номер провадження справи 9/133/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2022 Справа № 908/1476/22

м.Запоріжжя

За позовом: Концерну Міські теплові мережі, (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137; фактична адреса: 69002, м. Запоріжжя, вул.Святого Миколая, буд. 79-А)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Павлової Вікторії Вікторівни, РНОКПП НОМЕР_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; місцезнаходження об`єкта споживання: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 91, приміщення 51)

про стягнення суми 5766,35 грн.

Суддя Боєва О.С.

Без виклику сторін

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області 23.08.2022 надійшла позовна заява Концерну Міські теплові мережі до відповідача: Фізичної особи-підприємця Павлової Вікторії Вікторівни про стягнення основного боргу в сумі 4980,69 грн., трьох процентів річних в сумі 219,12 грн., інфляційних втрат в сумі 566,54 грн., всього загальної суми 5766,35 грн.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 20.09.2022 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1476/22, присвоєний номер провадження 9/133/22, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

18.11.2022 справу розглянуто, за наслідками розгляду справи судом прийнято рішення.

У зв`язку з введенням воєнного стану в Україні, погіршенням безпекової ситуації в місті Запоріжжі, постійними ракетними обстрілами обласного центру і, відповідно, наявністю обставин, що загрожують життю, здоров`ю та безпеці працівників апарата суду та відвідувачів суду в умовах збройної агресії проти України, регулярними відключеннями електроенергії, повний текст рішення складено та підписано 13.12.2022.

Предметом розгляду є позовні вимоги, викладені у позовній заяві, які мотивовані наступним. 01.06.2004 між Концерном «МТМ» та фізичною особою підприємцем Павловою В.В. був укладений договір про постачання теплової енергії в гарячій воді № 242. На виконання вказаного договору, позивач відпустив відповідачу теплову енергію в період з листопада 2020 по квітень 2021 на загальну суму 13300,16 грн., з яких відповідачем було оплачено суму 8319,47 грн., несплаченою залишилась заборгованість в розмірі 4980,69 грн. У зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання, позивач також нарахував відповідачу суму 219,12 грн. трьох відсотків річних та суму 566,54 грн. інфляційних втрат. Позов обґрунтовано ст.ст. 509, 526, 530, 625, 629 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 193, 276 ГК України, ст. 24 Закону України Про теплопостачання, Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, умовами договору № 242 про постачання теплової енергії в гарячій воді від 01.06.2004.

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, відзив до суду не подав. Будь-яких заяв, клопотань від відповідача до суду не надходило.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань містяться відомості, зокрема про місцезнаходження фізичної особи - підприємця (адреса місця проживання, за якою здійснюється зв`язок з фізичною особою - підприємцем).

Згідно з частиною 1 ст. 7 та ст. 10 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру. Якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 20.09.2022, яка була направлена рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу місцезнаходження відповідача Фізичної особи-підприємця Павлової Вікторії Вікторівни, а саме на адресу: АДРЕСА_1 , була повернута підприємством поштового зв`язку до господарського суду без вручення адресату з відміткою: «за закінченням терміну зберігання».

Ухвала про відкриття провадження у справі направлялась відповідачу й за адресою місцезнаходження об`єкта надання послуг тепло споживання, а саме: м. Запоріжжя, пр.Соборний, буд. 91, приміщення 51), яка була також повернута підприємством поштового зв`язку з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до змісту постанови Верховного Суду від 14.08.2020 у справі №904/2584/19, Касаційний господарський суд, здійснивши аналіз статей 120, 242 ГПК України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, дійшов висновку, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Верховний Суд у вказаній постанові також зазначив, що встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 29.03.2021 у справі № 910/1487/20, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку суду.

Із змісту ч. 9 ст. 165 ГПК України слідує, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про розгляд справи за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з рішенням Виконавчого комітету Запорозької міської ради від 27.06.2002 №198/6, копія якого міститься в матеріалах справи, квартиру № 51 по пр. Леніна, 91 вирішено оформити за Павловою Вікторією Вікторівною як нежитлове приміщення для подальшого використання під магазин промислових товарів.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно САА № 911917 від 11.03.2003 на підставі вищевказаного рішення нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 72,4 кв.м зареєстровано на праві приватної власності за Павловою Вікторією Вікторівною.

07.02.2002 здійснено державну реєстрацію Павлової Вікторії Вікторівни як суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія Свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи.

01.06.2004 між Концерном Міські теплові мережі (Енергопостачальна організація, позивач у справі) та Фізичною особою-підприємцем Павловою Вікторією Вікторівною (Споживач, відповідач у справі) був укладений договір про постачання теплової енергії в гарячій воді № 242 (далі Договір).

За умовами даного Договору позивач взяв на себе зобов`язання постачати Споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, згідно з п. 1.3, а Споживач оплачувати одержану теплову енергію разом з втратами теплової енергії на теплотрасі, що перебуває на балансі Споживача за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (п.1.2 договору).

В пунктах 6.2, 6.3 Договору визначено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Енергопостачальна організація після 7-го числа місяця, наступного за розрахунковим, надає Споживачу рахунок за фактично спожиту теплову енергію, акт надання послуг і податкову накладну. Споживач зобов`язаний оформити акт надання послуг і до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, повернути його Енергопостачальній організації.

Відповідно до п.10.1 Договору, останній набуває чинності після підписання його обома сторонами та діє з 01.06.2004 по 31.05.2009. Договір вважається пролонгований на кожний наступний рік, окрім досягнення взаємної згоди сторін про його розірвання.

Доказів припинення дії Договору матеріали справи не містять.

В Додатку № 2 до Договору, який був підписаний у 2014 році Теплопостачальною організацією, Балансоутримувачем - КП «Основаніє» та Споживачем, визначено, що постачання теплової енергії здійснюється на об`єкт за адресою: пр. Леніна (нині проспект Соборний), 91.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов вказаного вище Договору позивач у період з листопада 2020 по квітень 2021 відпустив відповідачу теплову енергію на загальну суму 13300,16 грн., про що свідчать акти приймання-передачі теплової енергії за вказаний період: від 30.11.2020 на суму 1385,29 грн. з ПДВ., від 31.12.2020 на суму 2700,26 грн. з ПДВ , від 31.01.2021 на суму 2892,00 грн. з ПДВ, від 28.02.2021 на суму 2708,00 грн. з ПДВ, від 31.03.2021 на суму 2376,14 грн. з ПДВ, від 30.04.2021 на суму 1238,47 грн. з ПДВ. На оплату спожитої теплової енергії позивачем відповідачу також виставлено відповідні рахунки.

Відповідно до наданих позивачем розрахунку основного боргу та реєстру надходжень грошових коштів за теплову енергію, ФОП Павловою В.В. було здійснено на рахунок Концерну «МТМ» часткові оплати теплової енергії за спірний період на загальну суму 8319,47 грн.

Так, в рахунок часткової оплати за спожиту відповідачем теплову енергію у листопаді 2020 зараховано залишок оплати, здійсненої відповідачем у серпні 2020, - на суму 19,21 грн., 10.03.2021 відповідачем перераховано оплату в сумі 2700,30 грн., 26.07.2021 2892,00 грн., 28.09.2021 2708,00 грн.

У зв`язку із цим заборгованість відповідача перед позивачем складає 4980,69 грн. (в т.ч., 1366,08 грн. залишок заборгованості за листопад 2020, 2376,14 грн. заборгованість за березень 2021, 1238,47 грн. - заборгованість за квітень 2021).

Позивачем на адресу ФОП Павлової В.В. направлялась вимога від 09.08.2022 за вих.№152/44 щодо погашення заборгованості за теплову енергію в розмірі 4980,69 грн., до якої були також були додані акти приймання-передачі теплової енергії по договору № 242 від 01.06.2004 за період з листопада 2020 по квітень 2021 у двох примірника та рахунки на оплату. Докази направлення вказаної вимоги відповідачу містяться в матеріалах справи.

Невиконання відповідачем належним чином договірних зобов`язань з оплати заборгованості за спожиту теплову енергію стало підставою для звернення Концерну «Міські теплові мережі» до господарського суду за позовом, за яким відкрито провадження у даній справі.

Статтями 11, 509 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Згідно ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зі змісту ст.ст. 13, 14, 526, 629 ЦК України слідує, що цивільні права і обов`язки здійснюються та виконуються у межах, наданих договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускається зловживання правами. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, крім випадків, передбачених законом (ст. 525 ЦК України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст. 275, ч.6 ст. 276 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію. Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Відповідно до ст.19 Закону України Про теплопостачання споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до змісту ст. 24 зазначеного Закону основними обов`язками споживача теплової енергії є: додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, відповідних нормативно-правових актів.

Згідно з п. 5.1 Договору визначено, що облік споживання теплової енергії проводиться розрахунковим способом.

В пункті п. 3.2.2 укладеного сторонами договору встановлено, що Споживач зобов`язаний виконувати умови та порядок оплати теплової енергії в обсягах згідно рахунків за теплову енергію і в терміни, які передбачені розділом VІ цього договору.

Із змісту п. 6.5 Договору слідує, що Споживач зобов`язаний до 20 числа місяця перерахувати на розрахунковий рахунок Енергопостачальної організації суму заборгованості за фактично спожиту теплову енергію.

Відповідно до ч. 5 ст. 25 Закону України Про теплопостачання у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Відповідач доказів виконання зобов`язання і перерахування позивачу заявленої до стягнення суми не надав.

Факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем за спожиту теплову енергію в розмірі 4980,69 грн. підтверджується матеріалами справи та відповідачем не спростований.

Таким чином вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 4980,69грн. основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача суми 566,54 грн. інфляційних втрат, які згідно з наданим розрахунком нараховані за загальний період з січня 2021 по січень 2022 та суми 219,12 грн. 3% річних за загальний період з 20.12.2020 по 01.02.2022.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У разі якщо розрахунки позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру нарахувань.

Згідно з наданим розрахунковим позивачем нараховано 3% на заборгованість з оплати теплової енергії за листопад 2020 квітень 2021 (по кожному акту окремо та з урахуванням здійснених часткових оплат), починаючи з 20 числа місяця наступного за розрахунковим та по 01.02.2022 включно.

Факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання підтверджується матеріалами справи, в тому числі часткові оплати, які відображені позивачем у розрахунку, здійснені із порушенням встановленого договором терміну оплати.

Проте, судом встановлено, що у розрахунку 3% річних позивачем допущено помилки при визначенні початку періоду нарахувань, з огляду на наступне.

В пункті п. 6.5 Договору встановлено обов`язок Споживач здійснити перерахування за спожиту теплову енергію до 20 числа місяця.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Прийменник «до» з календарною датою в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно (постанова Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 08.10.2018 по справі № 927/490/18).

Отже, у випадку, коли визначено виконання зобов`язання з вказівкою дати, до якої воно повинно бути здійснено, цей обов`язок підлягає виконанню включно з цією датою.

Згідно з ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

При перевірці розрахунку суми 3% річних судом встановлено, що останні дні строку здійснення оплати за листопад 2020, січень 2021 та лютий 2021, а саме: 20.12.2020, 20.02.2021 та 20.03.2021 припадають на вихідні дні, тому переносяться на перший робочий день (21.12.2020, 22.02.2021, 22.03.2021), у зв`язку із чим початок прострочення з оплати та право нарахування відсотків річних у вказані періоди виникає з 22.12.2020, 23.02.2021 та 23.03 2021 відповідно.

Враховуючи наведене, судом здійснено перерахунок 3 % річних в межах визначеного в розрахунку позивача граничного періоду, внаслідок чого встановлено, що до стягнення з відповідача фактично належить сума 3% річних у розмірі 217,00 грн.

Перевіривши розрахунок втрат від інфляції в межах заявлених позивачем періодів нарахування, судом встановлено, що у вказаному розрахунку позивачем допущені арифметичні помилки по нарахуванням за актами за січень 2021, березень 2021 та квітень 2021. Внаслідок чого суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково на суму 564,14 грн.

Таким чином позовні вимоги в цілому, задовольняються судом частково.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Павлової Вікторії Вікторівни, РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь Концерну Міські теплові мережі, (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137; поточний рахунок IBAN: НОМЕР_2 , Філія АТ «Укрексімбанк» у м. Києві, МФО 322313) суму 4980 грн. 69 коп. основного боргу.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Павлової Вікторії Вікторівни, РНОКПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь Концерну Міські теплові мережі, (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137; рахунок IBAN: НОМЕР_3 , ПАТ АБ «Укргазбанк», МФО 320478) суму 217 грн. 00 коп. 3% річних, суму 564 грн. 14 коп. інфляційних втрат та суму 2481 грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Повне рішення складено та підписано 13.12.2022.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва