ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року м. ОдесаСправа № 916/47/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Філінюк І.Г.

суддів: Аленіна О.Ю., Поліщук Л.В.

секретар судового засідання - Чеголя Є.О.

за участю представників учасників процесу:

від Акціонерного товариства «Укртрансгаз» - Мельник О.С.;

від Акціонерного товариства «Одесагаз» - Ельчібекян І.М. та Сметанюк І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

на рішення Господарського суду Одеської області від 03.08.2022

по справі №916/47/22

за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

до відповідача Акціонерного товариства «Одесагаз»

про стягнення вартості безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 73 454 050, 07 куб., попередній розмір якого становив 5 135 389 329, 84 грн.

суддя суду першої інстанції - Рога Н.В.

місце винесення рішення: м. Одеса, пр-т Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області.

Повний текст рішення складено та підписано: 12.08.2022.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року Акціонерне товариство (далі - АТ) «Укртрансгаз» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Акціонерного товариства (далі - АТ) «Одесагаз» про стягнення вартості безпідставно набутого природного газу в обсязі 73 454 050,07 куб.м у розмірі 2 639 200 346, 31 грн.

28 січня 2022 року до Господарського суду Одеської області надійшла заява АТ «Укртрансгаз» про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з АТ «Одесагаз» вартість безпідставно набутого природного газу в обсязі 73 454 050,07 куб.м у розмірі 5 135 389 329, 84 грн.

В обґрунтування позовних вимог АТ «Укртрансгаз» зазначає, що у період вересень-грудень 2018 року та січень, лютий, липень-грудень 2019 року він здійснював діяльність з транспортування природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ трубопроводами відповідно до Ліцензії серії АЕ №194511 від 11.03.2013, виданою згідно з постановою НКРЕКП №211 від 28.02.2013 зі строком дії до 01.01.2020 та згідно з Законом України «Про ринок природного газу», а також був Оператором газотранспортної системи.

При цьому, Оператор ГТС при визначенні алокації по точці входу або точці виходу ґрунтується на даних номінацій / місячних номінацій / реномінацій, поданих замовником послуг по точці входу та по точці виходу; даних торгових операцій між оптовими продавцями та оптовими покупцями (постачальниками) у віртуальних торгових точках входу/виходу, які адмініструє оператор газотранспортної системи; даних суміжних операторів, суміжних газовидобувних підприємств, газовидобувних підприємств, прямого споживача; даних комерційних вузлів обліку, встановлених у фізичних точках входу/виходу до/з газотранспортної системи, та комерційних вузлів обліку, встановлених на об`єктах замовників послуг транспортування чи їх контрагентів (споживачів), з урахуванням вимог та особливостей, передбачених цим розділом.

Відповідно до п. 4 глави 6 розділу III Кодексу ГРС об`єм (обсяг) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу за підсумками місяця га календарного року визначається Оператором ГРМ відповідно до глави 1 розділу XII цього Кодексу та розраховується як різниця між об`ємом (обсягом) надходження природного газу, до ГРМ у відповідний період і об`ємом (обсягом) природного газу який розподілений між підключеними до/через ГРМ споживачами та переданий в суміжні ГРМ протягом зазначеного періоду.

Виходячи з положень ст.ст.37,39 Закону України «Про ринок природного газу», абз.2 п.4 гл. 6 розділу III Кодексу газотранспортної системи (ГТС), відповідно до підпунктів 14, 16, 26 - 28 пункту 2.2 глави 2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 16.02.2017р. №201, позивач вважає, що в процесі здійснення діяльності з розподілу природного газу відповідач, для забезпечення фізичного балансування ГРМ та власної господарської діяльності, повинен здійснити закупівлю природного газу в обсягах, достатніх для надання послуг з розподілу природного газу.

АТ «Укртрансгаз», зазначає, що протягом зазначеного періоду АТ «Одесагаз», як Оператор ГРМ, безпідставно набуло з газорозподільної системи для покриття власних виробничо-технічних витрат природний газ у загальному обсязі 73 454 050,07 куб.м, власником якого є позивач.

При цьому, позивач зауважив, що відповідно до п. 4 глави 6 розділу III Кодексу ГРС (в редакції від 07.05.2017) об`єм (обсяг) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу за підсумками місяця та календарного року визначається Оператором ГРМ відповідно до глави 1 розділу XII цього Кодексу та розраховується як різниця між об`ємом (обсягом) надходження природного газу, до ГРМ у відповідний період і об`ємом (обсягом) природного газу який розподілений між підключеними до/через ГРМ споживачами та переданий в суміжні ГРМ протягом зазначеного періоду.

Оператор ГРМ для забезпечення власної господарської діяльності (в тому числі для фізичного балансування ГРМ, власних виробничо-технічних потреб та для покриття фактичних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в ГРМ) закуповує природний газ у власника природного газу (в тому числі ГДП, ВБГ, оптового продавця, постачальника) на загальних підставах та ринкових умовах.

У разі, якщо обсяги природного газу, що надходять до газотранспортної системи на точці входу та обсяги, які відбираються на точці виходу, відрізняються, фактично виникає небаланс: позитивний небаланс - у разі перевищення обсягів поданого природного газу над відібраним (фактичне перевищення пропозиції над попитом), негативний - у разі перевищення обсягів відібраного природного газу над поданим (перевищення попиту над пропозицією) (п.5 гл.1 розд.І, гл.1 розд. XIV Кодексу ГТС).

Негативний місячний небаланс може покриватись як Оператором ГТС шляхом надання послуг з балансування, так і оператором ГРС самостійно (шляхом купівлі природного газу у інших замовників послуг балансування або відбору природного газу шляхом подання оператору газосховища балансуючої номінації за цей газовий місяць) відповідно до п.п. 4, 7 гл. 3 розд. XIV Кодексу ГТС.

Натомість, у вересні-грудні 2018 року та січні, лютому 2019 року АТ «Одесагаз» фактично не закупило природний газ для забезпечення власної господарської діяльності (в тому числі для фізичного балансування ГРМ, власних виробничо-технічних потреб та для покриття фактичних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в ГРМ), проте здійснило відбір із Газотранспортної системи природного газу в обсягах 57 134 597,00 куб.м., що підтверджується звітами (алокацією) про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу за вересень-грудень 2018 року та січень, лютий 2019 року; актами надання послуг балансування обсягів природного газу за вересень-грудень 2018 року та січень, лютий 2019 року, рахунками - фактури; звітами по точкам входу/виходу замовника; звітами про використання потужності газорозподільної системи та стан розрахунків за вересень-грудень 2018 року та січень, лютий 2019 року (отримані позивачем на запит АТ «Укртрансгаз» від НКРЕКП).

Таким чином, позивач вважає, що відбір природного газу у зазначених обсягах здійснений АТ «Одесагаз» за межами правовідносин, що врегульовані Кодексом ГТС України та за відсутності договірних відносин між позивачем та відповідачем щодо передачі спірного майна, а відтак - майно, набуте АТ «Одесагаз» за рахунок АТ «Укртрансгаз», є таким, що набуте за відсутності правових підстав.

Тобто, як зазначає позивач, здійснений відповідачем відбір природного газу в загальному обсязі 73 454 050,07 куб.м. з ресурсу позивача, за відсутності у відповідача постачальника природного газу за спірний період та будь-яких договірних відносин з позивачем, вказує на наявність умов, що є правовою підставою для застосування ст. 1212 Цивільного кодексу України.

На думку АТ «Укртрансгаз» ці обставини і стали підставою для звернення до Господарського суду Одеської області з відповідним позовом про стягнення Акціонерного товариства «Одесагаз» вартості безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 73 454 050, 07 куб., попередній розмір якого становив 5 135 389 329, 84 грн.

Відповідачем АТ «Одесагаз» було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.08.2022 у задоволенні позову Акціонерного товариства «Укртрансгаз» до Акціонерного товариства «Одесагаз» про стягнення вартості безпідставно набутого природного газу в обсязі 73 454 050,07 куб.м у розмірі 5 135 389 329, 84 грн. - відмовлено повністю.

Обґрунтування судового рішення.

Місцевим господарським судом зазначено :

- АТ «Укртрансгаз» не довів факт понесення витрат на закупівлю, транспортування та зберігання природного газу та його одержання саме АТ «Одесагаз», а також не підтвердив реальні зміни у структурі активів та зобов`язань у власному капіталі АТ «Укртрансгаз», зумовлені такими операціями;

- АТ «Укртрансгаз» не надав документального підтвердження понесених витрат на закупівлю природного газу саме для відповідача;

- Судом звернуто увагу на те, що позивач не надав первинних документів та інших доказів, які б підтвердили відхилення у функціонуванні ГТС позивача у вересні-грудні 2018 року та січні, лютому, липні-грудні 2019 року від її звичайного рівня, власну оцінку попиту на природний газ за газову добу або протягом газової доби, інформацію про номінації, алокації в розрізі усіх замовників послуг транспортування та виміряні потоки природного газу, тиск природного газу в газотранспортній системі, тобто докази, які дії були вчинені позивачем з врегулювання небалансу (вчинення балансуючих дій), як того вимагають положення розділу XIII та розділу XIV Кодексу ГТС;

- не надано доказів на підтвердження одержання позивачем у власність природного газу, який в подальшому, на думку АТ «Укртрансгаз», безпідставно вибув у власність відповідача;

- надані позивачем договори, які укладені з НАК «Нафтогаз України», ТОВ «ЕРУ ТРЕЙДИНГ», ТОВ «ДТЕК ТРЕЙДІНГ», ТОВ «ЄВРОЕНЕРГОТРЕЙД» передбачають передачу газу на інші потреби позивача, серед яких є придбавання природного газу для виробничо-технологічних, власних потреб оператора ГТС;

- позивачем не доведено, що придбаний природний газ був використаний останнім не на власні та виробничо-технологічні потреби.

Що стосується поданого відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності у відповідності до ст.ст.257, 258 Цивільного кодексу України, суд з посиланням на ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України, зазначив, що оскільки в даному спорі суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову, тому позовна давність застосуванню не підлягає.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Акціонерне товариство «Укртрансгаз» звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить прийняти до розгляду апеляційну скаргу та відкрити апеляційне провадження у справі N916/47/22; скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 03.08.2022 по справі №916/47/22 повністю та прийняти нове рішення по справі №916/47/22 та задовольнити повністю позовні вимоги АТ «Укртрансгаз».

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В обгрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що судом першої інстанції під час винесення оскаржуваного рішення взагалі не з`ясовував обставини справи, не досліджував наявні у матеріалах справи докази, що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення.

Також, скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ «Укртрансгаз», суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку, що «положення ст. ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах».

При цьому, на думку скаржника, судом першої інстанції не вказано спосіб захисту порушених прав Позивача, який би зміг їх (права) захистити.

Таким чином, скаржник зазначає, що у разі наявності підстав для застосування інших норм права - не ст. ст. 1212, 1213 ЦК України, суд першої інстанції, перевіривши усі обставини справи та докази, наявні у ній, не був позбавлений права вказати інший спосіб захисту порушених прав Позивача, проте цього не зробив.

Скаржник вказує на те, що будуючи свої позовні вимоги у даній справі, позивач доводить наявність у Відповідача використаного ним для своєї господарської діяльності природного газу (ВТВ та ВП), який ним не закуплений у жодного постачальника, а відібраний з ресурсу Позивача, який придбав цей газ для своїх виробничо-технологічних витрат та балансування, проте був безоплатно та без договірних підстав відібраний Відповідачем.

Отже, судом першої інстанції жодним чином не обґрунтовано чому, на його думку, ст. ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню у спірних правосідносинах.

Також, АТ «Укртрансгаз» в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції жодним чином не обґрунтовано, як акт індивідуальної дії - постанова НКРЕКП від 23.11.2018 No1509 «Щодо заборони ПАТ «Одесагаз» приводити об`єми використаного природного газу побутовими споживачами до стандартних умов при здійсненні комерційних розрахунків за використаний природний газ побутовими споживачами» впливає на предмет позовних вимог та яке має відношення до обліку природного газу, що передається з газотранспортних мереж до газорозподільних.

Крім того, скаржник вказує в апеляційній скарзі, що висновок суду першої інстанції щодо відсутності у матеріалах справи доказів належності на праві власності обсягів природного газу позивачу не відповідає доказам, які були надані Позивачем у підтвердження закупівлі обсягів природного газу за договорами купівлі-продажу та на підставі актів приймання-передачі природного газу.

За таких обставин, Акціонерне товариство «Укртрансгаз» вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.

Скаржник також зауважує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, та зазначає, що суд першої інстанції, замість здійснення справедливого, неупередженого та безпосереднього вирішення спору по даній справі, вдався до дослідження та аналізу предметів позовів у справах №916/3201/19 та № 916/2467/19.

Акціонерне товариство «Укртрансгаз» вважає, що оскаржуване рішення прийняте при неправильному застосуванні норм матеріального права та при порушенні норм процесуального права. Не з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків Суду першої інстанції встановленим обставинам справи, дають право Позивачу стверджувати про достатність правових підстав для скасування Оскаржуваного рішення у справі №916/47/22 повністю та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Доводи інших учасників провадження у справі.

11.10.2022 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства «Одесагаз» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на те, що оскаржуване рішення було прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

29.10.2022 до суду апеляційної інстанції надійшли від Акціонерного товариства «Одесагаз» доповнення до відзиву на апеляційну скаргу.

31.10.2022 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства «Укртрансгаз» надійшли письмові пояснення по справі.

31.10.2022 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства «Укртрансгаз» надійшло клопотання про залучення додаткових матеріалів.

Процесуальний рух справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.09.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Господарського суду Одеської області від 03.08.2022 у справі №916/47/22.

Призначено справу №916/47/22 до розгляду на 01.11.2022 о 15:00 год.

26.10.2022 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява представника Акціонерного товариства «Укртрансгаз» - Мельник Оксани Семенівни про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, в якій просила задовольнити заяву АТ «Укртрансгаз» про участь у судовому засіданні, яке призначено на 01.11.2022 о 15:00 год. у справі №916/47/22 та наступних засідань у цій справі в режимі відео конференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи за зареєстрованою адресою: .

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.10.2022 заяву представника Акціонерного товариства «Укртрансгаз» - Мельник Оксани Семенівни про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, за допомогою комплексу «відеоконференцзв`язку» по справі №916/47/22, розгляд якої призначено на 01.11.2022 о 15:00 год. та в наступних судових засіданнях - задоволено та надано можливість представнику Акціонерного товариства «Укртрансгаз» - Мельник Оксані Семенівні взяти участь у судовому засіданні, яке призначене на 01.11.2022 о 15:00 год. та в наступних судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за зареєстрованою на офіційному веб-порталі судової влади України електронною адресою: .

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.11.2022 відкладено розгляд справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Господарського суду Одеської області від 03.08.2022 по справі №916/47/22 на 29.11.2022 о 15:00 год.

В судовому засіданні 29.11.2022 ухвалою в протокольній формі відмовлено у задоволенні клопотанні Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про долучення доказів (вх.н. 1395/22 від 31.10.2022), а саме акту звірки станом на 31.08.2022, відповідно до наступного.

Так, у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 922/393/18 викладена правова позиція щодо подання доказів до суду апеляційної інстанції. Касаційний суд підтвердив дотримання процесуальних процедур судом попередньої інстанції, який відхилив клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткового доказу через те, що цей доказ датований вже після прийняття рішення судом першої інстанції. Верховний Суд вказав, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів залишає без розгляду наданий Акціонерним товариством «Укртрансгаз» Акт звірки складений між позивачем та відповідачем станом на 31.08.2022.

В судовому засіданні 29.11.2022 представник Акціонерного товариства «Укртрансгаз» доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 03.08.2022 у справі №916/47/22 та задовольнити позов у повному обсязі.

Представники Акціонерного товариства «Одесагаз» в судовому засіданні надали пояснення у яких заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Позиція Південно - західного апеляційного господарського суд та висновки щодо застосування норм права

Предметом розгляду у цій справі є заявлені Позивачем до Відповідача вимоги повернути в натурі безпідставно набуте майно - природний газ та про стягнення грошових коштів, що є вартістю безпідставно набутого майна - природного газу, з посиланням Позивача на відбір Відповідачем природного газу за відсутності у нього постачальника природного газу та будь-яких підстав для його відбору у спірний період - вересень - грудень 2018 року та січень - лютий 2019 року.

Відтак, предметом дослідження у даній справі є встановлення наступних фактів:

1) набуття (збереження) відповідачем природного газу, що належав позивачу;

2) наявність або відсутність підстав такого набуття (у разі встановлення підставності набуття, то чи відпала згодом підстава набуття);

3) у разі встановлення факту набуття природного газу, то чи є можливість його повернення у натурі;

4) чи отримала особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, доходи від володіння цим майном без достатньої правової підстави, або чи могла ця особа одержати такі доходи від цього майна.

Щодо виникнення зобов`язання у правовідносинах з повернення безпідставно одержаного чи збереженого майна (грошових коштів).

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про, зокрема, відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

За положенням статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Поряд з цим, майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Водночас, сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору.

Поряд з наведеним, судова колегія зазначає, що правові засади функціонування ринку природного газу України визначені Законом України «Про ринок природного газу», що застосовується до спірних правовідносинах в редакцій, чинній на момент їх виникнення (далі - Закон), відповідно до пунктів 17, 18, 27, 37 частини першої статті 1 якого оператор ГТС - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників);

оператор газосховища - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із зберігання (закачування, відбору) природного газу з використанням одного або декількох газосховищ на користь третіх осіб (замовників);

постачальник природного газу (далі - постачальник) - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу;

споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Згідно з частинами першою, третьою статті 12 Закону постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

За положенням абзаців 1-3 пункту 9 розділу ІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015 (далі - Правила постачання природного газу), постачальник забезпечує споживача необхідним підтвердженим обсягом природного газу на визначений договором період. За розрахункову одиницю поставленого природного газу приймається метр кубічний природного газу, приведений до стандартних умов і виражений в енергетичних одиницях. Підтверджені обсяги природного газу визначаються за правилами, встановленими Кодексом газотранспортної системи, та доводяться споживачу на умовах укладеного між постачальником та споживачем договору постачання природного газу.

Відповідно до абзацу 2 пункту 10 розділу II Правил споживач самостійно контролює власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу в розрахунковому періоді має самостійно і завчасно обмежити (припинити) власне газоспоживання. В іншому разі до споживача можуть бути застосовані відповідні заходи з боку постачальника, передбачені цим розділом та розділом VI цих Правил, у тому числі примусове обмеження (припинення) газопостачання.

Регламентом функціонування газотранспортної системи України є Кодекс газотранспортної системи (Кодекс ГТС), затверджений постановою НКРЕКП №2493 від 30.09.2015, який також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України.

Відповідно до п.5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) небаланс - різниця між обсягами природного газу, поданими замовником послуг транспортування для транспортування на точці входу, та відібраними замовником послуг транспортування з газотранспортної системи на точці виходу, що визначається за процедурою алокації;

несанкціонований відбір природного газу - відбір природного газу: за відсутності по суб`єкту ринку природного газу підтвердженої номінації (підтвердженого обсягу природного газу) на відповідний розрахунковий період; без укладення відповідного договору з постачальником; шляхом самовільного під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку природного газу або поза охопленням приладами обліку; шляхом самовільного відновлення споживання природного газу;

алокація - підтвердження поділу за певний розрахунковий період фактичного обсягу (об`єму) природного газу, поданого для транспортування в точку входу або відібраного з точки виходу, між замовниками послуги транспортування, у тому числі в розрізі їх контрагентів (споживачів), що здійснюється відповідно до вимог розділу ХІІ цього Кодексу;

балансування системи - діяльність, яка здійснюється оператором газотранспортної системи в рамках надання послуг транспортування, що полягає у врівноваженні попиту та пропозиції природного газу у газотранспортній системі, що охоплює фізичне балансування та комерційне балансування;

комерційне балансування - діяльність оператора газотранспортної системи, що полягає у визначенні та врегулюванні небалансу, який виникає з різниці між обсягами природного газу, що надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, відібраного через точку виходу, у розрізі замовників послуг транспортування, що здійснюється на основі даних, отриманих у процедурі алокації;

фізичне балансування - заходи, що вживаються оператором газотранспортної системи для забезпечення цілісності газотранспортної системи, а саме, необхідного співвідношення обсягів природного газу, що фізично надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, фізично відібраного з точок виходу.

У разі несанкціонованого відбору газу споживачем весь відповідний обсяг вноситься в алокацію на відповідного оператора газорозподільної системи (п.10 глави 3 Розділу XII Кодексу ГТС в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Отже, як вірно вказав суд першої інстанції належними доказами про здійснення споживачем несанкціонованого відбору газу є документи, з яких вбачається: відсутність по відповідному суб`єкту ринку природного газу підтвердженої номінації (підтвердженого обсягу природного газу) на відповідний розрахунковий період; самовільне під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку природного газу або поза охопленням приладами обліку, самовільне відновлення споживання природного газу тощо. Окрім того, докази на підтвердження фактичного обсягу (об`єму) використаного природного газу та докази внесення спірного обсягу (об`єму) природного газу в алокацію на відповідного оператора газорозподільної системи.

Відповідно до п.4 4 глави 3 розділу І Кодексу ГТС експлуатацію газотранспортної системи здійснює виключно оператор газотранспортної системи.

Згідно п. 4 глави 1 розділу XIV Кодексу ГТС Оператор газотранспортної системи надсилає замовнику послуг транспортування відомості для визначення статусу небалансу замовника послуг транспортування. Відомості про статус небалансу надаються замовнику послуг транспортування за допомогою інформаційної системи.

Відповідно до п. 1 глави 3 розділу XIV Оператор газотранспортної системи визначає місячний небаланс для кожного місяця як різницю між обсягом природного газу, який замовник послуг транспортування передав у точках входу і отримав з газотранспортної системи у точках виходу за цей газовий місяць.

Пунктом 1 глави 4 розділу XIV Кодексу ГТС передбачено, що розрахунок вартості послуг балансування (ПБ), що були надані замовнику послуг транспортування за місяць, проводиться оператором газотранспортної системи після закінчення газового місяця на підставі даних про місячний небаланс замовника послуг транспортування, що був не врегульований ним відповідно до пунктів 3 - 5 глави 3 цього розділу.

У пункті 4 глави 4 розділу XIV Кодексу ГТС зазначено, що оператор газотранспортної системи до 14-го числа місяця, наступного за звітним, надає замовнику послуг транспортування односторонній акт про надання послуг балансування на обсяги природного газу, місячного небалансу замовника послуг транспортування, що був не врегульований ним відповідно до пунктів 3 - 5 глави 3 цього розділу, рахунок на оплату, звіт по точкам входу/виходу замовника послуг транспортування (що має містити деталізацію по споживачах замовника послуг транспортування на точках виходу). Замовник послуг транспортування повинен здійснити оплату у строк, що не перевищує 5 банківських днів з дня отримання ним зазначених документів.

Так, на підставі законів та спеціальних підзаконних нормативних актів саме на АТ «Укртрансгаз» покладено балансування та функції оперативно-диспетчерського управління газотранспортною системою в економний, прозорий та дискримінаційний спосіб, вживати інших заходів, необхідних для безпечної та стабільної роботи газотранспортної системи, що передбачені цим Законом або не суперечать законодавству.

Конструкція ст.1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм глави 83 Цивільного кодексу України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій набуто майно, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер чи наявності прямої вказівки закону спірних правовідносин унеможливлює застосування до них положень глави 83 Цивільного кодексу України.

Таким чином, судова колегія зазначає, що права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого ст. 1212 Цивільного кодексу України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Згідно з п. 3 ч.3 ст. 1212 Цивільного кодексу України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави.

Набуття або збереження майна означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння.

Таким чином положення ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах.

Також, судова колегія враховує факти, які встановлені в інших судових справах:

- предметом позову у справі №916/3201/19 були вимоги АТ «Укртрансгаз» до АТ «Одесагаз» про стягнення вартості обсягів негативних небалансів природного газу за вересень-грудень 2018 року, січень - лютий 2019 року, які виникли внаслідок безпідставного відбору ним з газотранспортної системи природного газу для покриття власних виробничо-технічних витрат АТ «Одесагаз» з посиланням на обсяги небалансів згідно Алокацій (звітів) AT «Одесагаз» про поділ фактичного обсягу природного газу за вересень-грудень 2018 року та січень-лютий 2019 року, звітів по точках входу/виходу за вересень-грудень 2018 року та січень-лютий 2019 року;

- предметом позову у справі № 916/2467/19 були вимоги АТ «Укртрансгаз» до АТ «Одесагаз» про стягнення вартості обсягів негативних небалансів природного газу за березень-червень 2019 року, які виникли внаслідок безпідставного відбору ним з газотранспортної системи природного газу для покриття власних виробничо-технічних витрат АТ «Одесагаз» з посиланням на обсяги небалансів згідно алокацій (звітів) AT "Одесагаз" про поділ фактичного обсягу природного газу за березень-червень 2019 року, звітів по точках входу/виходу за березень-червень 2019 року.

За результатами розгляду зазначених справ, рішеннями судів, що набрали законної сили, у задоволенні позову АТ «Укртрансгаз» було відмовлено в повному обсязі.

Рішеннями у судовій справі №916/3201/19 встановлено, що складені АТ «Укртрансгаз» односторонні акти не можуть бути визнані належними доказами на підтвердження визначення обсягу та відповідно вартості послуг балансування газу. Правові висновки щодо обов`язковості документального оформленням факту надання послуг балансування та їх заявленого обсягу при стягненні сум заборгованості за послуги балансування, обов`язковості з доказової точки зору факту понесення витрат оператора газотранспортної системи, пов`язаних із здійсненням балансування обсягів природного газу у заявлені ним періоди, так само як і розміру заявленої до стягнення вартості послуг балансування, наведені у справі №916/2090/16, зокрема, у постанові Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2019р. та постанові Верховного Суду від 25.06.2019р.

Рішеннями у справі №916/2467/19 встановлено, що надані позивачем акти приймання-передачі природного газу від 04.04.2019, 03.05.2019, 04.06.2019 та 07.07.2019 підписані без посилання на договір № від 29.03.2019р. та не передбачають обліку такої послуги як балансування у визначені періоди, до того ж при їх дослідженні у судовому засіданні 17.12.2019 виявлено їх фактичну розбіжність у обсягах газу з тими односторонніми актами та документами, на підставі яких позивач розрахував та заявив позовні вимоги у даній справі, використовуючи водночас і дані Інформаційної платформи.

Проаналізувавши наявні матеріали справи для суду відповідно виявляється неможливим перевірити, який саме обсяг газу позивач облікував в системі, який на його думку відповідач використав за період з березня по червень 2019 року (включно), в т. ч. для своїх технологічних потреб та відповідно який відповідач має компенсувати позивачу в якості послуг балансування.

Окремо господарський суд зазначає, що постановою НКРЕКП від 23.11.2018 №1509 встановлено для АТ «Одесагаз» таке регулювання, яке забороняє приводити об`єми використаного природного газу побутовими споживачами до стандартних умов; належних доказів того, чи приводився заявлений позивачем обсяг газу чи не приводився до стандартних умов, матеріали справи не містять.

Судова колегія зазначає, що оскільки правова природа спірних правовідносин зводиться не до повернення в натурі безпідставно набутого майна та відшкодування його вартості, оскільки факти наявності у позивача визначених обсягів газу та його вартості відсутні, не надані докази їх набуття саме відповідачем, докази загрози цілісності ГТС та того, що заявлені позивачем обсяги газу не відносяться до об`ємів втрат, що виникли через невідповідність норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників.

Таким чином судова колегія не приймає доводи апеляційної скарги про невірне застосування судом першої інстанції положень ст. ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України.

Щодо безпідставності доводів скаржника про здійснення АТ «Одесагаз» несанкціанованого відбору природного газу з ресурсу АТ «Укртрансгаз», судова колегія зазначає наступне.

Так у відповідності до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з транспортування природного газу затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 16 лютого 2017 року № 201, ліцензіат (АТ «Укртрансгаз») надає послуги транспортування природного газу за тарифами, встановленими НКРЕКП згідно з методологією визначення тарифів на послуги транспортування природного газу для точок входу і точок виходу.

АТ «Одесагаз» здійснює діяльність з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на підставі Ліцензії АЕ № 295532 з безстроковим терміном дії виданої згідно Постанови НКРЕКП від 15.12.2015 року в межах території міста Одеса та Одеської області, де знаходиться газорозподільні мережі, що перебувають у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації АТ «Одесагаз» з метою його фізичної доставки споживачам.

Розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу (пп. 35 п. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу»).

Споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини (пп. 37 п. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу»).

В процесі здійснення господарської діяльності право власності на природний газ, який надходить газорозподільної системи до АТ «Одесагаз» не переходить.

Отже, відповідач тільки виконує функції з контролю, регулювання, приладового обліку природного газу, спожитого кінцевими споживачами.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою НКРЕКП від 23.11.2018 № 1509 для АТ «Одесагаз» заборонено приводити об`єми використаного природного газу побутовими споживачами до стандартних умов.

Належних доказів того, чи приводився заявлений позивачем обсяг газу чи не приводився до стандартних умов, матеріали справи не містять.

Як вірно зауважено місцевим господарським судом, позивачем не надано доказів на підтвердження одержання позивачем у власність природного газу, який в подальшому, на думку АТ «Укртрансгаз», безпідставно вибув у власність відповідача.

Надані позивачем договори, які укладені з НАК «Нафтогаз України», ТОВ «ЕРУ ТРЕЙДИНГ», ТОВ «ДТЕК ТРЕЙДІНГ», ТОВ «ЄВРОЕНЕРГОТРЕЙД» передбачають передачу газу на інші потреби позивача, серед яких є придбавання природного газу для виробничо-технологічних, власних потреб оператора ГТС.

Таким чином, позивачем не доведено, що придбаний природний газ був використаний останнім не на власні та виробничо-технологічні потреби.

Також, позивач не надав документу, з якого можна встановити процедуру алокації для визначення обсягів небалансу, та який би підтверджував поділ за певний розрахунковий період фактичного обсягу (об`єму) природного газу, поданого для транспортування в точку входу або відібраного з точки виходу, між усіма замовниками послуги транспортування.

Крім того, позивач не надав первинних документів та інших доказів, які б підтвердили відхилення у функціонуванні ГТС позивача у вересні-грудні 2018 року та січні, лютому 2019 року від її звичайного рівня, власну оцінку попиту на природний газ за газову добу або протягом газової доби, інформацію про номінації, алокації в розрізі усіх замовників послуг транспортування та виміряні потоки природного газу, тиск природного газу в газотранспортній системі, тобто докази, які дії були вчинені позивачем з врегулювання небалансу (вчинення балансуючих дій), як того вимагають положення розділу XIII та розділу XIV Кодексу ГТС.

Не надано доказів на підтвердження одержання позивачем у власність природного газу який в подальшому безпідставно вибув у власність відповідача.

Також, судова колегія звертає увагу, що позивач не надав документу, з якого можна встановити процедуру алокації для визначення обсягів небалансу, та який би підтверджував поділ за певний розрахунковий період фактичного обсягу (об`єму) природного газу, поданого для транспортування в точку входу або відібраного з точки виходу, між усіма замовниками послуги транспортування.

Судова колегія визнає необґрунтованим та такими, що не доведені належними та допустимими доказами посилання позивача на те, що саме відповідач відібрав та набув такі обсяги газу у позивача, оскільки відповідач у порушення умов Кодексу ГРС не закупив відповідних обсягів природного газу для ліквідації несанкціоновано відібраних обсягів природного газу вище вказаними споживачами.

Отже, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про відсутність підстав вважати, що саме відповідачем, який здійснює діяльність з розподілу природного газу, набуто у власність та збережено природний газ в обсязі 73 454 050,07 куб.м

Враховуючи, що в процесі перегляду справи встановлено необґрунтованість вимог позивача, а відтак і відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача, до спірних правовідносин позовна давність не підлягає застосуванню.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України покладається судом на скаржника.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 03.08.2022 у справі № 916/47/22 - залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скари покласти на Акціонерного товариства «Укртрансгаз».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.

У зв`язку з відсутністю електропостачання та знеструмлення електромережі суду повний текст постанови складено та підписано 07.12.2022.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя Л.В. Поліщук