ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06 грудня 2022 року cправа № 903/666/22

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Ведмедюка Михайла Петровича та за відсутності представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Підприємства електромереж зовнішнього освітлення "Міськсвітло", м. Полтава

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Кард", м. Луцьк

про зобов`язання вчинити дії та стягнення 91 182,15 грн.,

встановив: 06 вересня 2022 року на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Підприємства електромереж зовнішнього освітлення "Міськсвітло" про:

- зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Кард" вчинити дії, спрямовані на поставку підприємству паливних матеріалів загальною вартістю 358 461,40 грн. (бензин автомобільний А-95-Євро5-Е5 у кількості 2 630 літрів на суму 80 162,40 грн., бензин автомобільний А-92-Євро5 в кількості 7 490 літрів на суму 219 457 грн., паливо дизельне ДП-Л-Євро5-ВО в кількості 2 100 літрів на суму 58 842 грн.) відповідно до умов укладеного між сторонами договору про закупівлю товарів №95 від 12.04.2021р., шляхом заправки автотранспортних засобів позивача на АЗС;

- стягнення з ТОВ "Вест Кард" на користь ПЕЗО "Міськсвітло" 91 182,15 грн., в тому числі, 55 586,01 грн. штрафних санкцій та 35 596,14 грн. суми інфляційних нарахувань.

При цьому засвідчувалось на понесенні витрат, пов`язаних із сплатою 6 744,65 грн. судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань згідно укладеного між сторонами договору про закупівлю товарів №95 від 12.04.2021р. в частині належного та своєчасного (на умовах угоди) відпуску товарно-матеріальних цінностей, виникнення відповідних зобов`язань у сторони, нарахування у зв`язку з цим суми штрафних санкцій та інфляційних.

Ухвалою від 07.09.2022р. за позовом було відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, розгляд справи в підготовчому судовому засіданні призначено на 03.10.2022р., запропоновано сторонам вчинити певні дії та надати суду відповідні додаткові матеріали.

30 вересня 2022 року від відповідача до суду надійшов відзив від 30.09.2022р. на позовну заяву із засвідченням необґрунтованості та безпідставності позовних вимог.

Заперечуючи позовні вимоги та долучаючи відповідні документи відповідач зазначає, що позивачем проводились відкриті торги (номер закупівлі UA-2021-02-01-014639-а), предмет закупівлі: бензин А-95, бензин А-92, дизельне паливо, на підтвердження відповідності кваліфікаційним критеріям ТОВ "Вест Кард" було надано, зокрема, паспорти якості та сертифікати відповідності пального відповідно до котрих пропонувалось для поставки позивачу пальне виробництва ВАТ "Мозирський НПЗ", р-ка Білорусь, Гомельська область, м. Мозир-11. Безпосередніми постачальниками пального в ланцюжку постачання було ТОВ "БНК-Україна" та ТОВ "Вог Ресурс". Акцептувавши пропозицію ТОВ "Вест Кард", ПЕЗО "Міськсвітло" погодилось на запропонований вид предмету закупівлі та умови постачання. За результатом проведеної процедури закупівлі 12.04.2021р. між сторонами було укладено договір про закупівлю товарів №95 на виконання умов якого відповідачем було здійснено поставку товару на суму 1 686 333,20 грн. про що підписано видаткові накладні, відтак, відповідачем виконано зобов`язання за договором та поставлено товар на обумовлену суму у встановлений строк. При цьому ПЕЗО "Міськсвітло" підтвердило виконання договірних зобов`язань оприлюднивши 21.01.2022р. звіт про виконання угоди.

Засвідчує, що позивач не надав доказів пред`явлення 05.04.2022р. на АЗС, що визначені в додатку 1 до договору, отриманих за договором талонів. Звертаючись із вимогою поставити пальне, позивач не надає до позову неотоварених талонів (пластикових карток), отриманих за договором, як доказів невиконання зобов`язань відповідачем.

Зауважує, що виконував обов`язок згідно договору допоки дозволяли запаси палива та ситуація, що склалася внаслідок збройної агресії проти України. ТОВ "Вест Кард", як постачальник пального, не міг передбачити таких надзвичайних обставин, як воєнні дії та знищення товарних залишків придбаного раніше пального, а також введення торговельного ембарго на торгівлю з Республікою Білорусь. Вищезазначені події мають безпосередній вплив на можливість виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо постачання та відпуску пального в умовах воєнного часу та об`єктивно унеможливили своєчасне виконання таких зобов`язань протягом певного часу. При цьому листом №05/4-07 від 05.04.2022р. ТОВ "Вест Кард" повідомило ПЕЗО "Міськсвітло" про настання форс-мажорних обставин за договором через військову агресію проти України, долучивши до повідомлення лист ТПП №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022р.

Долучаючи відповідні документи відповідач зауважує, що невиконання умов угоди відбулося через настання обставин надзвичайного характеру, які сторона не могла передбачити на час укладення договору.

Вважає, що вимоги про стягнення пені є помилковим та безпідставними виходячи з обставин, за котрих оприлюднивши 21.01.2022р. звіт про виконання договору про закупівлю, позивач підтвердив повне виконання договору відповідачем. Починаючи з 01.01.2022р. положення договору, які надавали позивачу право нараховувати відповідачу пеню за неналежне виконання договірних зобов`язань, а також визначали розмір пені та порядок її нарахування, є припиненими та втратили свою чинність, проте, позивачем здійснено нарахування пені у розмірі 55 586,01 грн. за період з 06.04.2022р. по 31.08.2022р. та пред`явлено відповідну вимогу про її стягнення.

Заперечуючи вимоги стосовно стягнення інфляційних, зауважує, що інфляційні згідно ст. 625 ЦК України підлягають стягненню саме за наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Згідно п. 7.2 договору, учасник сплачує інфляційні нарахування, лише у разі повернення замовнику коштів передоплати. Водночас, позивач не вимагає повернення коштів, а просить суд зобов`язати відповідача поставити товар на загальну суму 358 461,40 грн., відтак, відповідні вимоги суперечать умовам договору та нормам закону.

Також стороною відповідача повідомлено, що попередній розрахунок суми судових витрат, які ТОВ "Вест Кард" планує понести у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, становить 10 000 грн. витрат на правову (правничу) допомогу, а докази понесення судових витрат будуть подані товариством до закінчення стадії судових дебатів у справі або впродовж п`яти днів після ухвалення рішення суду.

В підготовчому судовому засіданні, проведеному 03.10.2022р. за відсутності представників сторін, судом було постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи на 31.10.2022р. із засвідченою пропозицією сторонам скористатись наданими процесуальними правами стосовно подання суду (обміну між сторонами) відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив.

28 жовтня 2022 року відповідачем до суду було скеровано клопотання від 28.10.2022р. про долучення до матеріалів справи листа ТОВ "Вест Кард" №29/09-1 від 29.09.2022р. та листа-відповіді ПЕЗО "Міськсвітло" №02.1-13/274 від 06.10.2022р.

У відповідному клопотанні відповідач засвідчив, що у зв`язку із запровадженням воєнного стану товариство неспроможне постачати бензин А-92 виробника пального, який передбачений умовами укладеного між сторонами договору, здійснити заміну пального на товар виробництва іншого виробника також немає можливості. Зазначені обставини за котрі жодна сторона не відповідає, має безпосередній вплив на можливість виконання товариством своїх зобов`язань щодо постачання та відпуску зі зберігання бензину зазначеної марки та об`єктивно унеможливлюють виконання таких зобов`язань за договором про закупівлю товарів від 12.04.2021р. №95, укладеним із ПЕЗО "Міськсвітло".

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 607 ЦК України, зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Листом №29/09-1 від 29.09.2022р. товариство повідомило позивача про припинення зобов`язання за договором щодо бензину А-92, а також те, що кошти за неотоварені талони на бензин А-92 будуть повернуті позивачу при отриманні ТОВ "Вест Кард" листа із зазначенням платіжних реквізитів. Також в листі було наголошено позивачу на необхідності обміну талонів (пластикових карток) старого зразка на талони (пластикові картки) нового зразка, відповідно до п.п. 5.2, 5.3 договору. Відтак, товариством запропоновано талони (пластикові картки) на бензин А-95 та дизельне паливо, отримані ПЕЗО "Міськсвітло" згідно договору та в яких закінчився термін дії, надати в офіс ТОВ "Вест Кард" для безоплатного обміну на талони рівнозначного номіналу та підписання відповідного акту приймання-передачі талонів. При цьому зауважено, що за умовами договору, відпуск палива позивачу здійснюється лише при пред`явленні чинного талону, без помарок і виправлень, із штрих-кодом, що зчитується, засвідчено, що відпускається паливо лише тієї марки та в кількості, що зазначена в пред`явленому талоні.

Однак, ПЕЗО "Міськсвітло" не надало ТОВ "Вест Кард" для безоплатного обміну жодного простроченого талону на бензин А-95 чи дизельне паливо. 20.10.2022р. ТОВ "Вест Кард" було отримано лист ПЕЗО "Міськсвітло" від 16.10.2022р. №02.1-13/274 в якому, у відповідь на лист №29/09-1 від 29.09.2022р., позивач зазначив, що надасть реквізити для повернення коштів за неотоварені талони на бензин А-92, після отримання від відповідача підтвердження готовності оплати фінансових санкцій.

В судовому засіданні, проведеному 31.10.2022р. за відсутності представників сторін, було постановлено ухвалу про продовження строку проведення підготовчого провадження у справі на тридцять днів до 07.12.2022р., відкладення розгляду справи на 14.11.2022р., встановлення строків для надання позивачем відповіді на відзив та письмових пояснень щодо листа відповідача від 28.10.2022р., надання відповідачем заперечень на відповідь позивача на відзив та на пояснення ПЕЗО "Міськсвітло".

Відповідь ПЕЗО "Міськсвітло" від 11.10.2022р. №02.1-13/279 на відзив із обґрунтовуючими документами та із клопотанням про приєднання останніх до матеріалів справи надійшла до суду електронною поштою 01.11.2022р., а також поштовим зв`язком 03.11.2022р. При цьому до відповіді було долучено ксерокопії неотоварених талонів (паливних карток).

Підтримуючи обставини позову та заперечуючи відзив на позовну заяву позивачем засвідчується, що доводи відповідача спрямовані лише на уникнення відповідальності за невиконання (неналежне виконання) взятих стороною на себе зобов`язань за договором про закупівлю товарів №95 від 12.04.2021р., на невиконання вимог ПЕЗО "Міськсвітло" щодо поставки (відпуску) оплаченого пального.

Процесуальним правом на подання заперечень на відповідь на відзив відповідач не скористався. натомість, 11 листопада 2022 року до суду надійшло клопотання ТОВ "Вест Кард" про здійснення розгляду справи в підготовчому судовому засіданні 14.11.2022р. за відсутності представника товариства.

Ухвалою від 14.11.2022р. підготовче провадження у справі було закрито із призначенням справи до судового розгляду по суті на 28.11.2022р.

У визначений судом для розгляду справи по суті день та час в судове засідання представники сторін не з`явились.

23 листопада 2022 року судом було зареєстроване клопотання ПЕЗО "Міськсвітло" від 22.11.2022р. №02.1-13/377 про підтримання позовних вимог та здійснення судового розгляду справи по суті за відсутності представника підприємства.

28 листопада 2022 року судом було зареєстроване клопотання ТОВ "Вест Кард" за підписом адвоката Стецика Н.В. (із долученням підтверджуючих документів) про відкладення судового засідання по розгляду справи по суті на інший день та час у зв`язку із зайнятістю захисника у іншому судовому засіданні в Господарському суді Хмельницької області.

Ухвалою від 28.11.2022р. розгляд справи в судовому засіданні було відкладено на 06.12.2022р. із встановленням явки в засідання суду представників сторін не обов`язковою та висловленою пропозицією сторонам скористатись наданим ст. 197 ГПК України правом на участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Визначену ухвалу, з метою своєчасного повідомлення сторін про дату та час розгляду справи по суті, було в той же день направлено на засвідчені сторонами адреси електронної пошти ПЕЗО "Міськсвітло" та ТОВ "Вест Кард".

У визначений судом день та час сторони в засідання суду своїх уповноважених представників не направили.

Суд зауважує, що сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до ст. 2 ГПК України, одним із основних завдань господарського судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За таких обставин, беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду спору впродовж розумного строку та норми ч.ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України, згідно з якими неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника, враховуючи той факт, що сторони, відповідно до законодавства, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась, учасники справи реалізували свої процесуальні права стосовно подання на стадії підготовчого судового засідання пояснень чи інших заяв по суті справи, а у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті, суд вважає, що спір належить вирішити по суті у відсутності представників сторін за матеріалами справи, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права, а також з огляду на необхідність дотримання розумних строків розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, суд, оцінюючи подані докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов висновку про часткову підставність пред`явлених позовних вимог.

При цьому, оцінюючи позицію сторін, викладену останніми у наданих суду заявах та поясненнях, досліджуючи матеріали справи, надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, спростовуючи та відхиляючи, а також підтримуючи ту чи іншу позицію сторін, викладену в обґрунтування пред`явленого позову та у заперечення позовних вимог, суд засвідчує наступне:

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 5 ст. 55 Конституції України).

Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.

За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання "судом, встановленим законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001р. зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

У відповідності до ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Як встановлено судом, позивачем проводились відкриті торги (номер закупівлі UA-2021-02-01-014639-а, предмет закупівлі: бензин А-95, бензин А-92, дизельне паливо). На підтвердження відповідності кваліфікаційним критеріям ТОВ "Вест Кард" було надано Підприємству електромереж зовнішнього освітлення "Міськсвітло" гарантійний лист №1 від 02.03.2021р. оператора АЗС - ТОВ "Вест Петрол Маркет", договір №0406-01/06/2020-1 від 01.06.2020р., укладений між ТОВ "Вест Кард" та ТОВ "Вест Петрол Маркет", паспорт якості №1687 від 31.12. 2020р. (бензин А-95-Євро5-Е5), сертифікат відповідності серії АА №000438 (бензин А-95- Євро5-Е5), паспорт якості №1690 від 31.12.2020р. (паливо дизельне ДП-3-Євро5-ВО), сертифікат відповідності серія АА №000435 (паливо дизельне ДП-3-Євро5-ВО), сертифікат відповідності серія АА №000437 (бензин А-92-Євро5-Е5). Переможцем процедури закупівлі визначено ТОВ "Вест Кард".

Відтак, між Підприємством електромереж зовнішнього освітлення "Міськсвітло" (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вест Кард" (Учасник) за результатами проведеної процедури закупівлі, відповідно до Закону України "Про публічні закупівлі" 12.04.2021р. було укладено договір №95 про закупівлю товарів.

Відповідно до розділу І договору, учасник зобов`язувався поставити замовнику товари, а саме: бензин А-92 у кількості 39 271 л, бензин А-95 у кількості 13 000 л, дизельне пальне у кількості 8 000 л, а Замовник, відповідно, прийняти і оплатити пальне. Передача замовнику товару здійснюється на автозаправних станціях (АЗС) учасника, автозаправних комплексах учасника та його партнерів, з якими учасником укладено відповідний договір, шляхом заправки автомобілів замовника при пред`явленні довіреними особами замовника ордерів-дозволів учасника, надалі - Талони (пластикові картки). Талони є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у талоні об`єму і марки товару.

Відповідно до п. 5.1 договору, строк (термін) поставки (передачі) товарів: з дати підписання договору і діє до 31 грудня 2021 року включно.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що передача замовнику талонів (пластикових карток) на пальне здійснюється учасником безоплатно по місцезнаходженню офісу учасника уповноваженій особі замовника, з підписанням уповноваженими представниками сторін Акта приймання-передачі талонів (пластикових карток) на пальне. Право власності на товар переходить до замовника з моменту підписання сторонами видаткової накладної на товар та Акта приймання-передачі талонів (пластикових карток) на пальне. Термін дії талонів (пластикових карток) на пальне вказується у відповідному Акті приймання-передачі талонів (пластикових карток) на пальне і погоджується сторонами шляхом підписання відповідного Акта приймання-передачі талонів (пластикових карток) на пальне. У разі якщо термін дії талонів (пластикових карток) на пальне не вказаний в Акті приймання-передачі талонів (пластикових карток) на пальне, то термін дії талонів (пластикових карток) на пальне становить 1 календарний рік від дати фактичної передачі талонів (пластикових карток) на пальне за Актом приймання-передачі талонів (пластикових карток) на пальне (п. 5.3. договору).

Відповідно до п. 6.3 договору, учасник зобов`язаний забезпечити поставку товарів у строки, встановлені договором та здійснювати заправку автотранспорту замовника на умовах договору.

Згідно розділу ІV договору, розрахунки проводяться шляхом оплати замовником після пред`явлення учасником рахунку на оплату товару та накладної на товар, або попередньої оплати або поетапної оплати замовником поставлених товарів.

На підставі виставлених ТОВ "Вест Кард" до оплати рахунків-фактур: №10627 від 03.08.2021р. на суму 117 100 грн., №10615 від 02.08.2021р. на суму 176 880 грн., №128 від 01.07.2021р. на суму 99 900 грн., №8984 від 01.06.2021р. на суму 99 930 грн., №1136 від 03.08.2021р. на суму 229 728 грн., №5207 від 17.08.2021р. на суму 199 972,50 грн., №9840 від 01.09.2021р. на суму 199 972,50 грн., №984285 від 13.09.2021р. на суму 199 972,50 грн., №4503 від 19.10.2021р. на суму 191 414,40 грн., №4500 від 01.11.2021р. на суму 171 420,60 грн., ПЕЗО "Міськсвітло" платіжними дорученнями №302 від 09.08.2021р. на суму 117 100 грн., №285 від 03.08.2021р. на суму 176 880 грн., №235 від 02.07.2021р. на суму 99 900 грн., №189 від 01.06.2021р. на суму 99 930 грн., №301 від 09.08.2021р. на суму 229 728 грн., №317 від 19.08.2021р. на суму 199 972,50 грн., №344 від 03.09.2021р. на суму 199 972,50 грн., №366 від 17.09.2021р. на суму 199 972,50 грн., №443 від 25.10.2021р. на суму 191 414,40 грн., №478 від 03.11.2021р. на суму 171 420,60 грн. (в графах "призначення платежу" платіжних доручень визначається пальне тієї чи іншої марки та номери рахунків) було оплачено товарно-матеріальні цінності - паливні матеріали (бензин автомобільний А-92-Євро5-Е5 з кодом , бензин автомобільний А-95-Євро5-Е5 з кодом , паливо дизельне ДП-Л-Євро5-ВО з кодом ).

Визначені обставини, на переконання суду, свідчать про те, що позивач повністю виконав умови договору, перерахувавши відповідачу повну вартість обумовленої сторонами угодою кількості палива.

Видатковими накладними №8895 від 30.07.2021р., №8638 від 30.07.2021р., №9087 від 10.08.2021р., №9672 від 25.08.2021р., №10260 від 06.09.2021р., №11211 від 27.09.2021р., №13154 від 04.11.2021р., №13157 від 04.11.2021р. відповідачем було передано позивачу для подальшого отоварення в порядку та на умовах договору картки на придбане пальне (бензин автомобільний А-92-Євро5-Е5, бензин автомобільний А-95-Євро5-Е5, паливо дизельне ДП-Л-Євро5-ВО) із відображеними номерами штрих-карток.

Отримання карток на пальне виступило підставою для того, що ПЕЗО "Міськсвітло" в подальшому підтвердило виконання договірних зобов`язань оприлюднивши 21.01.2022р. звіт про виконання угоди. Визначена дія, на думку суду, є правомірною, однак, всупереч позиції відповідача не звільняє ТОВ "Вест Кард" від виконання своїх зобов`язань за угодою в частині відпуску позивачу пального у визначених сторонами порядку, кількості та строки.

Суд констатує, що підписані видаткові накладні в повній та достатній мірі засвідчують факт отримання ПЕЗО "Міськсвітло" штрих-карток (карток на пальне), а не самого пального. При цьому пальне, в аспекті положень п. 1.4 договору, здійснюється (повинне здійснюватись) передачею (відпуском) замовнику на автозаправних станціях відповідача (визначені угодою) упродовж дванадцяти місяців (до вибірки пального/використання карток) шляхом заправки пального у автомобільний транспорт замовника при пред`явленні уповноваженими особами останнього талонів (пластикових карток), котрі і виступають підставою для видачі (заправки) вказаного у талоні об`єму і марки палива.

Саме з моментів підписання означених видаткових накладних до позивача (в силу положень п. 5.2 договору) перейшло право власності на товар.

Судом зауважується, що усі без виключення засвідчені вище видаткові накладні містять в собі застереження у відповідності до котрих підписанням видаткової накладної покупець (отримувач) засвідчує отримання у постачальника штрих-карток (карток на пальне) згідно номерів, визначених видатковою накладною. Картки на пальне (штрих-картки) дійсні для вибірки товару по даній накладній протягом 12 місяців з дати підписання видаткової накладної. Картки на пальне (штрих-картки), не пред`явлені оператору АЗС для отримання товару протягом 12 місяців з моменту підписання накладної анулюються (втрачають свою чинність і не є дійсними). Покупець зобов`язується прийняти товар у постачальника до моменту анулювання карток на пальне (штрих-карток). Якщо протягом вказаного періоду покупець не з`явився або не вчинив інших необхідних дій для прийняття товару, вважається, що покупець відмовився від правочину, наслідком чого виступає втрата права отримання товару по анульованих картках на пальне та/або права на повернення грошових коштів, оплачених за товар згідно видаткової накладної.

Враховуючи положення укладеного між сторонами договору на закупівлю, зокрема, в частині п. 5.2 стосовно Актів приймання-передачі талонів, відсутність встановленого факту підписання між сторонами відповідних Актів, наявність натомість видаткових накладних із відображеними номерами штрих-карток на пальне, кількістю, вартістю пального та його виду, суд вважає, що означені видаткові накладні в аспекті положень договору №95 від 12.04.2021р. виступають погодженими між сторонами Актами приймання-передачі талонів із визначеним початковим терміном дії штрих карток (дата підписання видаткової накладної) та кінцевим терміном дії карток на пальне (12 місяців з дати підписання видаткової накладної).

В даному аспекті судом звертається увага на наявний в матеріалах справи гарантійний лист ТОВ "Вест Кард" №02/03-9 від 02.03.2021р., адресований ПЕЗО "Міськсвітло", відповідно до котрого товариство, як власник талонів (паливних карт) гарантує та підтверджує, що талони, копії (зразки) яких надані у складі тендерної пропозиції, мають строк дії з дати їх видачі (передачі) замовнику не менше ніж 12 місяців, а строк дії паливної карти не менше 3-років. У разі переходу на талони/паливну картку нового зразка, замовнику буде здійснено рівноцінний обмін талонів/паливних карток старого зразку, що залишилися у замовника та не були використані, на талони/паливні картки нового зразка. Талони (еквівалент), що залишились у замовника після закінчення строку їх дії, будуть замінені учасником - власником на талони з новим терміном дії, або учасник (товариство) продовжить строк їх дії, у т.ч. на 2022 рік без додаткової на це оплати.

Відтак, на думку суду, початковими та граничними термінами (строками) відпуску відповідачем та отримання позивачем паливних матеріалів за визначеними у видаткових накладних штрих-картками маркою та кількістю виступають:

- з 30.07.2021р. по 30.07.2022р. включно пальне, за картками, визначеними у видаткових накладних №8895 від 30.07.2021р. та №8638 від 30.07.2021р., прострочка відпуску/отримання наступає з 31.07.2022р.,

- з 10.08.2021р. по 10.08.2022р. включно пальне, за картками, визначеними у видатковій накладній №9087 від 10.08.2021р., прострочка відпуску/отримання наступає з 11.08.2022р.,

- з 25.08.2021р. по 25.08.2022р. включно пальне, за картками, визначеними у видатковій накладній №9672 від 25.08.2021р., прострочка відпуску/отримання наступає з 26.08.2022р.,

- з 06.09.2021р. по 06.09.2022р. включно пальне, за картками, визначеними у видатковій накладній №10260 від 06.09.2021р., прострочка відпуску/отримання наступає з 07.09.2022р.,

- з 27.09.2021р. по 27.09.2022р. включно пальне, за картками, визначеними у видатковій накладній №11211 від 27.09.2021р., прострочка відпуску/отримання наступає з 28.09.2022р.,

- з 04.11.2021р. по 04.11.2022р. включно пальне, за картками, визначеними у видаткових накладних №13154 від 04.11.2021р. та №13157 від 04.11.2021р., прострочка відпуску/отримання наступає з 05.11.2022р.

Отоварення паливних карток на автозаправних станціях ТОВ "Вест Кард" (вибір пального) відбувалось позивачем у період з липня 2021 року по 05 квітня 2022 року.

05 квітня 2022 року при пред`явленні довіреними особами замовника пластикових карток на АЗС учасника, у видачі (заправці) на АЗС вказаного у талоні об`єму і марки пального було відмовлено у зв`язку із блокуванням вищезазначених талонів (пластикових карток), про що начальником служби транспорту ПЕЗО "Міськсвітло" на ім`я директора підприємства було надано доповідну записку.

Відтак, з 05 квітня 2022 року і по даний час позивач позбавлений права на отримання оплаченого товару на загальну суму 358 461,40 грн., в тому числі, бензину автомобільного А-95-Євро5-Е5 у кількості 2 630 літрів на суму 80 162,40 грн., бензину автомобільного А-92-Євро5 у кількості 7 490 літрів на суму 219 457 грн., палива дизельного ДП-Л-Євро5-ВО у кількості 2 100 літрів на суму 58 842 грн. у зв`язку із заблокуванням талонів (пластикових карток) та відмовою в односторонньому порядку відповідача від виконання взятих на себе, за договором, зобов`язань.

06 квітня 2022 року на адресу позивача від ТОВ "Вест Кард" надійшов лист №05/04-7 від 05.04.2022р. про те, що у зв`язку із введенням на всій території України із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнного стану, ТОВ "Вест Кард" не може виконувати свої зобов`язання за договором та посилався на форс-мажорні обставини, що засвідчені загальним офіційним листом Торгово-промислової палати від 28.02.2022р. № 2024/02.0-7.1.

Користуючись своїм правом, позивач здійснив направлення на адресу відповідача претензійних листів від 19.04.2022р. №02.1-13/112 та від 05.05.2022р. №02.1-13/126 з вимогами виконання зобов`язань за договором та повідомлення дати можливого отримання залишку товару, котрі, з боку відповідача залишились без відповідей та належного реагування.

Визначені обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом про зобов`язання відповідача вчинити дії, спрямовані на поставку (відпуск на умовах договору) підприємству паливних матеріалів загальною вартістю 358 461,40 грн. (бензин автомобільний А-95-Євро5-Е5 у кількості 2 630 літрів на суму 80 162,40 грн., бензин автомобільний А-92-Євро5 в кількості 7 490 літрів на суму 219 457 грн., паливо дизельне ДП-Л-Євро5-ВО в кількості 2 100 літрів на суму 58 842 грн.) та стягнення нарахованих сум пені і інфляційних.

До матеріалів справи, відповідно до клопотання ПЕЗО "Міськсвітло" від 02.11.2022р. №02.1-13/308, було долучено копії неотоварених штрих-карток на бензин автомобільний А-95-Євро5-Е5 у кількості 2 630 літрів, бензин автомобільний А-92-Євро5 в кількості 7 490 літрів, паливо дизельне ДП-Л-Євро5-ВО в кількості 2 100 літрів.

Судом встановлена та засвідчується фактична обставина, за котрої неотовареними залишились оплачені позивачем коштами наступні паливні картки (штрих-картки), передані у відповідності до наступних видаткових накладних:

- за видатковою накладною №8638 від 30.07.2021р. бензин автомобільний А-95-Євро-5-Е5 (код ) в кількості 50 літрів на загальну суму 1 524 грн. згідно п`яти штрих-карток номіналом по 10 літрів кожна: 74223, 45972, 02712, 04276, 15146;

- за видатковою накладною №8895 від 30.07.2021р. бензин автомобільний А-95-Євро-5-Е5 (код ) в кількості 360 літрів на загальну суму 10 972,80 грн. згідно тридцяти шести штрих-карток номіналом по 10 літрів кожна: 51598, 95233, 52995, 35941, 38131, 79002, 71903, 72583, 52747, 26686, 39027, 76157, 04166, 58022, 98679, 38552, 38359, 53402, 10197, 39759, 87908, 13414, 96543, 76475, 70866, 02386, 20149, 94835, 67554, 43411, 53831, 18326, 07736, 02260, 54723, 16503;

- за видатковою накладною №9087 від 10.08.2021р. бензин автомобільний А-95-Євро-5-Е5 (код ) в кількості 560 літрів на загальну суму 17068,80 грн. згідно п`ятдесяти шести штрих-карток номіналом по 10 літрів кожна, а також бензин автомобільний А-95-Євро-5-Е5 (код ) в кількості 60 літрів на загальну суму 1758 грн. згідно десяти штрих-карток номіналом по 10 літрів кожна: 43468, 56439, 14849, 82992, 79368, 41990, 05104, 20485, 49345, 69188, 77099, 21121, 48992, 46910, 45751, 00846, 95119, 03112, 93584, 01602, 12309, 15480, 52056, 69887, 22955, 83915, 86200, 89195, 31249, 49882, 54100, 81656, 77392, 61380, 33983, 64379, 79512, 17890, 41123, 92717, 40021, 35231, 37755, 12252, 19636, 40195, 35169, 78282, 56999, 18946, 43470, 50733, 19211, 79492, 35521, 63982, 87886, 69175, 98582, 31682, 61960, 60754;

- за видатковою накладною №9672 від 25.08.2021р. бензин автомобільний А-92-Євро-5-Е5 (код ) в кількості 4380 літрів на загальну суму 128 334 грн. згідно дев`яносто чотирьох штрих-карток номіналом по 20 літрів кожна, а також двісті п`ятдесят штрих-карток номіналом по 10 літрів кожна: 84428, 91006, 16274, 33304, 55623, 03450, 38317, 97367, 11747, 27246, 03225, 45193, 09888, 43821, 86962, 51645, 74601, 87161, 01454, 72340, 62673, 94928, 37355, 02661, 88710, 69604, 54307, 48213, 64840, 01584, 80458, 94483, 37821, 82115, 28113, 26805, 51064, 37570, 27232, 31309, 17602, 53558, 88792, 06335, 06279, 85128, 36355, 37170, 88164, 08574, 65260, 34612, 13874, 71013, 53858, 61873, 37065, 11407, 46304, 79446, 95365, 67610, 67323, 42952, 49789, 38280, 28563, 75080, 31103, 25624, 93668, 22544, 88852, 18363, 09070, 64087, 30376, 83660, 17210, 19298, 71859, 67068, 52378, 76772, 17606, 78102, 26247, 90978, 97998, 66509, 91179, 84748, 06490, 99313, 44994, 14043, 69271, 14921, 04241, 82855, 98970, 92160, 88171, 91883, 99829, 41201, 51706, 13221, 01800, 55459, 64136, 46098, 08257, 23198, 59434, 58740, 76821, 84973, 58849, 09708, 98547, 29868, 91658, 82608, 64435, 55505, 62058, 95843, 45969, 75309, 94622, 45989, 38371, 21277, 18667, 50558, 84640, 02783, 96492, 19368, 05794, 34986, 18352, 62365, 68252, 28986, 40937, 09502, 75537, 40050, 57704, 77734, 32662, 13202, 37190, 71577, 24309, 04790, 47928, 15364, 09194, 75002, 45926, 53944, 61225, 87535, 20028, 59837, 73314, 60412, 23556, 53931, 72715, 38568, 85091, 62861, 57054, 94370, 79119, 98354, 12268, 33571, 40656, 89055, 33564, 74596, 86059, 50030, 89415, 15760, 95788, 12514, 30251, 41649, 47680, 12339, 37066, 10380, 15058, 00164, 80831, 22619, 53348, 91323, 74007, 39654, 02662, 53335, 32870, 04780, 77983, 38257, 74557, 43314, 88596, 13816, 68657, 58209, 03011, 73315, 90492, 49805, 49951, 64250, 96557, 62122, 53261, 57382, 94572, 52781, 59133, 12014, 44018, 97978, 79722, 16126, 29322, 10439, 94335, 62496, 49425, 23875, 66424, 23671, 67139, 38224, 65409, 65452, 18552, 97919, 87771, 83666, 53634, 76528, 11582, 77264, 73929, 29351, 72669, 72280, 56687, 62675, 46581, 35169, 00974, 45537, 48635, 00398, 07689, 44914, 83681, 50079, 04128, 39158, 97267, 49164, 39361, 10820, 66211, 93662, 47215, 50336, 58962, 27201, 43832, 72248, 89467, 61724, 48188, 29283, 88299, 83005, 64175, 03707, 56459, 35957, 87957, 47247, 47514, 25618, 62307, 33688, 31045, 45227, 46819, 67397, 64507, 77898, 67886, 01208, 90591, 89215, 71804, 41020, 67790, 69754, 54653, 78486, 83715, 47745, 44380, 46642, 36064, 34995, 75827, 72562, 63932, 69740, 39703, 45534, 44491, 23999, 85762, 94536, 47923, 28421, 91431, 81064, 13748, 58059, 14046, 13370, 33391, 99313;

- за видатковою накладною №10260 від 06.09.2021р. бензин автомобільний А-92-Євро-5-Е5 (код ) в кількості 3000 літрів на загальну суму 87 900 грн. згідно ста штрих-карток номіналом по 20 літрів кожна, а також сто штрих-карток номіналом по 10 літрів кожна: 36489, 90068, 10857, 81080, 10796, 42481, 30019, 49807, 43529, 56825, 45488, 60443, 46368, 10351, 98182, 67463, 47524, 38649, 48368, 03984, 37878, 35386, 04457, 97556, 76450, 52158, 11019, 66039, 38027, 61000, 78140, 32415, 36304, 28146, 14662, 21891, 17295, 14587, 87641, 59917, 10520, 06086, 98695, 95184, 28468, 24380, 11849, 40084, 94189, 59228, 93045, 79866, 04662, 93047, 45116, 76363, 08200, 88125, 99891, 31521, 62061, 00219, 73837, 33179, 59988, 29370, 06468, 19608, 26280, 55298, 80087, 77424, 34643, 44859, 05829, 86447, 69857, 00001, 22681, 54501, 12757, 27260, 50863, 64428, 73169, 25889, 29811, 24413, 30613, 08578, 64528, 40627, 09832, 03199, 15458, 65583, 14286, 26357, 47615, 31667, 94186, 42060, 78310, 51716, 91351, 53944, 65787, 53578, 37343, 48189, 71670, 96612, 85278, 93092, 90692, 99684, 57188, 17049, 75458, 75511, 48444, 39336, 73246, 62301, 84235, 42139, 55949, 66246, 80798, 33912, 66433, 38815, 62553, 74314, 56941, 97397, 48508, 69319, 47363, 35152, 73051, 61751, 95293, 99011, 68034, 81219, 62645, 18240, 70977, 94815, 68101, 30197, 23967, 97093, 03186, 91791, 95823, 00391, 79253, 93394, 35208, 45180, 76986, 87003, 24189, 08905, 96783, 92142, 20332, 47233, 20595, 36829, 52424, 82131, 48098, 60161, 54625, 64675, 36851, 85932, 71875, 11970, 49842, 52230, 43522, 62583, 36222, 98671, 74652, 86713, 57755, 84663, 44362, 45075, 56682, 03394, 01516, 48657, 95136, 20726;

- за видатковою накладною №11211 від 27.09.2021р. бензин автомобільний А-92-Євро-5-Е5 (код ) в кількості 50 літрів на загальну суму 1465 грн. згідно двох штрих-карток номіналом по 20 літрів кожна, а також однієї штрих-картки номіналом 10 літрів кожна: 91729, 63402, 73534;

- за видатковою накладною №13154 від 04.11.2021р. бензин автомобільний А-95-Євро-5-Е5 (код ) в кількості 1660 літрів на загальну суму 50 596,80 грн. згідно сто п`ятдесяти шести штрих-карток номіналом по 10 літрів кожна, а також п`ятьох штрих-карток номіналом 20 літрів кожна: 82335, 77756, 50912, 61060, 73956, 00272, 65596, 72038, 73269, 58996, 43445, 15860, 56355, 18954, 10706, 47781, 72709, 88789, 80870, 54899, 58422, 84298, 82977, 96678, 65150, 62309, 98225, 56648, 78370, 80712, 10561, 26528, 56509, 90707, 10544, 92633, 18351, 37363, 26217, 53099, 11468, 62608, 53792, 35723, 95787, 40287, 85265, 02125, 21901, 59548, 41120, 97232, 89387, 92261, 67777, 88217, 22574, 98301, 15941, 91300, 29076, 68633, 96395, 21131, 92021, 05256, 41195, 95847, 59575, 72011, 86802, 77232, 45184, 04711, 21697, 93889, 18479, 87765, 94205, 09789, 88626, 37002, 13884, 20158, 93347, 05997, 34441, 36301, 32085, 25120, 30654, 77229, 60383, 84350, 82558, 53820, 87610, 53379, 03570, 76527, 04646, 86980, 69826, 67182, 91328, 42962, 59604, 26129, 22209, 01990, 39021, 78059, 81836, 11567, 40632, 24061, 03322, 58419, 30895, 99022, 76766, 68248, 51484, 38173, 79412, 42856, 48632, 61737, 03047, 54340, 74994, 92033, 70940, 55288, 64407, 65332, 50725, 33178, 85192, 52762, 24433, 97506, 87462, 56208, 86623, 01294, 93583, 00497, 04427, 61560, 37126, 60254, 97805, 67188, 48893, 52020, 54015, 04295, 15382, 47272, 32893;

- за видатковою накладною №13157 від 04.11.2021р. паливо дизельне ДП-Л-Євро5-ВО (код ) в кількості 2100 літрів на загальну суму 58842 грн. згідно п`ятдесяти штрих-карток номіналом по 10 літрів кожна, а також вісімдесяти штрих-карток номіналом 20 літрів кожна: 44453, 10932, 11277, 17068, 24212, 21474, 74095, 43132, 17627, 10836, 49736, 03635, 03738, 01524, 61365, 87587, 04507, 34368, 02005, 02006, 35399, 54653, 10659, 66530, 67568, 33704, 63113, 40624, 33479, 40605, 46171, 92930, 82136, 76002, 97747, 19057, 42155, 04706, 26015, 62477, 45965, 89879, 87440, 82155, 53904, 52685, 76162, 92692, 71886, 41783, 75619, 30463, 82588, 78512, 42321, 41367, 71729, 21916, 77351, 29531, 78650, 47884, 65402, 68709, 56217, 06045, 57151, 47558, 42202, 17199, 09677, 71609, 52264, 09153, 68472, 08356, 34807, 52527, 68319, 59947, 63829, 99723, 08865, 12607, 10259, 46204, 42630, 94767, 50669, 08379, 21414, 39784, 28855, 38777, 80211, 56029, 98839, 54783, 80735, 76123, 27764, 01283, 93163, 30122, 34497, 33357, 72399, 25901, 84149, 31468, 60331, 46188, 30244, 90329, 34175, 59813, 14825, 05111, 65891, 94731, 92184, 70677, 95206, 97229, 21118, 47967, 87082, 84000, 32235, 94075.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст. 67 ГК України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно ст. 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов`язання, наведені в ст. 179 ГК України, згідно з якою майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 2 ст. 180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 632 ЦК України унормовано, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

У розумінні приписів наведеної норми, ціна є однією із найважливіших умов відплатного договору. Сторони мають право встановлювати ціну в договорі на власний розсуд.

В силу ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому судом також засвідчується, що відповідно до ст. 204 ЦК України, вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Згідно ст. 629 ЦК України, з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися лише при: - розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; - розірванні договору в судовому порядку; - відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; - припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; - недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

В силу ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч.ч. 1, 7 ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема, у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми. (ч. 1 ст. 670 ЦК України).

Відтак, договір поставки є окремим видом зобов`язання, до якого застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Договір купівлі-продажу має двосторонній характер, що зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто з укладенням такого договору продавець бере на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

Системний аналіз зазначених норм свідчить, що закон не передбачає такої підстави для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним, як закінчення строку дії договору або оприлюднення звіту про виконання договору. Отже, сам факт закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку.

За визначених обставин суд повторно зауважує, що з моменту передачі відповідачем позивачу карток на пальне за видатковими накладними у позивача виникло право власності на цей товар.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України №281/171/578/155 від 20.05.2008р., затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики України від 20 травня 2008 року №281/171/578/155, талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

За загальним правилом для отримання товару на АЗС покупець пред`являє оператору АЗС картку на пальне. Оператор АЗС здійснює відповідну ідентифікацію картки на пальне, здійснює фактичну передачу (видачу) товару відповідної марки та кількості, після чого картка на пальне залишається у оператора, що є підтвердженням факту отримання покупцем товару зі зберігання відповідного асортименту та кількості.

Таким чином, позивач як власник карток на пальне, отриманих за вищезазначеними видатковими накладними володіє законним правом на отримання на АЗС, визначених угодою, товару (пального) по картках у кількості, маркуванні, визначеному у талонах на пальне, впродовж дванадцяти місяців з дні підписання тієї чи іншої видаткової накладної.

Визначеним правом, з огляду на блокування карток відповідачем, позивач скористатись в повній мірі не зміг.

За визначених обставин, приймаючи до уваги укладення між сторонами відповідної угоди, проведення позивачем повних розрахунків по оплаті товарно-матеріальних цінностей, вчинення відповідачем дій, котрі суперечать як положенням законодавчих актів України, так і умовам укладеного договору, суд дійшов висновку про повну підставність позовних вимог ПЕЗО "Міськсвітло" в частині зобов`язання ТОВ "Вест Кард" поставити позивачу паливні матеріали загальною вартістю 358 461,40 грн., в тому числі, бензин автомобільний марки А-95-Євро5-Е5 у кількості 2 630 літрів на суму 80 162,40 грн., бензин автомобільний марки А-92-Євро5 в кількості 7 490 літрів на суму 219 457 грн., паливо дизельне марки ДП-Л-Євро5-ВО в кількості 2 100 літрів на суму 58 842 грн.) відповідно до умов договору про закупівлю товарів №95 від 12.04.2021р., шляхом заправки автотранспортних засобів ПЕЗО "Міськсвітло" на автозаправних станціях.

При цьому позивачу за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню судові витрати на суму сплаченого судового збору 5 376,92 грн. (1,5% від загальної вартості недопоставленого пального 358 461,40 грн.) в порядку, визначеному ст. 129 ГПК України.

В даному аспекті судом зауважується, що 05 квітня 2022 року при пред`явленні довіреними особами замовника пластикових карток на АЗС учасника, у видачі (заправці) на АЗС вказаного у талоні об`єму і марки пального було відмовлено у зв`язку із заблокуванням вищезазначених талонів (пластикових карток), про що начальником служби транспорту ПЕЗО "Міськсвітло" на ім`я директора підприємства було надано доповідну записку. Відповідна обставина, на думку суду, в повній мірі підтверджує неможливість позивача, як власника пального, скористатись своїми законними правами, отримати те, на що він розраховував при укладенні угоди. Натомість відповідач, засвідчуючи про неподання позивачем доказів пред`явлення 05.04.2022р. на АЗС, визначених в договорі, отриманих талонів на суму 358 461,40 грн. не враховує тієї обставини, що товариство, як власник (емітент) паливних карток, який самостійно, у власних комерційних інтересах, контролює рух карток та пального за останніми, здійснивши всупереч умовам договору блокування талонів, своїми ж діями унеможливив отоварення позивачем пальним за картками у тому обсязі та кількості, котрі йому були необхідні в той чи інший час, і при цьому не обов`язково на всю кількість карток одночасно та не на остаточну суму вартості заборгованого пального. При цьому, про розблокування карток, або ж про готовність відпустити пальне відповідач позивача не сповістив.

Також судом зауважується визначене положеннями укладеного між сторонами договору право позивача на отоварення карток у будь-якому місці (АЗС відповідача), час та у кількості впродовж терміну дії паливних карток (12 місяців з дати отримання за накладною), як і визначений договором та взятий на себе відповідачем обов`язок відпустити пальне у тій чи іншій кількості, на тій чи іншій АЗС та у погоджені строки.

Суд поруч з цим засвідчує, що відповідно до гарантійного листа ТОВ "Вест Кард" останнє зобов`язувалось здійснювати відпуск пального підприємству-позивачу продовж 12 місяців, здійснити рівноцінний обмін талонів/паливних карток старого зразку, що залишилися у замовника та не були використані, на талони/паливні картки нового зразка, талони (еквівалент), що залишились у замовника після закінчення строку їх дії, замінити на талони з новим терміном дії, або ж продовжити строк їх дії, у т.ч. на 2022 рік, без додаткової на це оплати.

Відтак, блокуючи картки та не забезпечуючи відпуск пального, відповідач порушує як надані позивачу гарантійні зобов`язання під час участі у відкритих торгах, так і положення угоди, укладеної за результатами таких торгів.

Також, на думку суду, пропонуючи повернути позивачу кошти (вартість бензину А-92), а також здійснити обмін паливних карток на дизельне пальне та бензин А-95, відповідач вчиняє дії, котрі свідчать про усвідомлення товариством наявності відповідних зобов`язань перед позивачем. Більше того, означена дія вчиняється стороною у відповідності до взятих на себе як гарантійних зобов`язань (гарантійний лист №02/03-9 від 02.03.2021р.), так і договірних зобов`язань (угода №95 від 12.04.2021р. про закупівлю товарів), а також у відповідностей до застережень, котрі містяться у видаткових накладних на передачу карток на пальне (в частині строку дії карток, наслідків збігу цього строку, заміни карток старого зразка на нові).

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва надається безкоштовно.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

За змістом частини другої статті 218 ГК України, підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Так, частина друга статті 218 ГК України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статтями 17 ЦК України, 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками (постанова Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 904/6463/14 (3-216гс15).

Відповідно до частини другої статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, зокрема, викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022р. у справі №908/2287/17, висновки якої враховуються відповідно до частини четвертої ст. 300 ГПК України, зазначив, що сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати (пункт 75).

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних (пункт 76).

Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018р. у справі №926/2343/16, від 16.07.2019р. у справі №917/1053/18 та від 25.11.2021р. у справі №905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу (пункт 77).

Таких саме висновків дотримуються колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постановах від 16.07.2019р. у справі №917/1053/18, від 09.11.2021р. у справі №913/20/21, від 04.10.2022р. у справі №927/25/21.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі №904/3886/21 від 25.01.2022р., у справі №917/1053/18 від 16.07.2019р., у справі №913/20/21 від 09.11.2021р.

Лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановити чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання сторонами свого обов`язку.

Введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти, адже протилежного відповідачем не доведено відповідними доказами. Відповідач не надав доказів того, що підприємство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом, що всі працівники (чи їх частина), керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все, або частина складу рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану.

Отже, форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.

Отже, в даному випадку відповідач не надав доказів, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором поставки.

Також, суд зауважує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем, з огляду на запровадження в державі воєнного стану, тобто такі форс-мажорні обставини, стосуються обох сторін договору.

При цьому, відповідач не надав суду жодних доказів для підтвердження того, що військова агресія проти України є форс-мажорними обставинами, що стосується можливості виконання відповідачем його зобов`язань згідно договору №95 від 12.04.2021р.

Надаючи суду у заперечення позову документи стосовно неможливості виконання зобов`язань за договором у зв`язку із збройною агресією та блокуванням поставок пального із підтримуючої агресію країни, відповідач в той же час не засвідчує того чи визначені матеріали направлялись до ТПП для розгляду і отримання сертифікату про існування форс-мажорних обставин та неможливості у зв`язку з такими обставинами виконати повністю чи частково умови укладеного із ПЕЗО "Міськсвітло" договору про закупівлю товарів від 12.04.2021р. №95.

В той же час, ні в договорі поставки, ні в самих видаткових накладних посилання на поставку нафтопродуктів, виробником яких виступає саме є ВАТ "Мозирський НПЗ", р-ка Білорусь, відсутні. Виробник товару сторонами умовами договору не погоджувався. В картках на пальне також зазначено лише вид та кількість палива, без зазначення виробника пального. На АЗС відпуск палива проводиться без врахування виробника, на колонках АЗС зазначено лише вид палива. Протилежного відповідач не довів.

Судом зауважується, що згідно п. 15 постанови НБУ №18 від 24.02.2022р., зупинено здійснення обслуговуючими банками видаткових операцій за рахунками резидентів російської федерації/республіки Білорусь, за рахунками юридичних осіб (крім банків), кінцевими бенефіціарними власниками яких є резиденти Російської Федерації/Республіки Білорусь.

Згідно п. 17 постанови уповноваженим установам забороняється здійснювати будь-які валютні операції 1) з використанням російських рублів та білоруських рублів; 2) учасником яких є юридична або фізична особа, яка має місцезнаходження (зареєстрована/постійно проживає) в російській федерації або в республіці Білорусь; 3) для виконання зобов`язань перед юридичними або фізичними особами, які мають місцезнаходження (зареєстрована/постійно проживає) в російській федерації або в республіці Білорусь.

Постановою КМУ від 10.05.2022 №555 абзац другий пункту 5 Технічного регламенту щодо вимог до автомобільних бензинів, дизельного, суднових та котельних палив, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2013 року №927, викладено в такій редакції: "Дозволяється введення в обіг і обіг палив, які ввозяться на митну територію України з держав - членів ЄС та інших держав (крім палива походженням з Російської Федерації та Республіки Білорусь та/або палива, власниками якого є юридичні особи, які зареєстровані на території Російської Федерації та Республіки Білорусь, або кінцевими бенефіціарами яких є Російська Федерація та Республіка Білорусь, фізичні та юридичні особи, стосовно яких застосовано спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) відповідно до Закону України "Про санкції"), на підставі документа, що підтверджує відповідність нафтопродуктів вимогам цього Технічного регламенту, виданого іноземним суб`єктом господарювання або органом з оцінки відповідності мовою оригіналу, що підтверджує відповідність нафтопродуктів стандартам EN 228 (автомобільні бензини) і EN 590 (дизельне паливо) або їх аналогів, - до припинення або скасування воєнного стану в Україні та протягом наступних 90 календарних днів".

Згідно пояснень відповідача запровадження в Україні воєнного стану унеможливило реалізацію пального виробництва Білорусії.

Проте, відповідач не надає жодних доказів наявності зв`язку між цими обставинами і неможливістю виконати умови договору поставки, відсутність на момент введення цих нормативних актів залишку пального у відповідача чи на АЗС, які зобов`язані були видати паливо згідно з договором.

Позивач не міг отоварити картки на пальне з 05 квітня 2022 року, в той час як зазначена постанова прийнята 10.05.2022р. Неможливість отоварення карток з 05.04.2022р. відповідач не спростував, доказів на підтвердження дати блокування карток не надав. Причини блокування карток на АЗС позивачу не повідомили.

Стосовно позовних вимог ПЕЗО "Міськсвітло" щодо стягнення на його користь з відповідача 55 586,01 грн. пені судом засвідчується наступне:

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно положень п. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно із ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (п. 1 ст. 549 ЦК України). Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

У відповідності до положень ст.ст. 230, 231 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У відповідності до норм ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Суд зазначає, що за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

В даному випадку, відповідно до розділу VІІ укладеного між сторонами договору про закупівлю товарів №95 від 12.04.2021р. (п.п. 7.1, 7.2 договору), у разі невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором. У разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань, невідповідність якості товару учасник сплачує замовнику штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня) у розмірі подвійної ставки НБУ від вартості оплачених обсягів товару за кожен день прострочення поставки, а у разі здійснення попередньої оплати учасник, крім сплати зазначених штрафних санкцій, повертає замовнику кошти з урахуванням індексу інфляції.

Договір про закупівлю товарів від 12.04.2021р. №95 в частині розділу VІІ (п.п. 7.1, 7.2 договору) предметом судового розгляду не виступав, недійсним не визнавався, сторонами змінений не був. Відповідач допустив порушення умов договору в частині несвоєчасного виконання зобов`язань, тому, на переконання суду, сплата штрафних санкцій є його договірним зобов`язанням.

Аналізуючи відповідну вимогу позивача, зокрема, надані розрахунки, суд зауважує, що санкції в сумі 55 586,01 грн. здійснено нарахуванням за період існуючих, на думку позивача, зобов`язань у відповідача з 06.04.2022р. по 31.08.2022р. із врахуванням загальної вартості невідпущеного пального 358 461 грн.

Судом повторно наголошується, що загальна вартість палива за неотовареними картками складає 358 461,40 грн. і складається із суми заборгованостей по неотоварених картках, переданих за наступними видатковими накладними:

- №8638 від 30.07.2021р., вартість недоотриманого пального 1 524 грн.;

- №8895 від з 30.07.2021р., вартість недоотриманого пального 10 972,80 грн.;

- №9087 від 10.08.2021р., вартість недоотриманого пального 18 826,80 грн.;

- №9672 від 25.08.2021р., вартість недоотриманого пального 128 334 грн.;

- №10260 від 06.09.2021р., вартість недоотриманого палива 87 900 грн.;

- №11211 від 27.09.2021р., вартість недоотриманого палива 1 465 грн.;

- №13154 від 04.11.2021р., вартість недоотриманого палива 50 596,80 грн.;

- №13157 від 04.11.2021р., вартість недоотриманого палива 58 842 грн.

При цьому, в силу положень, визначених у договорі №95 від 12.04.2021р. з врахуванням особливостей, визначених сторонами у видаткових накладних, кінцевим терміном отримання палива за картками, визначеними у тій чи іншій видатковій накладній виступає:

- по 30.07.2022р. включно пальне, за картками, визначеними у накладних №№8895, 8638 від 30.07.2021р.,

- по 10.08.2022р. включно пальне, за картками, визначеними у накладній №9087 від 10.08.2021р.,

- по 25.08.2022р. включно пальне, за картками, визначеними у накладній №9672 від 25.08.2021р.,

- по 06.09.2022р. включно пальне, за картками, визначеними у накладній №10260 від 06.09.2021р.,

- по 27.09.2022р. включно пальне, за картками, визначеними у накладній №11211 від 27.09.2021р.,

- по 04.11.2022р. включно пальне, за картками, визначеними у накладних №№13154, 13157 від 04.11.2021р.

Аналізуючи п. 7.2 договору від 12.04.2021р., суд засвідчує, що відповідальність у вигляді санкцій в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості оплачених обсягів товару товариство "Вест Кард" несе лише у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань, невідповідності якості товару, однак, за кожен день прострочення поставки.

Відтак, на думку суду, у позивача виникає право на нарахування сум санкцій та подальше звернення з відповідним позовом невідкладно з дня, наступного за останнім днем, визначеним для отримання палива за картками та у випадку, коли на цей день у відповідача була наявна дія щодо зволікання у виконанні зобов`язань за угодою.

В даному випадку такою дією виступає блокування відповідачем карток на пальне та відмова ТОВ "Вест Кард" у отоваренні паливних карток станом як на останній день дії таких карток, так і на даний час.

Відтак, в межах часових параметрів здійснених позивачем нарахувань санкцій (з 06.04.2022р. по 31.08.2022р.), а також із врахуванням визначених судом вище останніх днів дії паливних карток та вартості заборгованого пального, отриманих по тій чи іншій видатковій накладній, нарахування суми санкцій в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неотриманого пального можливе:

- за накладною №9672 від 25.08.2021р. за період з 26.08.2022р. по 31.08.2022р. із суми 128 334 грн. (1 054,80 грн. санкцій);

- за накладною №8638 від 30.07.2021р. за період з 31.07.2022р. по 31.08.2022р. із суми 1 524 грн. (66,81 грн. санкцій);

- за накладною №9087 від 10.08.2021р. за період з 11.08.2022р. по 31.08.2022р. із суми 18 826,80 грн. (541,59 грн. санкцій);

- за накладною №8895 від 30.07.2021р. за період з 31.07.2022р. по 31.08.2022р. із суми 10 972,80 грн. (481 грн. санкцій);

- за накладною №13154 від 04.11.2021р. із суми вартості заборгованого пального 50 596,80 грн. нарахування санкцій можливе з 05.11.2022р., однак, визначена дата знаходиться за межами періоду здійснених нарахувань позивача;

- за накладною №10260 від 06.09.2021р. із суми вартості заборгованого пального 87 900 грн. нарахування санкцій можливе з 07.09.2022р., однак, визначена дата знаходиться за межами періоду здійснених нарахувань позивача;

- за накладною №11211 від 27.09.2021р. із суми вартості заборгованого пального 1 465 грн. нарахування санкцій можливе з 28.09.2022р., однак, визначена дата знаходиться за межами періоду здійснених нарахувань позивача;

- за накладною №13157 від 04.11.2021р. із суми вартості заборгованого пального 58 842 грн. нарахування санкцій можливе з 05.11.2022р., однак, визначена дата знаходиться за межами періоду здійснених нарахувань позивача.

За викладеного, підставною та такою, що підлягатиме стягненню в судовому порядку, виступатиме, на переконання суду, штрафна санкція у загальному розмірі 2 144,20 грн. Із врахуванням стягнення цієї суми, з відповідача на користь позивача, в поряду ст. 129 ГПК України, підлягатиме до стягнення 32,16 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору.

Щодо стягнення решти штрафних санкцій 53 441,81 грн., суд засвідчує на безпідставності таких вимог та їх невідповідності фактичним обставинам справи, положенням укладеної між сторонами угоди.

Стосовно позовних вимог ПЕЗО "Міськсвітло" про стягнення на його користь з відповідача 35 596,14 грн. інфляційних судом засвідчується на безпідставності вимог, відсутності визначених законодавством підстав для їх задоволення, зокрема, з огляду на наступне:

У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд відзначає, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд засвідчує, що законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три відсотки річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні наведеного позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань до повного виконання грошового зобов`язання. Аналогічний правовий висновок, викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23 жовтня 2018 року по справі №913/70/18.

Однак, в даному випадку, хоча відносини між сторонами виникли на підставі відплатного договору, предметом спору у справі виступає зобов`язання ТОВ "Вест Кард" поставити (відпустити) ПЕЗО "Міськсвітло" паливні матеріали.

Відповідні зобов`язання відповідача не містять ознак грошового зобов`язання за невиконання котрого можливе нарахування згідно ст. 625 ЦК України суми інфляційних.

В даному аспекті судом приймається до уваги відсутність можливості у ПЕЗО "Міськсвітло" здійснювати нарахування ТОВ "Вест Кард" інфляційних із посиланням на положення п. 7.2 договору про закупівлю товарів від 12.04.2021р. №95, зокрема, з огляду на ту підставу, що нарахування відповідних сум, в силу положень угоди, можливе відповідачу лише у випадку наявності спору щодо повернення (стягнення в судовому порядку) здійсненої позивачем попередньої оплати та можливого лише за таких умов відповідного ініціювання питання стосовно повернення коштів з урахуванням індексу інфляції.

За змістом ст. 236 ГПК України, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до таких правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст.ст. 73, 74, 76, 77, 86, 236-238, 282 ГПК України, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Згідно з вимогами частин першої, третьої статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ГПК України, допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд, в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував у своїх постановах щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі №910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі №917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі №902/761/18, від 04.12.2019р. у справі №917/2101/17.

Поряд з цим, суд вбачає за необхідне відзначити, що не відповідач повинен подавати докази на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обставин - викладених у заяві по суті позовній заяві, а в силу положень ст. 74 ГПК України такий обов`язок (тягар доказування) покладено саме на позивача.

Разом з цим докази, які подаються до господарського суду, підлягають оцінці відповідно до ст. 86 ГПК України, за якою суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує. Суд звертається до правової позиції, наведеної у постановах Верховного Суду від 05.02.2019р. у справі №914/1131/18, від 26.02.2019р. у справі №914/385/18, від 10.04.2019р. у справі №904/6455/17, від 05.11.2019р. у справі №915/641/18, від 13.01.2020р. у справі №908/510/19.

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58) відповідно до котрої згідно з усталеною практикою Суду, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Суд також приймає до уваги положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, хоча йому було створено усі можливості для надання заперечень та доказів в обґрунтування останніх, а судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве та вирішальне значення для правильного вирішення спору.

Інші доводи та заперечення відповідача судом розглянуті та відхилені, зокрема, як такі, що на результат вирішення спору - часткове задоволення позовних вимог з наведених вище підстав, впливу не мають.

Згідно п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір та інші судові витрати в разі відмови в позові покладаються на позивача.

Враховуючи прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 53 441,81 грн. штрафних санкцій та 35 596,14 грн. інфляційних, суд вважає, що витрати, пов`язані з поданням позовної заяви в цій частині до суду та розглядом справи в суді (сплата судового збору), котрі поніс позивач, слід залишити за ПЕЗО "Міськсвітло".

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 75, 76-80, 129, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Вест Кард" (м. Луцьк, вул. Кременецька, 38, ) поставити Підприємству електромереж зовнішнього освітлення "Міськсвітло" (м. Полтава, вул. Героїв АТО, 73А, ) паливні матеріали загальною вартістю 358 461,40 грн., в тому числі, бензин автомобільний марки А-95-Євро5-Е5 у кількості 2 630 літрів на суму 80 162,40 грн., бензин автомобільний марки А-92-Євро5 в кількості 7 490 літрів на суму 219 457 грн., паливо дизельне марки ДП-Л-Євро5-ВО в кількості 2 100 літрів на суму 58 842 грн.) відповідно до умов договору про закупівлю товарів №95 від 12.04.2021р., шляхом заправки автотранспортних засобів ПЕЗО "Міськсвітло" на автозаправних станціях.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест Кард" (м. Луцьк, вул. Кременецька, 38, ) на користь Підприємства електромереж зовнішнього освітлення "Міськсвітло" (м. Полтава, вул. Героїв АТО, 73А, ) 2 144,20 грн. штрафних санкцій та 5 409,08 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору.

4. Відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 53 441,81 грн. штрафних санкцій та 35 596,14 грн. інфляційних нарахувань.

5. Наказ на виконання п. 2 резолютивної частини рішення суду видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З врахуванням положень ст.ст. 253, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення

складено 09.12.2022р.

Суддя В. А. Войціховський

рішення суду направити:

- Підприємству електромереж зовнішнього освітлення "Міськсвітло" ();

- Товариству з обмеженою відповідальністю "Вест Кард" ().