РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.09.2022 Справа № 910/807/22

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Заїки О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За первісним позовом Приватного підприємства "Транс Логістик" (вул. Теплична, буд. 27С, смт. Слобожанське, Дніпропетровська область , 52005)

до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно - страхова компанія" (вул. Кирилівська, буд.40, м. Київ, 04080)

про стягнення 96 671, 41 грн.

та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства "Українська Пожежно-Страхова Компанія"

до Приватного підприємства "Транс Логістик"

про визнання недійсним договору

Представники учасників справи:

Від позивача за первісним позовом: Денисенко В.М.;

Від відповідача за первісним позовом: не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Транс Логістик" (далі-позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно - страхова компанія" (далі - відповідач) про стягнення 96 671, 41 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2022 року відкрито провадження у справі № 910/807/22, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

16.02.2022 року через відділ діловодства Господарського суду від Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно - страхова компанія" надійшла зустрічна позовна заява до Приватного підприємства "ТРАНС ЛОГІСТИК" про визнання договору недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 року зустрічну позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Українська Пожежно-Страхова Компанія" залишено без руху, встановлено спосіб та строк для усунення недоліків зустрічної позовної заяви.

17.05.2022 засобами поштового зв`язку від Приватного акціонерного товариства "Українська Пожежно-Страхова Компанія" надійшла заява про усунення недоліків зустрічної позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.05.2022 прийнято зустрічний позов Приватного акціонерного товариства "Українська Пожежно-Страхова Компанія" до спільного розгляду з первісним позовом. Суд вирішив перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 22.06.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.06.2022 внесені виправлення в ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.05.2022 та вказати вірну назву відповідача за зустрічним позовом: Приватне підприємство "Транс Логістик" та адресу: вул. Теплична, буд. 27 С, смт. Слобожанське, Дніпропетровська область, 52005.

20.06.2022 засобами поштового зв`язку до Господарського суду міста Києва від представника відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив.

20.06.2022 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Приватного підприємства "Транс Логістик" надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EasyCon".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.06.2022 заяву Приватного підприємства "Транс Логістик" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EasyCon" задоволено.

Представник Приватного акціонерного товариства "Українська Пожежно-Страхова Компанія" в підготовче засідання 22.06.2022 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час підготовчого засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №738.

Судом у підготовчому засіданні 22.06.2022 без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 20.07.2022.

29.06.2022 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Приватного підприємства "Транс Логістик" надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EasyCon".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2022 заяву Приватного підприємства "Транс Логістик" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EasyCon" задоволено.

19.07.2022 через відділ діловодства Господарського суду від Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" надійшли письмові пояснення по справі.

19.07.2022 через відділ діловодства Господарського суду від Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" надійшли додаткові письмові пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.20222 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.08.2022.

27.07.2022 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Приватного підприємства "Транс Логістик" надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EasyCon".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.08.2022 задоволено заяву Приватного підприємства "Транс Логістик" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EasyCon".

17.08.2022 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник Приватного акціонерного товариства "Українська Пожежно-Страхова Компанія" в судове засідання 17.08.2022 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час підготовчого засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №020.

Судом у судовому засіданні 17.08.2022 без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу про оголошення перерви по розгляду справи до 26.09.2022.

18.08.2022 від Приватного підприємства "Транс Логістик" надійшла заява по справі.

24.08.2022 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Приватного підприємства "Транс Логістик" надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EasyCon".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2022 заяву Приватного підприємства "Транс Логістик" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів задоволено.

Присутній у судовому засіданні 26.09.2022 представник позивача за первісним позовом підтримав первісні позовні вимоги, проти задоволення зустрічного позову заперечував.

Представники відповідача за первісним позовом в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

У судовому засіданні 26.09.2022, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

16.07.2019 року між Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно - страхова компанія" (Страховик) та Приватним підприємством "ТРАНС ЛОГІСТИК" (Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №078 999/920/190001043.

Згідно з п.5.1 Договору (частина ІІ) страховий випадок - передбачена Договором подія (ризик, визначений Страхувальником в Частині 1 Договору), що відбулася в період дії Договору, з настанням якої виникає обов`язок Страховика здійснити виплату страхового відшкодування Страхувальнику/ Вигодонабувачу на умовах Договору.

Страховик в межах страхової суми компенсує збитки, що виникли внаслідок страхового випадку та пов`язані з компенсацією за втрату або за відновлювальний ремонт ТЗ/ДО шляхом виплати страхового відшкодування відповідно до умов Договору. (п.5.2 Договору (частина ІІ)

Пунктом 11.4.9 Договору передбачено, що Страховик зобов`язаний прийняти рішення про виплату (скласти страховий акт) страхового відшкодування, або прийняти рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування в термін не пізніше 5 робочих днів від дати отримання Страховиком всіх необхідних документів, зазначених в розділі 13 частини ІІ цього Договору, що підтверджують факт настання страхового випадку та розмір збитків.

Відповідно до п.13.1 Договору (частина ІІ) з метою встановлення обставин страхового випадку, визначення розміру збитку та виплати страхового відшкодування Страхувальник зобов`язаний надати Страховику, в залежності від застрахованого ризику та типу страхового випадку, наступні документи:

13.1.1. при настанні страхового випадку за будь - яким ризиком:

13.1.1.1. письмову заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування;

13.1.1.2. документи, що посвідчують особу Страхувальника/Вигодонабувача (для фізичної особи: паспорт, довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру. Для юридичної особи: свідоцтво про державну реєстрацію; довідка про включення до ЄДРПОУ);

13.1.1..3. довідку відповідних компетентних органів, в залежності від типу страхового випадку;

13.1.1.4. копію Договору страхування;

13.1.1.5. Документи, що підтверджують майновий інтерес Страхувальника (Вигодонабувача) - свідоцтво про реєстрацію, договір купівлі - продажу, договір оренди тощо.

13.1.1.6. якщо справа про подію, що має ознаки страхового випадку передана до суду - копію рішення суду;

1.3.1.1.7. документи, що підтверджують вартість відновлювального ремонту, необхідного для відновлення пошкодженого застрахованого ТЗ та/або ДО. а саме; а) документи ремонтних підприємств (наряд - замовлення, калькуляції, рахунки), де буде здійснено відновлювальний ремонт ТЗ із зазначенням переліку відновлювальних робіт, їх вартість, вартість деталей, що замінюються, і т. ін.) висновок незалежної експертизи, якщо вона замовлялась Страхувальником;

13.1.1.8. у разі, якщо ТЗ є забезпеченням банківського кредиту - письмовий дозвіл Вигодонабувача на отримання Страхувальником суми страхового відшкодування, якщо Вигодонабувач у письмовій формі не визначив іншого порядку сплати страхового відшкодування.

У п.13.1.4 Договору в редакції Додатку №2 до Договору добровільного страхування наземного транспорту №078 999/920/190001043 від 16.07.2019 року при настанні страхового випадку по ризику ДТП додатково до документів, вказаних в п.1.3.1.1 частини ІІ цього Договору надаються наступні документи: Для всіх випадків пошкодження застрахованого ТЗ:

13.1.4.1. копія посвідчення водія, що керував T3 під час настання страхового випадку;

13.1.4.2. розширена довідка про факт ДТП, із зазначенням дати, часу, місця та пошкоджень ТЗ, а також довідка про реєстрацію і обставини ДТП (схема ДТП), видана уповноваженим на те державним органом, із зазначенням обставин, наслідків пригоди (пошкоджень ТЗ, додаткового обладнання), П.І.Б. та адреси учасників ДТП, їх стану та технічного стану ТЗ, інформації про наявність полісів ОСЦПВВНТЗ,

13.1.4.3. при пошкодженні виключно скляних деталей ТЗ - вітрового, заднього та бокового скла автомобіля, скла фар і світлорозсіювачів ліхтарів, скла зовнішніх дзеркал, повторювачів поворотів застрахованого ТЗ, за умови відсутності пошкодження деталей, вузлів та агрегатів цього ТЗ, у разі відсутності довідки органів МВС використовується Акт огляду Т`З, який складають уповноважені представники Страховика і Страхувальника, за встановленою Страховиком формою. Протягом строку дії Договору при пошкодженні виключно скляних деталей Страховик здійснює не більше 2 (двох) виплат страхового відшкодування без довідок компетентних органів, за кожним застрахованим ТЗ.

Згідно з п.16.1.11 Договору в редакції Додатку №2 до Договору добровільного страхування наземного транспорту №078 999/920/190001043 від 16.07.2019 року підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є, зокрема, відсутність Акту огляду, завіреного підписом та печаткою представника Страховика, що засвідчує факт проведення огляду та фотографування ТЗ.

Додатком №15 до Договору добровільного страхування наземного транспорту №078 999/920/190001043 від 16.07.2019 Сторони передбачили перелік застрахованих транспортних засобів, зокрема, транспортний засіб "MAN", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , період дії договору 27.11.2019 - 26.11.2020.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.11.2020 по вул. Харківське шосе, 203 у м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "MAN", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить Приватному підприємству "ТРАНС ЛОГІСТИК", під керуванням ОСОБА_1 , та транспортного засобу "MAN", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення №023906 від 26.11.2020, довідкою Національної поліції України №489121.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль "MAN", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності Приватному підприємству "ТРАНС ЛОГІСТИК".

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 26.01.2021 року у справі №753/21367/20 ОСОБА_1 , водія транспортного засобу "MAN", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.

Заявою від 30.11.2020, зареєстрованою за №170, позивач повідомив відповідача про настання страхового випадку за фактом ДТП, яке сталось 26.11.2020.

Листом №1462 від 22.12.2020 року Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно - страхова компанія" відмовило у виплаті страхового відшкодування на підставі п.п.16.1.11 п.16.1 Договору, у зв`язку з відсутністю Акту огляду транспортного засобу "MAN", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Товариством з обмеженою відповідальністю "АВАНТІ ГРУП" виставлено рахунок - фактуру №KYV_AVGOK-0000729 від 05.05.2021 на ремонт транспортного засобу "MAN", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на суму в розмірі 487 140 грн 50 коп.

Висновком експерта №5303/21/21(товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ) від 25.03.2021, складеного судовим експертом Дроздовим Ю.В., встановлено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ - автомобілю "MAN", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП складає 561 491 грн 84 коп., вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ - автомобілю "MAN", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП складає 232 104 грн 66 коп.

З огляду на зазначене, ПП "Транс Логістик" звернулося до суду з позовом у справі №910/5726/21 про стягнення зі Страхової компанії страхового відшкодування у розмірі 487 140,50 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.06.2021, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2021 у справі №910/5726/21, в задоволенні позову ПП "Транс Логістик" відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.12.2021 у справі №910/5726/21 касаційну Приватного підприємства "Транс Логістик" задоволено. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2021 у справі №910/5726/21 скасовано і ухвалено нове рішення.

Позов Приватного підприємства "Транс Логістик" до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про стягнення 487 140,50 грн задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на користь Приватного підприємства "Транс Логістик" 487 140,50 грн страхового відшкодування.

Приватний виконавець Шарков О.О. в межах виконавчого провадження №68104929 здійснив виконання наказу Господарського суду міста Києва від 10.01.2022, виданого на виконання постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.12.2021 у справі №910/5726/21, стягнувши з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" 487 140,50 грн, що підтверджується платіжним дорученням №4109 від 13.01.2022.

Постановою приватного виконавця Шаркова О.О. від 13.01.2022 закінчено виконавче провадження №68104929.

Враховуючи, що фактично сплата страхового відшкодування здійснена 13.01.2022, позивачем за первісним позовом нараховано та заявлено до стягнення з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно - страхова компанія" 48 788,75 грн інфляційних втрат за період з січня 2021 року по грудень 2021 року, 15 455,03 грн 3% річних за період з 23.12.2020 по 12.01.2021 та 32 427,63 грн пені за період з 23.12.2020 по 22.06.2021.

Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно - страхова компанія" в свою чергу звернулось до суду з зустрічним позовом про визнання недійсним договору добровільного страхування наземного транспорту від 16.07.2019 №078 999/920/190001043 в частині страхування транспортного засобу MAN TGM 18.240, державний номер НОМЕР_1 , який мотивований тим, що договір укладений з порушенням вимог статей 6, 16 Закону України "Про страхування", оскільки при його укладенні страхувальником не виконано обов`язку щодо надання страховику транспортного засобу для огляду та складання відповідного акту огляду транспортного засобу.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 354 Цивільного кодексу України за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1, ст. 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 4 Закону України "Про страхування" визначено, що майнові інтереси, які пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням майном, а також інтереси, пов`язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) віднесені до об`єктів страхування.

Як встановлено судом, стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 487 140,50 грн, за прострочення сплати якої позивачем заявлено позовні вимоги в даній справі, було предметом розгляду у справі №910/5726/21.

У постанові від 17.12.2021 у справі №910/5726/21Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов наступних висновків про те, що відмовляючи у виплаті страхового відшкодування на підставі пп.16.1.11 п.16.1 Договору страхування у зв`язку з відсутністю акту огляду транспортного засобу, Страхова компанія поставила під сумнів той факт, що пошкодження транспортного засобу були завдані страховим випадком та, відповідно, розмір збитків.

Договір страхування прямо не передбачає обов`язок сторін проводити огляд транспортного засобу перед укладенням Договору. Однак суди встановили, що позивач та відповідач при врегулюванні відносин між ними керуються також Правилами страхування.

Розділ 8 Правил страхування передбачає порядок укладення Договору страхування. Зокрема, відповідно до п.8.1 Правил обов`язковою умовою при укладенні Договору є огляд страховиком транспортного засобу. Пункт 8.2 цих Правил містить перелік документів, які страхувальник надає Страховій компанії для укладення Договору страхування, серед яких відсутній акт огляду. При цьому п.8.3 Правил передбачає, що при страхуванні транспортного засобу, перед укладанням, поновленням чи зміною умов Договору страхування страхувальник зобов`язаний надати страховику транспортний засіб та додаткове обладнання для огляду.

Зазначеному кореспондують положення п.9.2.6 Правил страхування, яким передбачений обов`язок страхувальника при укладанні Договору страхування забезпечити представнику страховика можливість огляду транспортного засобу. Крім того, відповідно до п.9.2.18 Правил страхування страхувальник зобов`язаний надати транспортний засіб для огляду, проведення розслідування або експертного дослідження страховику під час укладання Договору страхування, після настання страхового випадку, під час або після закінчення відновлювального ремонту, та в інших випадках на вимогу страховика протягом дії Договору страхування.

З наведеного вбачається, що огляд транспортного засобу та складання відповідного акту огляду обов`язково передує укладенню Договору страхування. Як правильно зазначила Страхова компанія, такі дії мають на меті визначення стану транспортного засобу для наступного встановлення розміру збитків у разі настання страхового випадку та є способом захисту від здійснення необґрунтованих виплат, пов`язаних з пошкодженнями транспортних засобів, що мали місце до укладення Договору. Виконання зазначеної умови укладення Договору страхування не залежить від поведінки лише страховика або страхувальника, натомість є результатом узгоджених дій сторін Договору.

Кожна сторона при укладенні правочину має поводити себе добросовісно, обачливо і розумно, об`єктивно оцінювати ситуацію. При встановленні наявності обману суд має враховувати стандарт поведінки розумного учасника обороту, який наділений схожими характеристиками зі стороною - учасником відповідних правовідносин. Якщо обидві сторони правочину є суб`єктами господарської діяльності (професійними комерсантами, підприємцями), стандарти оцінки ризиків від дій, які передують укладенню угоди, є зовсім іншими, аніж у випадку, якщо б стороною правочину були дві фізичні особи, або Страхова компанія та споживач послуг страхування. Стандарт розумної та обачливої поведінки комерсанта набагато вищий, порівняно зі стандартом пересічної розумної людини (пункти 36, 37 постанови Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №910/17876/19).

У цьому спорі Страхова компанія є професійним учасником ринку страхування принаймні з 2009 року. Натомість ПП "Транс Логістик" хоч і є суб`єктом господарювання, однак у цих правовідносинах він є споживачем послуг страхування. Скаржник фактично перебуває у більш вразливому стані порівняно з страховиком, а тому щодо нього застосовується інший стандарт поведінки, ніж до Страхової компанії, яка могла і повинна була передбачити ризики укладення Договору страхування без проведення огляду транспортного засобу як для неї, так і для страхувальника, та мала вжити всіх залежних від неї дій для уникнення / мінімізації таких ризиків.

Так, наведений вище п.9.2.18 Правил страхування надає Страховій компанії право вимагати у страхувальника проведення огляду транспортного засобу перед укладенням Договору. Крім того, чинне законодавство не забороняє страховику відмовити особам, які до них звертаються, в укладенні Договору страхування, зокрема, у разі відмови в наданні транспортного засобу для огляду.

Натомість суди не встановили, а Страхова компанія не довела, що вона вживала заходів для виконання вимоги Правил страхування щодо обов`язкового огляду транспортного засобу, а невиконання такої вимоги є наслідком цілеспрямованих дій / бездіяльності скаржника.

Страхова компанія допустила укладення Договору страхування без попереднього проведення огляду транспортного засобу. Після цього приймала від ПП "Транс Логістик" виконання його зобов`язань за Договором - сплату страхових платежів. У зв`язку з цим у скаржника були обґрунтовані підстави очікувати виконання страховиком його зобов`язань за таким Договором - відповідних виплат у разі настання страхового випадку. Відмовивши в подальшому у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з відсутністю акту огляду, Страхова компанія фактично поставила ПП "Транс Логістик" (який не є професійним учасником ринку страхування) у завідомо невигідний стан.

Така ситуація не є винятковою та не свідчить про допущення сторонами Договору страхування помилки / необачності при його укладенні. Зокрема, як зазначило ПП "Транс Логістик" у касаційній скарзі, наразі суди розглядають ще принаймні 31 справу з тим ж сторонами та з практично аналогічним предметом. Тому поведінка Страхової компанії щодо укладення Договору страхування без попереднього проведення огляду транспортного засобу та складання акту не відповідає принципу добросовісності відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 ЦК України, а є зловживанням правом з боку страховика, яке спрямоване на завдання шкоди страхувальнику (стаття 13 ЦК України).

Верховний Суд неодноразово зазначав, що добросовісність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - "№n concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (п.91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №461/9578/15-ц, постанови Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17, від 30.11.2021 у справі №910/4224/21).

Враховуючи викладене, Верховний Суд взяв до уваги доводи скаржника про те, що відмова здійснювати страхове відшкодування взагалі (лише з причини відсутності акту) у цій справі не співмірна з метою страховика щодо отримання захисту від здійснення необґрунтованих виплат, пов`язаних з пошкодженнями транспортних засобів, що мали місце до укладення Договору страхування. Тому Верховний Суд вбачає необхідність застосувати до спірних правовідносин принцип заборони суперечливої поведінки, який базується на тому, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці, а також статті 13 ЦК про заборону зловживання правами (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №910/4224/21).

З огляду на зазначене, Верховний Суд у справі №910/5726/21 ухвалив нове рішення про задоволення позову Приватного підприємства "Транс Логістик" до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про стягнення 487 140,50 грн страхового відшкодування.

Згідно з частинами 5, 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Частиною четвертою статті 236 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною четвертою статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачі, відповідачі, треті особи, тощо.

Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Наведений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі №922/2391/16.

При цьому суд зазначає про врахування у даному судовому розгляді преюдиційних обставин, встановлених під час розгляду справи № 910/5726/21, щодо необґрунтованості відмови у виплаті страхового відшкодування на підставі пп.16.1.11 п.16.1 Договору страхування у зв`язку з відсутністю акту огляду транспортного засобу та наявності обов`язку ПрАТ "Українська Пожежно-Страхова Компанія" випалити ТОВ "Транс Логістик" страхове відшкодування в сумі 487 140,50 грн.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" встановлено, що страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Пунктом 11.4.9 Договору.(п.5.2 Договору (частина ІІ) передбачено, що Страховик зобов`язаний прийняти рішення про виплату (скласти страховий акт) страхового відшкодування, або прийняти рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування в термін не пізніше 5 робочих днів від дати отримання Страховиком всіх необхідних документів, зазначених в розділі 13 частини ІІ цього Договору, що підтверджують факт настання страхового випадку та розмір збитків.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Судом встановлено, що відповідач 30.11.2020 отримав заяву-повідомлення позивача від 30.11.2020 року, зареєстровану за №170.

Листом №1462 від 22.12.2020 року Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно - страхова компанія" відмовило у виплаті страхового відшкодування на підставі п.п.16.1.11 п.16.1 Договору, у зв`язку з відсутністю Акту огляду транспортного засобу "MAN", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Суд зазначає, що з огляду на позицію Верховного суду, викладену у постанові від 17.12.2021 у справі №910/5726/21, вказана відмова відповідача виплатити суму страхового відшкодування була необгрнутованою, а отже відповідно такою, що підлягала задоволенню шляхом виплати страхового відшкодування в сумі 487 140,50 грн.

Враховуючи викладене та умови договору, відповідач зобов`язаний був здійснити виплату страхового відшкодування за заявою-повідомленням позивача від 30.11.2020 до 07.12.2020 включно.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як свідчать матеріали справи, відповідач всупереч договору своє зобов`язання зі своєчасної виплати страхового відшкодування не виконав.

Виплата суми страхового відшкодування здійсненна в примусовому порядку, а саме приватний виконавець Шарков О.О. в межах виконавчого провадження №68104929 здійснив виконання наказу Господарського суду міста Києва від 10.01.2022, виданого на виконання постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.12.2021 у справі №910/5726/21, та стягнув з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" 487 140,50 грн, що підтверджується платіжним дорученням №4109 від 13.01.2022.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на встановлені вище обставини справи, суд дійшов висновку, що ПрАТ "Українська Пожежно-Страхова Компанія" є таким, що прострочило виконання зобов`язання з виплати суми страхового відшкодування в розмірі 487 140,50 грн.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із умовами п.18.1 Договору страхування за невиконання або неналежне виконання обов`язків за Договором Сторони несуть майнову відповідальність шляхом сплати пені в розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу (крім страхового платежу) за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, встановленої на кінцеву дату такого платежу.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені позивача, суд дійшов висновку про його вірність та обґрунтованість, а тому позовні вимоги про стягнення 32 427,63 грн пені підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

В частині нарахування інфляційних втрат судом враховується правовий висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 20.11.2020 року у справі № 910/13071/19. Зокрема, сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат позивача, суд дійшов висновку про його вірність та обґрунтованість, а тому позовні вимоги про стягнення 48 788,75 грн інфляційних втрат та 15 455,03 грн 3% річних підлягають задоволенню.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, факт порушення відповідачем за первісним позовом зобов`язань за Договором добровільного страхування наземного транспорту №078 999/920/190001043 від 16.07.2019 щодо своєчасної виплати страхового відшкодування належним чином доведений та документально підтверджений. Відтак, суд дійшов висновку, що первісні позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо заявлених зустрічних позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про визнання договору добровільного страхування наземного транспорту від 16.07.2019 № 078 999/920/190001043 недійсним в частині страхування транспортного засобу MAN TGM 18.240, державний номер НОМЕР_1 , суд зазначає наступне.

В обґрунтування недійсності договору добровільного страхування наземного транспорту від 16.07.2019 № 078 999/920/190001043 в частині страхування транспортного засобу MAN TGM 18.240, державний номер НОМЕР_1 , Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" посилається на те, що договір укладений з порушенням вимог статей 6, 16 Закону України "Про страхування", оскільки при його укладенні страхувальником не виконано обов`язку щодо надання страховику транспортного засобу для огляду та складання відповідного акту огляду транспортного засобу.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача за зустрічним позовом не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

У відповідності до норм статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

У силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Підпунктом 16.1.11 пункту 16.1 договору визначено однією із підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування відсутність акту огляду, завіреного підписом та печаткою представника страховика, що засвідчує факт проведення огляду та фотографування ТЗ (в редакції додатку №2 "Протокол розбіжностей" до договору).

Пунктом 8.2. Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного), затверджених Головою Правління АТ "УПСК" від 31.03.2009 (надалі - Правила) передбачено, що для укладення договору страхування страхувальник пред`являє страховику такі документи: документ про реєстрацію ТЗ, документ що підтверджує вартість ТЗ (довідка-рахунок, митна декларація тощо), документ що підтверджує вартість додаткового обладнання. Страхувальник - фізична особа надає паспорт, ідентифікаційний код, а юридична особа - довідку з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України Державного комітету статистики України. Якщо Страхувальник не є власником ТЗ, він також повинен пред`явити документ, що надає йому право користування цим ТЗ.

Пунктом 8.3. Правил встановлено, що при страхуванні ТЗ, перед укладанням, поновленням чи зміною умов договору страхування страхувальник зобов`язаний надати страховику ТЗ та додаткове обладнання для огляду.

У відповідності до норм статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Пунктом 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

За змістом пункту 2.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Одночасно, за змістом пункту 2.5.2 вказаної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України необхідно з урахуванням приписів статті 215 Цивільного кодексу України та статті 207 Господарського кодексу України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, частина 1 статті 220, частина 2 статті 228 Цивільного кодексу України, частина 2 статті 207 Господарського кодексу України), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора.

Такої саме позиції дотримується Вищий господарський суд України і у пункті 18 Інформаційного листа № 01-8/211 від 07.04.2008 "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України", за змістом якого вимога про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Цивільний кодекс України не дає визначення поняття "заінтересована особа". Тому коло заінтересованих осіб має з`ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними.

Крім того, виходячи зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 Цивільного кодексу України).

Аналогічні положення містяться і в статті 180 Господарського кодексу України.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Отже, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до частин 1, 2 статті 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Як було зазначено вище 16.07.2019 між Приватним підприємством "Транс Логістик" та Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія" був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №078999/920/190001043 (з протоколом розбіжностей до нього), предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням, визначеним у ч. 1 договору наземним транспортним засобом та стаціонарно встановленим на ньому додатковим обладнанням.

Відповідно до частини 1 договору застрахованими є транспортні засоби, зазначені у додатку до цього договору.

У додатку № 15 від 21.11.2019 до договору № 078999/920/190001043, а саме у пункті 7 вказаний спірний транспортний засіб - MAN TGM 18.240, д.н.з. НОМЕР_1 , в частині якого відповідач за зустрічним позовом просить суд визнати недійсним.

Вищевказаний договір разом з додатками до нього підписаний з боку позивача за первісним позовом та відповідача за первісним позовом без зауважень та скріплений їх печатками.

Згідно постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відповідач за первісним позовом зазначає, що 21.11.2019 перелік застрахованих транспортних засобів за вже діючим договором страхування було доповнено шляхом укладення додатку до договору страхування № 15. Серед нових транспортних засобів, які планувалось передати у страхування, був автомобіль MAN TGM 18.240, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Враховуючи, що Договір страхування визначав термін страхування в один рік, уклавши Додаток 15 Сторони за договором узгодили строк його дії в частині страхування автомобіля MAN TGM 18.240, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з 27.11.2019 по 26.11.2020.

Страховий платіж, згідно з Додатком до Договору страхування транспортного засобу MAN TGM 18.240, реєстраційний номер НОМЕР_1 , був визначений у сумі 8 925,00 грн, мав бути сплачений чотирма частинами: перша у сумі 2 231 грн 25 коп. до 25.11.2019; друга у сумі 2 231 грн 25 коп. до 25.05.2020; третя у сумі 2 231 грн 25 коп. до 25.05.2020; четверта у сумі 2 231 грн 25 коп. до 26.08.2020.

Відтак обґрунтовуючи відмову у виплаті страхового відшкодування за шкоду, заподіяну транспортному засобу MAN TGM 18.240, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідач посилався на те, що страхувальник при укладенні договору страхування не надав страховику вказаного транспортного засобу для огляду та фотографування в момент укладення договору страхування, а тому через невиконання такого обов`язку акту огляду вказаного транспортного засобу страховиком не було, що є підставою для відмови від здійснення страхової виплати.

Суд бере до уваги, що відповідно до частин першої та четвертої статті 18 Закону України "Про страхування" при укладанні договору страхування страховик має право запросити у страхувальника баланс або довідку про фінансовий стан, підтверджені аудитором (аудиторською фірмою), та інші документи, необхідні для оцінки страховиком страхового ризику. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

При цьому чинне законодавство не забороняє страховику відмовити особам, які до нього звертаються, в укладенні договору страхування, зокрема, у разі відмови в наданні транспортного засобу для огляду. У зв`язку з цим, оскільки сам по собі факт ненадання страхувальником на огляд ТЗ виключає можливість страховика встановити відповідні пошкодження, що вже існують на час укладення договору та які не відносяться до страхового випадку, що може настати в майбутньому, тому Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" вправі було відмовити в укладенні договору добровільного страхування такого неоглянутого транспортного засобу. Тобто страховик мав всі підстави не укладати договір до складання акта, але не зробив цього. А оскільки сторонами, 21.11.2019 було підписано додаток № 15 до договору, в якому страховиком самостійно було визначено страхову суму для транспортного з засобу MAN TGM 18.240, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також визначено строк дії договору страхування щодо такого авто. На виконання умов вказаного правочину, що сторонами не заперечується, відповідачем отримувались відповідні страхові платежі.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зроблено висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - "№n concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Цей висновок був застосований у пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 461/9578/15-ц (провадження № 14-175 цс 20).

Як вбачається з зустрічної позовної заяви та не заперечується відповідачем за первісним позовом, останнім було отримано страхові платежі за договором страхування транспортного засобу MAN TGM 18.240, реєстраційний номер НОМЕР_1 , жодних заперечень при отримання вищевказаних страхових платежів стосовно того, що відсутній акт огляду відповідачем за первісним позовом не заявлялось.

Частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" встановлено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 982 Цивільного кодексу України визначені, що істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Як зазначає відповідач за первісним позовом, що відповідно до пункту 8.1 Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) затверджених Акціонерним товариством "Українська Пожежно-Страхова Компанія" 31.03.2009 договір страхування укладається на підставі письмової заяви страхувальника на страхування ТЗ. При заповненні бланку заяви страхувальник зобов`язаний відповісти на всі запитання, зазначені в заяві. Розмір страхового платежу визначається на підставі інформації зазначеної в заяві. Заповнення заяви не зобов`язує страхувальника та страховика укладати договір страхування. Не допускається укладання договору страхування на підставі усної заяви. Обов`язковою умовою є огляд страховиком ТЗ. В разі, якщо окремі умови договору страхування не узгоджуються із положеннями цих правил - застосовуються умови, визначені сторонами договору страхування.

Оскільки обов`язок (надати транспортний засіб для огляду) був визначений не договором страхування, а Правилами страхування. Натомість, відповідно до статті 989 Цивільного кодексу України, статті 21 Закону України "Про страхування" обов`язки страхувальника визначаються законом та умовами договору. За договором такий обов`язок (як надання транспортного засобу для огляду перед укладанням договором, так і складання акта) прямо не покладений на страхувальника (для порівняння у пункті 11.2.17 договору встановлений такий обов`язок надати для огляду після виплати страхового відшкодування). При цьому у підпункті 16.1.11 договору вказано, що акт огляду повинен містити підпис та печатку саме представника страховика (відповідача). Отже за умовами договору підписання акта огляду транспортного засобу залежить від страховика (відповідача), а не навпаки.

Відповідач за первісним позовом не надав суду належних доказів, які підтверджували, що останнім вчинялись будь-які дії в частині огляду транспортного засобу, оскільки такі дії залежить від страховика, а не навпаки.

Відповідно до положень статті 4 Цивільного кодексу України передбачено, що основу цивільного законодавства України становить Конституція України.

Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України.

Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон).

Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України.

Цивільні відносини можуть регулюватись актами Президента України у випадках, встановлених Конституцією України.

Актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України.

Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону.

Інші органи державної влади України, органи влади Автономної Республіки Крим можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом.

Цивільні відносини регулюються однаково на всій території України.

Правила добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) затверджених Акціонерним товариством "Українська Пожежно-Страхова Компанія" 31.03.2009 не відносяться до актів цивільного законодавства, а відтак вважати, що порушення самим же Страховиком його ж правил не є підставою для визнання договору недійсним.

На думку Конституційного Суду України, тлумачення та застосування судами джерел цивільного права у будь-якому разі має ґрунтуватися на таких засадах цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність і розумність (абзац третій підпункту 3.5 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 28.04.2021 N 2-р(ІІ)/2021).

Окрім того, суд звертає увагу, що положеннями пункту 8.1 Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) за яким договір страхування укладається на підставі письмової заяви страхувальника на страхування ТЗ. При заповненні бланку заяви страхувальник зобов`язаний відповісти на всі запитання, зазначені в заяві. Розмір страхового платежу визначається на підставі інформації зазначеної в заяві. Заповнення заяви не зобов`язує страхувальника та страховика укладати договір страхування. Не допускається укладання договору страхування на підставі усної заяви. Обов`язковою умовою є огляд страховиком ТЗ. В разі, якщо окремі умови договору страхування не узгоджуються із положеннями цих Правил - застосовуються умови, визначені сторонами Договору страхування, останній не передбачає складання акту огляду за результатами такого огляду.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що позивачем за зустрічним позовом не доведено та не надано доказів наявності фактичних обставин, які б свідчили про недодержання вимог, встановлених статтею 203 Цивільного кодексу України, в момент вчинення договору добровільного страхування наземного транспорту від 16.07.2019 № 078 999/920/190001043 в частині страхування транспортного засобу MAN TGM 18.240, державний номер НОМЕР_1 , у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору добровільного страхування наземного транспорту від 16.07.2019 № 078 999/920/190001043 в частині страхування транспортного засобу MAN TGM 18.240, державний номер НОМЕР_1 , а заявлені зустрічні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00грн.

Відповідно до приписів статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з приписами статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження витрат у сумі 15 000,00 грн представник позивача надав рахунок-фактуру № 18/08/22/1 від 18.08.2022 року; Акт здачі-приймання наданих послуг від 18.08.2022; платіжне доручення про сплату вартості наданих послуг від 19.08.2022; детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних в рамках надання професійної правової (правничої) допомоги від 18.08.2022 року по справі № 910/807/22; додаткова угода б/н від 14.01.2022 року до договору № 08/02-19/5 про надання правової (правничої) допомоги від 08.02.2019 року щодо стягнення пені, інфляційних збитків та 3% річних за неналежне виконання договору добровільного страхування наземного транспорту №078999/920/190001043 від 16.07.2019 року та Додатку № 15 від 21.11.2019 року щодо вчасної виплати страхового відшкодування по автомобілю MAN TGM 18.240, державний номерний знак НОМЕР_1 ; Договір № 08/02-19/5 про надання правової (правничої) допомоги від 08.02.2019 року.

Враховуючи наведені положення процесуального законодавства, беручи до уваги співмірність витрат на правничу допомогу із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт адвокатом відповідача, суд дійшов висновку, що вимоги позивача за первісним позовом про стягнення судових витрат підлягають задоволенню в сумі 15 000,00 грн.

Судові витрати позивача за первісним позовом по сплаті судового збору відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача за первісним позовом.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Первісні позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (04080, місто Київ, вулиця Кирилівська, будинок 40, ідентифікаційний код юридичної особи 20602681) на користь Приватного підприємства "Транс Логістик" (52005, Дніпропетровський район, селище міського типу Слобожанське, вулиця Теплична, будинок 27С, ідентифікаційний код юридичної особи 34307753) інфляційні втрати у сумі 48 788 (сорок вісім тисяч сімсот вісімдесят вісім) грн 75 коп., 3% річних в сумі 15 455 (п`ятнадцять тисяч чотириста п`ятдесят п`ять) грн 03 коп., пеню в сумі 32 427 (тридцять дві тисячі чотириста двадцять сім) грн 63 коп, судовий збір у сумі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. В задоволенні зустрічних позовних відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 13.12.2022.

СуддяМ.Є. Літвінова