніпро, вул. Короленка, буд. 3 Б, та присвоєно реєстраційний номер 101, загальна площа 327,4 кв.м.; 2) частину будівлі літ. А-9, загальною площею 12610,1 кв.м., за адресою м. Дніпро, вул. Короленка, буд. З Б, та присвоєно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

02.11.2018 між ТОВ «Бонорум Компані» та ТОВ «Рентон ЛТД» укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г., за реєстром .№ 4444, на підставі якого ТОВ «Рентон ЛТД» набуло право власності на частину будівлі літ. А - 9, загальною площею 327,4 кв.м., за адресою м. Дніпро, вул. Короленка, буд. З Б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

19.04.2019 між ТОВ «Бонорум Компані» та JACKTOWN UNIVERSAL LLP укладено 5 договорів купівлі - продажу на підставі яких JACKTOWN UNIVERSAL LLP набуло права власності на частини об`єктів нерухомого майна, а саме:

- договір купівлі - продажу частки нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г., за реєстром № 1369, на підставі якого JACKTOWN UNIVERSAL LLP набуло право власності на частку у розмірі 1/500, на об`єкт нерухомого майна частину будівлі літ. А - 9, загальною площею 12610,1 кв.м., за адресою м. Дніпро, вул. Короленка, буд. З Б, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

- договір купівлі - продажу частки нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г., за реєстром № 1365, на підставі якого JACKTOWN UNIVERSAL LLP набуло право власності на частку у розмірі 1/500, нежитлового приміщення: № 10 поз. 1-11 у прибудові літ. А'-І, загальною площею 77,7 кв.м. та № 11 поз. 1-15 у прибудові літ. А"-1 загальною площею 201,7 кв.м.; загальною площею 279,4 кв.м., ґанки: літ. а-16, а-18, частина а-17, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, розташоване за адресою м. Дніпро, вул. Короленко, буд. 3Б;

- договір купівлі - продажу частки нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г., за реєстром № 1366, на підставі якого JACKTOWN UNIVERSAL LLP набуло право власності на частку у розмірі 1/500, нерухомого майна: літ. А-2 - нежитлова будівля, загальною площею 892,5 кв.м., № 1-3 - огорожі, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, розташоване за адресою м. Дніпро, вул. Центральна, буд.14;

- договір купівлі - продажу частки нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г., за реєстром № 1367, на підставі якого JACKTOWN UNIVERSAL LLP набуло право власності на частку у розмірі 1/500, нерухомого майна: нерухомого майна: будівля літ. В-1 - механічна майстерня площею 160,6 кв.м.; під В-1 підвал; ґанок літ.в; вхід в підвал літ. в - 1; приямок літ. в 2; приямок літ. в 3; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, розташоване за адресою м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, буд. 98;

- договір купівлі - продажу частки нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г., за реєстр.№ 1368, на підставі якого JACKTOWN UNIVERSAL LLP набуло право власності на частку у розмірі 1/500, нерухомого майна: нежитлова будівля літ. А- 3 загальною площею 836,1 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, розташоване за адресою м.Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, буд.98.

4.3 Позиція апеляційного господарського суду у справі

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутніх учасників справи, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та надані заперечення, перевіривши встановлені на підставі фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають з договорів та інших правочинів.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України.

У вказаній нормі матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17).

Суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист їх прав і охоронюваних законом інтересів, які порушені або оспорюються. Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а лише однією з необхідних умов реалізації права, встановленого вищевказаними нормами.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Положеннями статті 204 Цивільного кодексу України унормовано, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Апеляційний господарський суд зауважує, що в силу приписів статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Відповідно до частини першою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктивного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Отже, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору (договорів) недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними, а також наявність у позивача порушеного права чи інтересу в результаті укладення спірного правочину (правочинів).

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про визнання недійсними правочинів, вчинених головою правління приватного акціонерного товариства "Мода-Сервіс" ОСОБА_1 з перевищенням повноважень, а також з підстав удаваності цих правочинів.

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (ст.ст.2,80,91,92 Цивільного кодексу України).

За приписами частини першої ст.92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Згідно з п.1.2 статуту, затвердженого рішенням загальних зборів акціонерів приватного акціонерного товариства "Мода-Сервіс" (протокол №1/2016 від 20.10.2016) вказане товариство утворене і діє на підставі чинного законодавства України та цього статуту і внутрішніх документів товариства.

Товариство є самостійним господарюючим суб`єктом приватної власності (п.1.3 статуту).

Товариство має самостійний баланс, поточний та інші рахунки, в тому числі валютні в установах банків, печатку та штампи зі своїм найменуванням, фірмовий знак на печатці, а також може мати знаки для товарів і послуг, інші реквізити, на яке воно має виключні права (п.1.4 статуту).

Товариство володіє, користується, розпоряджається на власний розсуд належним йому на праві власності або переданим у користування майном, має право укладати від свого імені будь-які, не заборонені законодавством угоди, договори, контракти (в тому числі дарування), набувати майнових та немайнових прав та нести обов`язки, пов`язані з його діяльністю, бути позивачем і відповідачем в суді, господарському суді, третейському суді (п.1.5 статуту).

Метою діяльності товариства є здіснення підприємницької діяльності для одержання прибутку в інтересах акціонерів товариства, максималізації добробуту акціонерів у вигляді зростання ринкової вартості акцій товариства, а також отримання акціонерами дивідендів (п.2.1 статуту).

Правління є колегіальним виконавчим органом товариства, який здійснює керівництво його поточною діяльністю (п.9.3.1 статуту).

Роботою правління керує голова правління, який обирається наглядовою радою товариства (п.п.9.3.5 статуту).

Відповідно до п.п.9.3.6 статуту голова правління виконує функції, покладені на нього як на керівника підприємства, згідно до законодавства України та укладеного з ним контракту.

На час укладення оспорюваних договорів головою правління приватного акціонерного товариства "Мода-Сервіс" був ОСОБА_1.

Підпунктом 9.3.7 статуту передбачено, що голова правління у процесі виконання своїх функцій має право без довіреності виконувати дії від імені товариства, у тому числі: укладати цивільно-правові угоди, у тому числі кредитні та зовнішньоекономічні, з урахуванням обмежень, встановлених законодавством України, статутом, внутрішніми нормативними актами товариства та рішеннями загальних зборів акціонерів, наглядової ради та правління; розпоряджатися майном і грошовими коштами товариства у межах, встановлених законодавством України, статутом, внутрішніми нормативними актами товариства та рішеннями загальних зборів акціонерів, наглядової ради та правління.

Будь-яка угода, по розпорядженню рухомим та нерухомим майном або інша угода, ухвалена головою правління від імені товариства на суму, що перевищує встановлений для правління ліміт (розмір суми), без отримання попередньої згоди наглядової ради на укладання такої угоди, визнається недійсною та не підлягає виконання.

Голова правління товариства має право без довіреності діяти від імені товариства, відповідно до рішень правління, в тому числі представляти інтереси товариства, вчиняти правочини від імені товариства, видавати накази та давати розпорядження, обов`язкові для виконання всіма працівниками товариства.

У господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами.

Письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта. Особа, призначена повноважним органом виконуючим обов`язки керівника підприємства, установи чи організації, під час вчинення правочинів діє у межах своєї компетенції без довіреності.

Згідно з абзацом 1 частини 3 статті 92 Цивільного кодексу України орган або особа, яка відповідно виступає від імені юридичної особи не може перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення цього обов`язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац 2 частини 3 статті 92 Цивільного кодексу України).

Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). У зв`язку з наведеним господарському суду слід виходити з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо: такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзац 2 частини 2 статті 98 Цивільного кодексу України), про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

У відповідності до частини другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом ст.65 Господарського кодексу України управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) або уповноважений ним орган призначає (обирає) керівника підприємства. Керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні договори від імені приватного акціонерного товариства "Мода-Сервіс" підписаний керівником товариства - головою правління ОСОБА_1, який діяв на підставі статуту, про що зазначено в преамбулі вказаних договорів.

Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 906/100/17, від 12.06.2018 у справі №927/976/17, від 02.10.2019 у справі № 910/22198/17).

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 09.06.2021 у справі №911/3039/19, суди мають встановити або реальну обізнаність третьої особи про наявність обмежень або виходити із правової презумпції, що за всіма обставинами контрагент за договором не міг про них не знати. З урахуванням наведеного, зазначення у правочині відомостей про те, що голова правління діє на підставі статуту, не є достатньою підставою для того, щоб вважати контрагента таким, що повністю ознайомлений з повноваженнями керівника щодо укладення значних правочинів, у даному випадку, з огляду на визначення значного правочину через ринкову вартість майна або даних фінансової звітності. У такому випадку також потрібно брати до уваги наявність відомостей про обмеження повноважень голови правління в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Частиною першою ст.70 Закону України "Про акціонерні товариства" встановлено, що рішення про надання згоди на вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, становить від 10 до 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, приймається наглядовою радою. Статутом акціонерного товариства можуть бути визначені додаткові критерії для віднесення правочину до значного правочину. У разі неприйняття наглядовою радою рішення про надання згоди на вчинення значного правочину питання про вчинення такого правочину може виноситися на розгляд загальних зборів.

Значний правочин - правочин (крім правочину з розміщення товариством власних акцій), учинений акціонерним товариством, якщо ринкова вартість майна (робіт, послуг), що є його предметом, становить 10 і більше відсотків вартості активів товариства, за даними останньої річної фінансової звітності (п.4 ч.1 ст.2 Закону України "Про акціонерні товариства").

Копія фінансового звіту приватного акціонерного товариства "Мода-Сервіс" станом на 31.12.2017 свідчить про те, що вартість чистих активів товариства складає 3 758 700,00 грн, тому 10% від даної суми становить 375870,00 грн.

За приписами ст.72 Закону України "Про акціонерні товариства" значний правочин, правочин, щодо якого є заінтересованість, вчинений з порушенням порядку прийняття рішення про надання згоди на його вчинення, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки акціонерного товариства лише у разі подальшого схвалення правочину товариством у порядку, встановленому для прийняття рішення про надання згоди на його вчинення. Подальше схвалення правочину товариством у порядку, встановленому для прийняття рішення про надання згоди на його вчинення, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки акціонерного товариства з моменту вчинення цього правочину.

У даному випадку, значний правочин визначається через відомості щодо даних фінансової звітності, а відтак навіть ознайомлення відповідача-1 зі статутом приватного акціонерного товариства "Мода-Сервіс" не дозволяло йому дійти однозначного висновку про наявність обмежень у голови правління ОСОБА_1

В Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб: відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта, інформація для здійснення зв`язку з керівником юридичної особи (телефон та/або адреса електронної пошти)), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи (п.13 ч.2 ст.9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань").

Відповідно до ч.3 ст.10 Закону "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Разом з цим, Єдиний державний реєстр (як єдине відкрите джерело інформації про органи управління товариства) не містив відомостей про обмеження повноважень голови правління приватного акціонерного товариства "Мода-Сервіс" ОСОБА_1, а тому, відповідач-1 міг розумно покладатися на відомості з Єдиного державного реєстру, внесення актуальної інформації до якого було обов`язком позивача.

Колегія суддів враховує, що обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 668/13907/13-ц, постановах Верховного суду від 13.05.2021 у справі № 903/277/20; від 11.02.2021 у справі № 922/109/19; від 16.07.2020 у справі №923/831/18.

На момент укладення оспорюваних договорів, голова правління приватного акціонерного товариства "Мода-Сервіс" ОСОБА_1, вчиняючи дії щодо підписання цих договорів, проставлення відтиску печатки на таких договорах, тим самим підтвердив те, що від імені такої юридичної особи він діє добросовісно та має необхідний обсяг дієздатності, що він уповноважений від імені такої юридичної особи чинити дії і такі повноваження йому надані юридичною особою.

Апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що тільки три з оспорюваних договорів перевищують відповідний розмір задля визначення їх як значних, тобто таких, що перевищують 10% (десять відсотків) вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності позивача, а саме: договір купівлі-продажу частки нерухомого майна від 15.03.2018, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. за реєстром № 1001, щодо частки 1/3, нерухомого майна: будівля літ. А-9 загальною площею 12944,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, розташоване за адресою м.Дніпро, вул. Короленка, буд.3; договір купівлі-продажу частки нерухомого майна від 22.03.2018, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. за реєстр.№ 1057, щодо частки 1/3, нерухомого майна: будівля літ. А-9 загальною площею 12944,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, розташоване за адресою м.Дніпро, вул.Короленка, буд.3; договір купівлі-продажу частки нерухомого майна від 27.03.2018, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. за реєстром № 1119, щодо частки 1/3, нерухомого майна: будівля літ. А-9 загальною площею 12944,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, розташоване за адресою м.Дніпро, вул. Короленка, буд. 3.

Відповідно до ст.241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Схвалення стороною правочину, вчиненого від її імені з перевищенням повноважень або без повноважень (стаття 241 Цивільного кодексу України), має юридичне значення також для інших заінтересованих осіб, а сторона оспорюваного правочину, дії якої вказують на її волю зберегти дійсність правочину, не може надалі оспорювати правочин з підстав, про які вона знала або повинна була знати при виявленні цієї волі, що випливає із вказаної норми та засад добросовісності, на яких ґрунтується зобов`язання (частина третя статті 509 Цивільного кодексу України). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.112018 у справі № 910/19179/17.

Зі змісту частини першої статті 241 Цивільного кодексу України вбачається, що наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, здійснення чи прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу). Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2018 року в справі № 910/18812/17, від 8 липня 2019 року в справі №910/19776/17.

Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним. Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з`ясовувати пов`язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 2 квітня 2019 року зі справи № 904/2178/18.

Судом першої інстанції правомірно зазначено, що позивачем після укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу нерухомого майна було здійснено певні дії, які підтверджують подальше схвалення вищевказаних оспорюваних угод. Таке схвалення відбувалось як за допомогою активних дій, так і у вигляді повної бездіяльності відносно захисту своїх прав.

Зокрема, після укладення оспорюваних договорів, між позивачем та відповідачем-2 підписано акти приймання-передачі нерухомого майна за спірними договорами. Позивач без застережень та заперечень отримав оплату за договорами купівлі-продажу в повному обсязі, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями. Грошові кошти отримані за угодами позивачем відповідачу не повернуті.

Колегія суддів звертає увагу, що зі змісту статуту приватного акціонерного товариства "Мода-Сервіс" не вбачається, що для підписання керівником актів приймання-передачі потрібно рішення загальних зборів, наглядової ради або правління.

Відповідно до підпункту 23 пункту 9.1.7 статуту до виключної компетенції загальних зборів належить: прийняття рішення про надання згоди на вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності товариства.

Згідно з п.п.7, 18, 20 пункту 9.2.3 статуту до виключної компетенції наглядової ради належить: затвердження ринкової вартості майна (включно з цінними паперами) у випадках, передбачених законодавством України; прийняття рішення про надання згоди на вчинення значних правочинів, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є їх предметом, становить від 10 до 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності Товариства, а також надання згоди на вчинення значних правочинів, що попередньо схвалені Загальними зборами; прийняття рішення про обрання оцінювача майна Товариства та затвердження умов договору, що укладатиметься з ним, встановлення розміру оплати його послуг.

25.12.2018 проведено засідання наглядової ради приватного акціонерного товариства «Мода-Сервіс», яке оформлено протоколом від 25.12.2018. На вказаному засіданні, зокрема, прийнято рішення про припинення повноважень голови правління - ОСОБА_1 та вирішено вважати повноваження такими, що втратили чинність 25.12.2018 (включно). Причини припинення повноважень у протоколі не зазначені.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що позивач не схвалює спірних договорів, як то: докази притягнення голови правління ОСОБА_1 до будь-якого виду відповідальності за перевищення ним своїх повноважень під час підписання спірних договорів; докази звернення позивача (нового голови правління, спостережної ради, загальних зборів, окремих акціонерів) до правоохоронних та інших органів з відповідними заявами про притягнення голови правління до відповідальності; докази звернення до суду з позовом про відшкодування ОСОБА_1 збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах; докази звернення до відповідачів з відповідними пропозиціями щодо розірвання договорів, повернення майна та грошових коштів; докази корегування податкових зобов`язань, внесення змін до фінансових документів тощо.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які корпоративні документи позивача, які б доречно було б прийняти у разі виявлення з боку керівника товариства перевищення повноважень, які призвели до позбавлення товариства майна, як то: рішення наглядової ради та/або загальних зборів про виявлені факти зловживання з боку голови правління щодо укладення спірних договорів; прийняття рішення про звільнення голови правління саме за неналежне виконання своїх обов`язків, перевищення своїх повноважень; рішення про проведення аудиту діяльності голови правління тощо.

З урахуванням наведеного місцевий господарський суд дійшов вмотивованого висновку про те, що позивач своїми діями схвалив укладення оспорюваних договорів.

Щодо посилання скаржника на удаваність спірних правочинів, колегія суддів враховує таке.

Відповідно до приписів ст.235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Тобто за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють один правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. А тому такий правочин може бути визнаний судом недійсним лише у тому разі, коли буде встановлено, що правочин, який сторони насправді вчинили, не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Таким чином, основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом у цій справі є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування та з`ясування питання про те, чи не укладена ця угода з метою приховати іншу угоду та яку саме.

Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, який, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваними правочинами.

Відповідні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 07.09.2016 у справі №6-1026цс16, у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №707/1541/16-ц та від 06.06.2018 у справі №910/19473/17.

Правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст договору, тому оцінюючи відповідність волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків.

За твердженням позивача, спірні договори купівлі-продажу є удаваними, оскільки метою укладення цих договорів з боку приватного акціонерного товариства "Мода - Сервіс" є вчинення правочину щодо продажу всього належного йому нерухомого майна на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Аквалор".

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Законом України від 20.09.2019 №132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", було внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України та змінено назву статті 79 цього кодексу з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

За результатами аналізу всіх наявних у справі доказів в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що докази щодо недоведення укладення між сторонами удаваних правочинів, є більш вірогідними, ніж докази надані на їх спростування.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги безпідставність доводів позивача про відсутність схвалення правочинів повноважним керівником, а також те, що позивачем не доведено факт укладення правочину, який, на його думку є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваними правочинами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи скаржника щодо невідповідності вартості спірного нерухомого майна реальним ринковим цінам, оскільки сторони вправі укласти договір за ціною, яка узгоджена ними. Таке їх право не обмежується законодавством, крім того, у договорах було зазначено про обізнаність сторін стосовно рівня ринкових цін на аналогічне нерухоме майно та визначення за їх розсудом у цьому договорі вартості саме цієї частки, яка є справедливою і відповідає її дійсній вартості.

Посилання скаржника на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у відповідних постановах, є безпідставними, з огляду на те, що обставини зазначених справ є відмінними від обставин даної справи,

Колегія суддів не приймає до розгляду надані товариством з обмеженою відповідальністю "Бонорум Компані" платіжні доручення, оскільки вказані платіжні доручення наявні в матеріалах справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновку Європейського Суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

4.4 Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права під час ухвалення рішення в оскаржуваній частині судом апеляційної інстанції не встановлено. В зв`язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції має бути залишене без змін.

4.5. Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст.269,275,276,281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги приватного акціонерного товариства "Мода-Сервіс" відмовити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.08.2022 у справі №904/2465/21 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Постанова складена у повному обсязі 08.12.2022.

Головуючий суддя В.О. Кузнецов

Суддя В.Ф.Мороз

Суддя А.Є.Чередко