ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року м. ОдесаСправа № 915/1320/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.,

суддів: Ярош А.І., Принцевської Н.М.

секретар судового засідання: Соловйова Д.С.

за участю представників учасників справи:

від Миколаївської міської ради, м. Миколаїв не з`явився;

від Приватного підприємства Техбудінвест, м. Миколаїв не з`явився;

від Товариства з обмеженою відповідальністю Крейтер, м. Миколаїв не з`явився;

від Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Стів, м. Миколаїв не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства Техбудінвест, м. Миколаїв

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 31.01.2022 року, м. Миколаїв, суддя Ржепецький В.О., повний текст рішення складено та підписано 10.02.2022 року

по справі №915/1320/21

за позовом Миколаївської міської ради, м. Миколаїв

до відповідачів:

1.Приватного підприємства Техбудінвест, м. Миколаїв

2.Товариства з обмеженою відповідальністю Крейтер, м. Миколаїв

3.Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Стів, м. Миколаїв

про: скасування державної реєстрації права власності, припинення права власності, визнання недійсними договорів та зобов`язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У серпні 2021 року Миколаївська міська рада, м. Миколаїв звернулася до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Приватного підприємства Техбудінвест, м. Миколаїв, Товариства з обмеженою відповідальністю Крейтер, м. Миколаїв, Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Стів, м.Миколаїв, в якій позивач просив суд:

1.Скасувати державну реєстрацію права власності та припинити за Товариством з обмеженою відповідальністю фірма СТІВ право власності на нежитлове приміщення загальною площею 20,1 кв.м., з яких магазин літ. А загальною площею 6,7 кв.м., магазин літ. Б загальною площею 13,4 кв.м., навіс літ. С по просп. Центральному, 75/12, м.Миколаїв, Миколаївська область (реєстраційний номер об`єкта 101, державна реєстрація від 20.01.2017 №18509901).

2.Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 20.01.2017 року серія НВО № 170939 укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю фірма СТІВ та Приватним підприємством ТЕХБУДІНВЕС щодо відчуження 67/100 (шістдесят сім сотих) часток нежитлового приміщення магазину з навісом за адресою просп. Центральний, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область.

3.Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 20.01.2017 серія НВО № 170941 укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю фірма СТІВ та Товариством з обмеженою відповідальністю КРЕЙТЕР щодо відчуження 33/100 (тридцять сотих) часток нежитлового приміщення магазину з навісом за адресою просп. Центральний, 75/12, м.Миколаїв, Миколаївська область.

4.Скасувати державну реєстрацію права власності та припинити за Приватним підприємством ТЕХБУДІНВЕСТ право власності на 67/100 часток нежитлового приміщення, що складає приміщення магазину літ. Б з навісом, загальною площею 13,4 кв.м., по просп. Центральному, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область (реєстраційний номер об`єкта 101, державна реєстрація від 20.01.2017 №186399943).

5.Скасувати державну реєстрацію права власності та припинити за Товариством з обмеженою відповідальністю КРЕЙТЕР право власності на 33/100 частки нежитлового приміщення, що складає приміщення магазину літ. А з навісом, загальною площею 6,7 кв.м., по просп. Центральному, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область (реєстраційний номер об`єкта 101, державна реєстрація від 20.01.2017 №18640647).

6.Визнати недійсним договір дарування від 30.11.2018 серія та № 1312, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю КРЕЙТЕР та Приватним підприємством ТЕХБУДІНЕСТ щодо дарування 33/100 частки нежитлового приміщення, що складає приміщення магазину літ. А з навісом, загальною площею 6,7 кв.м., по просп. Центральному, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область.

7.Скасувати державну реєстрацію права власності та припинити за Приватним підприємством ТЕХБУДІНВЕСТ право власності на 33/100 частки нежитлового приміщення, що складає приміщення магазину літ. А з навісом, загальною площею 6,7 кв.м., по просп. Центральному, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область (реєстраційний номер об`єкта 101, державна реєстрація від 30.11.2018 №29196839).

8.Зобов`язати Приватне підприємство ТЕХБУДІНВЕСТ усунути перешкоди Миколаївській міській раді у користуванні земельною ділянкою загальною площею 0,0021 га (кадастровий номер :09:049:0001) шляхом знесення (демонтажу) нежитлового приміщення загальною площею 20,1 кв.м., з яких магазин літ. А загальною площею 6,7 кв.м., магазин літ. Б загальною площею 13,4 кв.м., навіс літ. С по просп. Центральному, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область.

Також, позивач просив суд вирішити питання щодо стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат.

Позовні вимоги, зокрема, обґрунтовано посиланням на норми ст. 15, 16, 203, 215, 216, 319, 375, 376, 391 Цивільного кодексу України, ст. 80, 83, 122, 125, 152 Земельного кодексу України, ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та мотивовано тим, що Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма СТІВ, м.Миколаїв, в порушення умов договору оренди землі №6627 від 04.06.2009 року побудовано та зареєстровано право власності на нежитлове приміщення - магазин з навісом, розташований за адресою: пр. Центральний, 75/12 в м. Миколаєві.

Так, як зазначено позивачем, в подальшому, після побудови, нежитлове приміщення за договорами купівлі-продажу від 12.01.2017 року Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма СТІВ, м. Миколаїв продано Приватному підприємству ТЕХБУДІНВЕСТ, м. Миколаїв 66/100 часток та Товариству з обмеженою відповідальністю КРЕЙТЕР, м. Миколаїв 33/100 часток.

Після вказаного продажу, як вказано позивачем, на підставі договору дарування часток нежитлового приміщення магазину з навісом за №1312 від 30.11.2018 року Приватне підприємство ТЕХБУДІНВЕСТ, м. Миколаїв набуло право власності на 33/100 часток нежитлового приміщення, магазину з навісом за адресою: пр. Центральний, 75/12 в м.Миколаєві та є одноосібним власником вказаного об`єкту нерухомості.

При цьому, Миколаївська міська рада, м. Миколаїв, раніше, своїми рішеннями надавала Товариству з обмеженою відповідальністю Фірма СТІВ, м. Миколаїв земельну ділянку в оренду без права здійснення забудови на земельній ділянці та без права оформлення права власності на нерухоме майно.

На переконання Миколаївської міської ради, м. Миколаїв, будівництво на орендованій земельній ділянці здійснено відповідачем - 3 самочинно, що встановлено судами апеляційної та касаційної інстанції у справі №915/572/17, а отже, останнім не набуто у законний спосіб право власності на вказаний об`єкт нерухомості.

Зазначаючи про те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель комунальної власності та її власником є Миколаївська міська рада, м. Миколаїв, позивач вважає, що договори купівлі-продажу та дарування нежитлового приміщення за адресою: пр. Центральний, 75/12 в м. Миколаєві, мають бути визнані недійсними на підставі положень ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, запис у Державному реєстрі речових прав про реєстрацію права власності на вказаний об`єкт підлягає визнанню недійсним та скасуванню, при цьому Приватне підприємство ТЕХБУДІНВЕСТ, м. Миколаїв повинне усунути перешкоди Миколаївській міській раді, м. Миколаїв у користуванні спірною земельною ділянкою шляхом знесення (демонтажу) нежитлової будівлі.

05.10.2021 року до Господарського суду Миколаївської області від відповідача - 3 Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма СТІВ, м. Миколаїв, надійшла заява, у якій останній просив суд першої інстанції застосувати позовну давність у справі №915/1320/21.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 31.01.2022 року у справі №915/1320/21 (суддя) позовні вимоги Миколаївської міської ради, м.Миколаїв задоволено частково; у задоволенні вимог про: скасування державної реєстрації права власності та припинення за Товариством з обмеженою відповідальністю фірма СТІВ права власності на нежитлове приміщення загальною площею 20,1 кв.м., з яких магазин літ. А загальною площею 6,7 кв.м., магазин літ. Б загальною площею 13,4 кв.м., навіс літ. С по просп. Центральному, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область (реєстраційний номер об`єкта 101, державна реєстрація від 20.01.2017 №18509901), визнання недійсним договору купівлі-продажу від 20.01.2017 року серія НВО № 170939 укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю фірма СТІВ та Приватним підприємством ТЕХБУДІНВЕС щодо відчуження 67/100 (шістдесят сім сотих) часток нежитлового приміщення магазину з навісом за адресою просп. Центральний, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область, визнання недійсним договору купівлі-продажу від 20.01.2017 серія НВО № 170941 укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю фірма СТІВ та Товариством з обмеженою відповідальністю КРЕЙТЕР щодо відчуження 33/100 (тридцять сотих) часток нежитлового приміщення магазину з навісом за адресою просп. Центральний, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область, скасування державної реєстрації права власності та припинення за Приватним підприємством ТЕХБУДІНВЕСТ права власності на 67/100 часток нежитлового приміщення, що складає приміщення магазину літ. Б з навісом, загальною площею 13,4 кв.м., по просп. Центральному, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область (реєстраційний номер об`єкта 101, державна реєстрація від 20.01.2017 №186399943), скасування державної реєстрації права власності та припинення за Товариством з обмеженою відповідальністю КРЕЙТЕР права власності на 33/100 частки нежитлового приміщення, що складає приміщення магазину літ. А з навісом, загальною площею 6,7 кв.м., по просп. Центральному, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область (реєстраційний номер об`єкта 101, державна реєстрація від 20.01.2017 №18640647), визнання недійсним договору дарування від 30.11.2018 серія та № 1312, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю КРЕЙТЕР та Приватним підприємством ТЕХБУДІНЕСТ щодо дарування 33/100 частки нежитлового приміщення, що складає приміщення магазину літ. А з навісом, загальною площею 6,7 кв.м., по просп. Центральному, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область, скасування державної реєстрації права власності та припинення за Приватним підприємством ТЕХБУДІНВЕСТ права власності на 33/100 частки нежитлового приміщення, що складає приміщення магазину літ. А з навісом, загальною площею 6,7 кв.м., по просп. Центральному, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область (реєстраційний номер об`єкта 101, державна реєстрація від 30.11.2018 №29196839) відмовлено; задоволено позовні вимоги про зобов`язання Приватного підприємства ТЕХБУДІНВЕСТ усунути перешкоди Миколаївській міській раді у користуванні земельною ділянкою загальною площею 0,0021 га (кадастровий номер :09:049:0001) шляхом знесення (демонтажу) нежитлового приміщення загальною площею 20,1 кв.м., з яких магазин літ. А загальною площею 6,7 кв.м., магазин літ. Б загальною площею 13,4 кв.м., навіс літ. С по просп. Центральному, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область; вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що під час розгляду справи, суд вважав підтвердженими обставини самочинного будівництва Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма СТІВ, м. Миколаїв об`єкту нерухомості, відчуженому в подальшому іншим відповідачам, розташованого на земельній ділянці загальною площею 21 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, проспект Центральний, будинок № 75/12, яка належить позивачеві, внаслідок чого позовні вимоги позивача можуть бути визнані обґрунтованими.

При цьому, посилаючись на низку правових позицій Верховного Суду, місцевий господарський суд зазначив, що у відносинах, які є предметом даного спору, ефективним способом захисту прав позивача як власника земельної ділянки є виключно позов про усунення перешкод в користуванні нею шляхом знесення самочинно збудованих об`єктів нерухомості, оскільки реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу положень чинного законодавства та приписів ч. 2 ст. 376 Цивільного кодексу України не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, положень ч. 4 цієї статті, відтак, господарський суд, визнавши обґрунтованими відповідні доводи позивача вважав, що позов має бути задоволений частково в частині усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою загальною площею 0,0021 га (кадастровий номер :09:049:0001) шляхом знесення (демонтажу) нежитлового приміщення загальною площею 20,1 кв.м, з яких: магазин літ. "А" загальною площею 6,7 кв.м, магазин літ. "Б" загальною площею 13,4 кв.м, навіс літ. "С" по пр. Центральному, 75/12, м. Миколаїв.

Проте, обставини, на переконання суду першої інстанції, наведені відповідачем- 3 Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма СТІВ, м. Миколаїв, в заяві про застосування строку позовної давності, підлягають частковому прийняттю, оскільки Миколаївська міська рада, м. Миколаїв з березня 2017 року знала про наявність незаконних фактів: реєстрації права власності на магазин по пр.Центральному,75/12 в м. Миколаєві за відповідачем - 3 (державна реєстрація від 20.01.2017 року № 18509901); укладення договорів купівлі-продажу від 20.01.2017 року серія НВО № 170939 та № 170941 укладених між відповідачем 3 та іншими відповідачами відповідно; реєстрації права власності за Приватним підприємством ТЕХБУДІНВЕСТ, м. Миколаїв та Товариством з обмеженою відповідальністю КРЕЙТЕР, м. Миколаїв на підставі договорів купівлі-продажу (державна реєстрація від 20.01.2017 року № 186399943 та № 18640647 відповідно). Відтак, на думку суду першої інстанції, строк позовної давності для оскарження вказаних правочинів сплив для Миколаївської міської ради в березні 2020 року, а позов по справі подано 30.08.2021 року.

Водночас, як зазначено місцевим господарським судом, позовні вимоги про визнання недійсним договору дарування від 30.11.2018 року серія та № 1312, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю КРЕЙТЕР, м. Миколаїв та Приватним підприємством ТЕХБУДІНЕСТ, м. Миколаїв щодо дарування 33/100 частки нежитлового приміщення, що складає приміщення магазину літ. А з навісом, загальною площею 6,7 кв.м., по просп. Центральному, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область; скасування державної реєстрації права власності та припинення за Приватним підприємством ТЕХБУДІНВЕСТ, м. Миколаїв права власності на 33/100 частки нежитлового приміщення, що складає приміщення магазину літ. А з навісом, загальною площею 6,7 кв.м., по просп. Центральному, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область (реєстраційний номер об`єкта 101, державна реєстрація від 30.11.2018 року №29196839), заявлено позивачем з дотриманням строку позовної давності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Приватне підприємство "ТЕХБУДІНВЕСТ", м. Миколаїв з рішенням суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило суд рішення Господарського суду Миколаївської області від 31.01.2022 року у справі №915/1320/22 скасувати в частині зобов`язання Приватного підприємства «ТЕХБУДІНВЕСТ», м. Миколаїв, усунути перешкоди Миколаївській міській раді у користуванні земельною ділянкою загальною площею 0,0021 га (кадастровий номер :09:049:0001) шляхом знесення (демонтажу) нежитлового приміщення загальною площею 20,1 кв.м., з яких магазин літ. А загальною площею 6,7 кв.м., магазин літ. Б загальною площею 13,4 кв.м., навіс літ. С по просп. Центральному, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Зокрема, скаржник зазначає, що суд першої інстанції, вірно встановивши обставини справи, прийшов до невірних висновків про необхідність часткового задоволення позову, а також суд першої інстанції вірно відмовляючи у задоволенні позовних вимог з першої по сьому, включно, прийняв вірне по суті рішення, але з невірних мотивів.

Так, як вказано скаржником, державна реєстрація права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «КРЕЙТЕР», м. Миколаїв на спірний магазин з навісом по просп. Центральному, 75/12, м. Миколаїв (державна реєстрація від 20.01.2017 №18640647) є законною, відтак, Товариство з обмеженою відповідальністю «КРЕЙТЕР», м. Миколаїв мало всі правомочності власника для укладення оскаржуваного договору дарування від 30.11.2018 року серія та №1312, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «КРЕЙТЕР», м. Миколаїв та Приватним підприємством «ТЕХБУДІНВЕСТ», м. Миколаїв щодо дарування 33/100 частки нежитлового приміщення, що складає приміщення магазину літ. А з навісом, загальною площею 6,7 кв.м., по просп. Центральному, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область.

З огляду на вказане, апелянт вказав, що позовні вимоги про визнання недійсним договору дарування від 30.11.2018 року та скасування державної реєстрації права власності, а також припинення за Приватним підприємством «ТЕХБУДІНВЕСТ» м. Миколаїв права власності на 33/100 частки нежитлового приміщення, не підлягають задоволенню, оскільки на момент укладення договору дарування від 30.11.2018 року сторонами договору дотримані всі вимоги для укладення такого договору, а підстави, визначені ст. 215 Цивільного кодексу України, для визнання його недійсним відсутні.

Крім того, скаржник, посилаючись правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 15.02.2022 року у справі №712/9407/20, та на положення ст. 376 Цивільного кодексу України в поєднанні з положеннями ст. 16, 386, 391 цього Кодексу зазначив, що вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Тобто, на переконання відповідача 1, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Отже, як вказав скаржник, ст. 376 Цивільного кодексу України в її взаємозв`язку зі ст. 391 Цивільного кодексу України, відповідно до наявної судової практики визначає, що негаторний позов щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно зведеного нерухомого майна, може бути задоволений лише за умови дотримання вимог ч. 4 ст. 376 Цивільного кодексу України щодо суб`єктного складу спірних правовідносин, а саме лише щодо особи відповідача, який здійснив (здійснює) самочинне будівництво, за умови, що порушення прав позивача з боку саме цієї особи продовжує тривати на час винесення відповідного судового рішення, з огляду на що, саме відповідач 3 у даній справі, який на теперішній час не володіє, не користується та не розпоряджається спірним об`єктом нерухомого майна, а тому, не чинить перешкоди в користуванні земельною ділянкою позивача, повинен нести відповідальність за самочинне будівництво. Відтак, на переконання апелянта, подання негаторного позову за таких фактичних обставин справи є неналежним способом захисту прав позивача, адже негаторний позов може бути задоволений лише при триваючому правопорушенні.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.09.2022 у справі №915/1320/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства Техбудінвест, м. Миколаїв на рішення Господарського суду Миколаївської області від 31.01.2022 року у справі №915/1320/21, справу призначено до судового розгляду.

01.11.2022 року поштою через канцелярію до Південно-західного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив (вх. №718/22), у якому Миколаївська міська рада, м. Миколаїв просила суд апеляційної інстанції відмовити в задоволенні апеляційної скарги Приватного підприємства «ТЕХБУДІНВЕСТ», м. Миколаїв та залишити без змін рішення Господарського суду Миколаївської області від 31.01.2022 року по справі № 915/1320/21 в частині зобов`язання Приватного підприємства «ТЕХБУДІНВЕСТ», м. Миколаїв усунути перешкоди Миколаївській міській раді, м. Миколаїв у користуванні спірною земельною ділянкою. Відзив колегією суддів долучено до матеріалів господарської справи.

Зокрема у відзиві позивач, посилаючись на встановлені господарськими судами обставини у справі №915/358/17 зазначив про відсутність будь-яких прав у відповідачів у даній справі прав на використання спірної земельної ділянки, оскільки у рішенні Господарського суду Миколаївської області від 14.06.2017 року у справі №915/572/17 господарськими судами встановлено, що нежитлове приміщення магазину з навісом, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, проспект Центральний, будинок № 75/12, збудовано Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма «СТІВ» самочинно на орендованій земельній ділянці, що належить територіальній громаді міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради.

Так, Миколаївська міська рада, м. Миколаїв наполягає на тому, що незаконне використання земельної ділянки комунальної власності та самочинне будівництво об`єкту нерухомості на ній, оформлення права власності них, порушує інтереси територіальної громади м. Миколаєва, та позбавляє її права вільно володіти, розпоряджатись та використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням. Також, Рада зазначає, що будь-яких прав у Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «СТІВ, м. Миколаїв, Товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕЙТЕР», м. Миколаїв та Приватного підприємства «ТЕХБУДІНВЕСТ», м. Миколаїв на використання вищевказаної земельної ділянки комунальної власності немає, у зв`язку із чим, правовідносини щодо оренди земельної ділянки загальною площею 0,021 га (кадастровий номер :09:049:0001) припинилися 20.01.2018 року та в подальшому вказана земельна ділянка не передавалась у власність чи користування, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Посилаючись на низку правових позицій Верховного Суду у правовідносинах з приводу негаторних позовів, позивач вказав, що оскільки власником об`єкту нерухомості є Приватне підприємство «ТЕХБУДІНВЕСТ», м. Миколаїв, відповідно до статей 16, 391 Цивільного кодексу України захист інтересів територіальної громади потребує покладення судом на Приватне підприємство «ТЕХБУДІНВЕСТ» обов`язку усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкту нерухомого майна по просп. Центральному, 75/12 у м. Миколаєві.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.11.2022 року у в зв`язку з участю судді-доповідача, Савицького Я.Ф. з 07.11.2022 року по 11.11.2022 року відповідно до наказу Голови суду від 26.10.2022 року № 233-К у підготовці суддів для підтримання кваліфікації в Національній школі суддів України апеляційну скаргу Приватного підприємства Техбудінвест на рішення Господарського суду Миколаївської області від 31.01.2022 року у справі №915/1320/21 було прийнято до свого провадження колегією суддів у новому складі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.11.2022 року колегією у новому складі було відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства Техбудінвест, м. Миколаїв на рішення Господарського суду Миколаївської області від 31.01.2022 року у справі №915/1320/21, справу призначено до судового розгляду.

Інші учасники справи своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалися, відзиви на апеляційну скаргу в строк, визначений ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження у справі, не надали, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

В судове засідання представники учасників справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи звіти про відправку ухвали апеляційного господарського суду про призначення дати розгляду справи.

05.12.2022 року до Південно-західного апеляційного господарського суду від Приватного підприємства Техбудінвест, м. Миколаїв надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника в режимі відеоконференції у зв`язку із відсутністю у нього технічної можливості брати участь у вказаному режимі, яке колегією суддів прийнято та задоволено.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційних скарг, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Приватного підприємства Техбудінвест, м. Миколаїв потребує задоволення, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 31.01.2022 року у справі №915/1320/21 потребує часткового скасування, з ухваленням нового рішення, зважаючи на наступне.

Господарським судом Миколаївської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Миколаївської міської ради №22/8 від 20.07.2004 року "Про вилучення, надання, передачу за фактичним землекористуванням, продовження строку користування земельним ділянкам юридичним особам, громадянам, зміну цільового призначення земельної ділянки та внесення змін до рішень міської ради та міськвиконкому по Центральному району м. Миколаєва" надано Товариству з обмеженою відповідальністю Фірма СТІВ, м. Миколавї в оренду на 5 років земельну ділянку площею 21 м2 для встановлення та подальшого обслуговування зупиночного комплексу, у тому числі 4 м2 під торговельний кіоск зарахувати до земель комерційного використання, а 17 м2 під критий майданчик для очікування громадського транспорту зарахувати до земель громадського призначення, по пр. Леніна поблизу буд. 75.

14.09.2004 року між Миколаївською міською радою, м. Миколаїв (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма СТІВ, м. Миколаїв (орендар) укладено договір оренди землі №2676, за умовами п. 1.1. якого Миколаївська міська рада на підставі рішення від 20.07.2004 року за № 22/8 надає, а Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма СТІВ приймає в оренду земельну ділянку для встановлення та обслуговування зупиночного комплексу у складі торговельного кіоску та критого майданчика для очікування громадського транспорту по пр. Леніна, поблизу будинку №75 /Центральний район/, м. Миколаїв.

Пунктами 2.1, 2.2, 2.3, 3.1 вказаного договору сторони передбачили, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 21 м2, у тому числі 4 м2 під споруду, 17 м2 під критий майданчик для очікування громадського транспорту, без права передачі її в суборенду. Земельна ділянка вільна від забудови. Земельна ділянка передається в оренду без будівель, споруд та інших об`єктів. Договір діє протягом 5 (п`яти) років з дати прийняття рішення.

Рішенням Миколаївської міської ради від 28.04.2009 року № 34/37 продовжено Товариству з обмеженою відповідальністю Фірма СТІВ на 5 років термін оренди земельної ділянки загальною площею 21 м2, яка була надана рішенням міської ради № 22/8 від 20.07.2004 року, у тому числі: 4 м2 під торговельним кіоском (землі комерційного використання), 17 м2 під критим майданчиком для очікування громадського транспорту (землі громадського призначення), для обслуговування зупиночного комплексу у складі торговельного кіоску та критого майданчика для очікування громадського транспорту по пр. Леніна, поблизу будинку № 75.

04.06.2009 року між Миколаївською міською радою, м. Миколаїв (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма СТІВ, м. Миколаїв (орендар) укладено договір оренди землі № 6627, відповідно до умов п. 1.1. якого Миколаївська міська рада на підставі рішення від 28.04.2009 року № 34/38 продовжила Товариству з обмеженою відповідальністю Фірма СТІВ оренду земельної ділянки, яка була надана рішенням міської ради від 20.07.2004 року №22/8, для обслуговування тимчасово встановленого зупиночного комплексу у складі торговельного кіоску та критого майданчика для очікування громадського транспорту по пр. Леніна, поблизу будинку №75 без права оформлення свідоцтва про право власності на нерухоме майно /Центральний район/.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2, 3.1 вказаного договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 21 м2, у тому числі 4 м2 для обслуговування торговельного кіоску, 17 м2 для обслуговування критого майданчика для очікування громадського транспорту, без права передачі її в суборенду. На земельній ділянці знаходиться зупиночний комплекс, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю Фірма СТІВ. Договір діє протягом 5 (п`яти) років з 20.07.2009 року.

Рішеннями Миколаївської міської ради від 25.04.2014 року №39/56 продовжено Товариству з обмеженою відповідальністю Фірма СТІВ на 6 місяців строк оренди земельної ділянки (кадастровий номер :09:049:0001) загальною площею 21 м2, яка була надана рішенням міської ради №17/30 від 31.05.2012 року, залишивши 4 м2 в землях комерційного використання та 17 м2 в землях громадського призначення для обслуговування зупиночного комплексу у складі торговельного кіоску та критого майданчика для очікування громадського транспорту по пр. Леніна, поблизу будинку № 75.

27.06.2014 року між Миколаївською міською радою, м. Миколаїв та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма СТІВ, м. Миколаїв укладено договір про зміни №153-14 до договору оренди землі №6627 від 04.06.2009 року, яким на підставі рішення Миколаївської міської ради від 25.04.2014 року №39/56, в договір №6627 внесено зміни, а саме, зокрема: п.1.1 договору доповнено наступним: "1.1. Миколаївська міська рада на підставі рішення від 25.04.2014 року №39/56 продовжує Товариству з обмеженою відповідальністю Фірма СТІВ, м. Миколаїв оренду земельної ділянки (кадастровий №:09:049:0001) для обслуговування тимчасово розміщеного зупиночного комплексу у складі торговельного кіоску та критого майданчика для очікування громадського транспорту по пр. Леніна, поблизу будинку №75 /Центральний район/; п. 3.1 договору доповнено наступним: "Договір діє до 20.01.2015 року".

В подальшому, рішенням Миколаївської міської ради №44/43 від 19.11.2014 року продовжено Товариству з обмеженою відповідальністю Фірма СТІВ, м. Миколаїв на 3 роки оренду земельної ділянки площею 21 м2 (кадастровий номер :09:049:0001), термін оренди якої було продовжено рішенням міської ради від 25.04.2014 року №39/56, залишивши 4 м2 в землях комерційного використання та 17 м2 в землях громадського призначення для обслуговування зупиночного комплексу у складі торговельного кіоску та критого майданчика для очікування громадського транспорту по пр. Леніна, поблизу будинку №75.

30.12.2014 року між Миколаївською міською радою, м. Миколаїв (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма СТІВ, м. Миколаїв (орендар) укладено договір про зміни №347-14 до договору оренди землі №6627 від 04.06.2009 року, яким на підставі рішення Миколаївської міської ради від 19.11.2014 року за №44/43 в договір №6627 внесено зміни, а саме, зокрема: п. 1.1. договору доповнено наступним: "1.1. Миколаївська міська рада на підставі рішення від 19.11.2014 року за №44/43 продовжила Товариству з обмеженою відповідальністю Фірма СТІВ оренду земельної ділянки (кадастровий №:09:049:0001) для обслуговування тимчасово розміщеного зупиночного комплексу у складі торговельного кіоску та критого майданчика для очікування громадського транспорту по пр. Леніна, поблизу будинку №75 /Центральний район/; п. 3.1 договору доповнено наступним: "Договір діє до 20.01.2018 року".

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №25968662 від 03.06.2021 року вбачається, що за Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма СТІВ, 30.12.2016 року було зареєстровано право власності на нежитлове приміщення магазину з навісом за адресою: просп. Центральний , 75/12, м. Миколаїв.

Підстава виникнення права власності: технічний паспорт, серія та номер: 137, виданий 01.10.2015, року видавник: ВКПП Делен; декларація про готовність до експлуатації об`єкта, серія та номер: МК 94, видана 26.12.2016 року, видавник: Управління ДАБІ в Миколаївській області.

Судами також встановлено, що 20.01.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма СТІВ, м. Миколаїв (продавець) та Приватним підприємством ТЕХБУДІНВЕСТ, м. Миколаїв (покупець) укладено договір купівлі-продажу, за умовами п.п. 1.1, 1.2 якого продавець продав, а покупець придбав у власність 67/100 часток нежитлового приміщення магазину з навісом, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, проспект Центральний, будинок №75/12. Вказаний договір посвідчений Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Димовим О.С., номер у реєстрі 51.

В той же час, 12.01.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма СТІВ (продавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю КРЕЙТЕР (покупцем) укладено договір купівлі-продажу, за умовами п.п. 1.1, 1.2 якого Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма СТІВ продало, а Товариство з обмеженою відповідальністю КРЕЙТЕР придбало у власність 33/100 часток нежитлового приміщення магазину з навісом, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, проспект Центральний, будинок № 75/12. Договір посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Димовим О.С., номер у реєстрі 52.

В подальшому, на підставі договору дарування часток нежитлового приміщення магазину з навісом за №1312 від 30.11.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горобченко С.Г., Приватне підприємство ТЕХБУДІНВЕСТ набуло право власності на 33/100 часток нежитлового приміщення магазину з навісом, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, проспект Центральний, будинок № 75/12.

Також, з матеріалів справи вбачається, що у справі №915/572/17 судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що будівництво нежитлової споруди на земельній ділянці, яка розташована за адресою: м. Миколаїв, проспект Центральний, будинок № 75/12 здійснено Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма СТІВ, м. Миколаїв самочинно, а тому, останній не набув у законний спосіб право власності на вказаний об`єкт нерухомості, а також те, що спірна земельна ділянка належить до земель комунальної власності та її власником є Миколаївська міська рада.

Предметом позову у даній справі є встановлення обставин на підтвердження наявності або відсутності підстав для скасування державної реєстрації права власності, припинення права власності, визнання недійсними договорів та зобов`язання Приватного підприємства Техбудінвест, м. Миколаїв усунути перешкоди у користуванні спірною земельною ділянкою шляхом знесення нежитлового приміщення, загальною площею 20,1 кв.м., з яких магазин літ. А загальною площею 6,7 кв.м., магазин літ. Б загальною площею 13,4 кв.м., навіс літ. С по просп. Центральному, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви прийняття аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції.

Скаржником, за вимогами апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції фактично оскаржується лише в частині задоволення судом першої інстанції позовних вимог щодо зобов`язання Приватного підприємства Техбудінвест, м. Миколаїв усунути перешкоди у користуванні спірною земельною ділянкою шляхом знесення нежитлового приміщення, загальною площею 20,1 кв.м., з яких магазин літ. А загальною площею 6,7 кв.м., магазин літ. Б загальною площею 13,4 кв.м., навіс літ. С по просп. Центральному, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область, з огляду на що рішення суду переглядається в апеляційному порядку лише в межах зазначених доводів та вимог у відповідності до приписів ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, відтак обставини правомірності відмови Господарським судом Одеської області у задоволенні інших позовних вимог Миколаївської міської ради, м. Миколаїв колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду не перевіряються.

Способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

За положеннями ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою ст. 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес, яке у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Зазначені висновки висвітлені в абзаці 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003. За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. До господарського суду вправі звернутись кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, тобто має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Відповідно до ст. ст. 13, 14 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють, у тому числі, органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Землекористувачі зобов`язані, зокрема, забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки (ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України).

Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів (ст. 152 Земельного кодексу України).

Як убачається зі змісту ст. 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Приписами ст. 38 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням. За рішенням суду самочинно збудований об`єкт підлягає знесенню з компенсацією витрат, пов`язаних із знесенням об`єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво. У разі неможливості виконання рішення суду особою, яка здійснила таке самочинне будівництво (смерть цієї особи, оголошення її померлою, визнання безвісно відсутньою, ліквідація чи визнання її банкрутом тощо), знесення самочинно збудованого об`єкта здійснюється за рішенням суду за рахунок коштів правонаступника або за рішенням органу місцевого самоврядування за рахунок коштів місцевого бюджету та в інших випадках, передбачених законодавством. Виконання рішення суду, що набрало законної сили, щодо знесення самочинно збудованого об`єкта здійснюється відповідно до Закону України Про виконавче провадження.

Вищевказані норми кореспондуються з приписами ст. 16, 386, 391 Цивільного кодексу України, позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Зокрема, відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Так, судовою колегією встановлено, що Приватне підприємство Техбудінвест, м.Миколаїв набуло права власності на нежитлове приміщення у відповідності до договору купівлі-продажу від 20.01.2017 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма СТІВ, м. Миколаїв (продавець) та Приватним підприємством ТЕХБУДІНВЕСТ, м. Миколаїв (покупець) за умовами п.п. 1.1, 1.2 якого продавець продав, а покупець придбав у власність 67/100 часток нежитлового приміщення магазину з навісом, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, проспект Центральний, будинок №75/12. Вказаний договір посвідчений Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Димовим О.С., номер у реєстрі 51.

В подальшому, на підставі договору дарування часток нежитлового приміщення магазину з навісом за №1312 від 30.11.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горобченко С.Г., Приватне підприємство ТЕХБУДІНВЕСТ набуло право власності на 33/100 часток нежитлового приміщення магазину з навісом, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, проспект Центральний, будинок № 75/12.

Тобто, фактично у 2018 році Приватне підприємство ТЕХБУДІНВЕСТ, стало власником цілісного приміщення магазину з навісом, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, проспект Центральний, будинок № 75/12 за цивільними правочинами, тобто, у даному випадку, відповідач 1 не є забудовником вказаного вище приміщення, а набув його на правових підставах.

Так, у даній справі, судом апеляційної інстанції встановлено, що Миколаївська міська рада, м. Миколаїв звернулася до господарського суду, зокрема, з позовною вимогою про зобов`язання Приватного підприємства Техбудінвест, м. Миколаїв усунути перешкоди у користуванні спірною земельною ділянкою шляхом знесення нежитлового приміщення, загальною площею 20,1 кв.м., з яких магазин літ. А загальною площею 6,7 кв.м., магазин літ. Б загальною площею 13,4 кв.м., навіс літ. С по просп. Центральному, 75/12, м. Миколаїв

Проте, судова колегія зазначає, що позов про знесення самочинного будівництва може бути пред`явлений до особи, яка здійснила це будівництво, а оскільки відповідач - 1 по справі не є особою, яка здійснила самочинне будівництво, що також встановлено судом першої інстанції, а став власником нежитлового приміщення за цивільно-правовими угодами, право власності якого було зареєстровано в установленому законом порядку, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду не погоджується з позицією Господарського суду Миколаївської області щодо обґрунтованості вимог Миколаївської міської ради, м. Миколаїв в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Приватного підприємства Техбудінвест, м. Миколаїв усунути перешкоди у користуванні спірною земельною ділянкою шляхом знесення нежитлового приміщення, оскільки відповідач 1 не здійснював забудови спірного об`єкту, на відміну від Товариства з обмеженою відповідальністю «Стів», м. Миколаїв, та не може бути в даному випадку, саме під час вирішення цієї позовної вимоги, відповідачем по справі і звернення до суду з такою позовною вимогою є передчасним.

Аналогічної правової позиції дотримано Верховним Судом у постанові від 15.02.2022 року у справі № 712/9407/20.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав (преамбула даного Закону), а також Порядком вчинення реєстраційних дій щодо нерухомого майна визначаються, зокрема, Законом України, Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок № 1127).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 9 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» надано визначення поняттю реєстраційної дії та встановлені засади вказаної діяльності. Так, реєстраційна дія - це державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав.

Загальними засадами державної реєстрації прав є: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Згідно з ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.

Положеннями ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Державний реєстр прав на нерухоме майно містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав на нерухоме майно у процесі проведення таких реєстраційних (ч. 1 ст. 12 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень).

Враховуючи вищевикладене, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є юридичним фактом, який полягає в офіційному визнанні та підтвердженні державою набутого особою речового права на нерухомість та є елементом в юридичному складі (сукупності юридичних фактів), який призводить до виникнення речових прав. При цьому реєстрація права власності хоча і є необхідною умовою, з якою закон пов`язує виникнення речових прав на нерухоме майно, однак реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають, припиняються чи переходять речові права, тобто державна реєстрація сама по собі не є способом набуття права власності.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 911/1455/19.

Наведене є втіленням запровадженого в Україні у сфері обігу нерухомості «принципу внесення», в силу якого право, яке підлягає реєстрації, виникає в момент такої реєстрації. Відповідний правовстановлюючий документ (правочин (договір), акт тощо) є підставою для переходу до особи прав на нерухомість, тобто породжує відповідні зобов`язання з передачі майна, а безпосередньо набуття особою усіх повноважень власника (володіння, користування, розпорядження) відбувається в момент внесення до реєстру відповідного запису про державну реєстрацію отриманого речового права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у ряді рішень зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Тлумачення та застосування національного законодавства - прерогатива національних судів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики ЄСПЛ.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Оскільки відповідач- 1 не є забудовником нежитлового приміщення, спірний об`єкт набув на підставі правочину, доводи Приватного підприємства Техбудінвест, м. Миколаїв, викладені ним в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, з огляду на що рішення Господарського суду Миколаївської області від 31.01.2022 року у справі № 915/1320/21 в частині задоволення позовних вимог Миколаївської міської ради потребує скасування, з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Колегія суддів зауважує, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд. Однак ця стаття не закріплює будь-яких правил допустимості доказів чи правил їх оцінки, а тому такі питання регулюються передусім національним правом і належать до компетенції національних судів.

Для того, щоб судовий розгляд був справедливим, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції, суд зобов`язаний належним чином вивчити та перевірити зауваження, доводи й докази, а також неупереджено їх оцінити на предмет того, чи будуть вони застосовуватися в рішенні суду.

І хоча Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях констатує, що п. 1 ст. 6 Конвенції дійсно вимагає, щоб суди мотивували висновки в рішеннях, однак ця вимога не означає обов`язку суду надавати детальну відповідь на кожен аргумент; таке питання вирішується виключно у світлі обставин конкретної справи.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі № 918/519/17.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини справи в їх сукупності, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Приватного підприємства Техбудінвест, м. Миколаїв потребує задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 31.01.2022 року у справі №915/1320/21 потребує часткового скасування з ухваленням нового рішення про відмову Миколаївській міській раді, м. Миколаїв у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Приватного підприємства ТЕХБУДІНВЕСТ усунути перешкоди Миколаївській міській раді у користуванні земельною ділянкою загальною площею 0,0021 га (кадастровий номер :09:049:0001) шляхом знесення (демонтажу) нежитлового приміщення загальною площею 20,1 кв.м., з яких магазин літ. А загальною площею 6,7 кв.м., магазин літ. Б загальною площею 13,4 кв.м., навіс літ. С по просп. Центральному, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область.

Керуючись ст. 129, 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства ТЕХБУДІНВЕСТ, м. Миколаїв на рішення Господарського суду Миколаївської області від 31.01.2022 року у справі №915/1320/21 задовольнити.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 31.01.2022 року у справі №915/1320/21 скасувати частково.

Відмовити Миколаївській міській раді, м. Миколаїв у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Приватного підприємства ТЕХБУДІНВЕСТ усунути перешкоди Миколаївській міській раді у користуванні земельною ділянкою загальною площею 0,0021 га (кадастровий номер :09:049:0001) шляхом знесення (демонтажу) нежитлового приміщення загальною площею 20,1 кв.м., з яких магазин літ. А загальною площею 6,7 кв.м., магазин літ. Б загальною площею 13,4 кв.м., навіс літ. С по просп. Центральному, 75/12, м. Миколаїв, Миколаївська область.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодекс України.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2022 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
А.І. Ярош