СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року м. Харків Справа № 922/4380/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Шевель О.В., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Фоміна В.О.,

за участю секретаря судового засідання Бессонової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріі Україна" на рішення Господарського суду Харківської області від 31.08.2022, ухвалене суддею Пономаренко Т.О. у приміщенні Господарського суду Харківської області 31.08.2022 о 12 год. 47 хв. (повне рішення складено 05.09.2022) у справі №922/4380/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріі Україна", м.Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-ЮА", селище Троїцьке Первомайського району Харківської області,

про стягнення заборгованості,

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-ЮА", селище Троїцьке Первомайського району Харківської області,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріі Україна", м.Київ,

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

03.11.2021 ТОВ "Агріі Україна" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до ТОВ "Агро-ЮА", в якій просило суд стягнути з відповідача борг у сумі 578034,16 грн за неналежне виконання відповідачем умов договору поставки в частині своєчасної та в повному обсязі оплати за поставлений товар.

В ході розгляду справи місцевим господарським судом відповідач, ТОВ "Агро-ЮА", подав зустрічну позовну заяву, у якій просив стягнути з ТОВ "Агріі Україна" грошові кошти, сплачені за замовлений, але не поставлений товар, у сумі 154026,83 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 31.08.2022 у задоволенні позовної заяви ТОВ "Агріі Україна" до ТОВ "Агро-ЮА" про стягнення заборгованості відмовлено. Зустрічну позовну заяву ТОВ "Агро-ЮА" до ТОВ "Агріі Україна" про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ТОВ "Агріі Україна" на користь ТОВ "Агро-ЮА" грошові кошти, сплачені за замовлений, але не поставлений товар, у розмірі 154026,83 грн, а також судовий збір у розмірі 2310,40 грн.

В обґрунтування відмови у первісному позові місцевий господарський суд зазначив наступне: спірні видаткові накладні зі сторони продавця засвідчені підписом уповноваженої особи ТОВ "Агріі Україна" та містять відтиск печатки ТОВ "Агріі Україна", проте, зі сторони покупця, зокрема у графі "отримав" не міститься жодних відомостей; зазначені видаткові накладні відповідачем за первісним позовом (його уповноваженими особами) підписано не було, відтиску печатки ТОВ "Агро-ЮА" дані накладні не містять, отже вони не містять належні відомості, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні відповідної господарської операції з боку покупця; також за спірними видатковими накладними, окрім тих, у яких зазначено про самовивіз (№АІ000005830 від 31.03.2021 та №АІ000005833 від 31.03.2021) поставка товару повинна була відбуватись шляхом доставки товару продавцем покупцю з обов`язковим оформленням товарно-транспортних накладних, проте, в матеріалах справи відсутні будь-які товарно-транспортні накладні на підтвердження поставки товару покупцеві за видатковими накладними №АІ000000340 від 29.01.2021 на суму 1,22 грн., №АІ000000343 від 29.01.2021 на суму 29729,70 грн., №АІ000005830 від 31.03.2021 на суму 8836,22 грн., №АІ000005833 від 31.03.2021 на суму 135026,83 грн., №АІ000000668 від 12.02.2021 на суму 69567,34 грн., №АІ00006974 від 06.04.2021 на суму 171602,38 грн., №АІ000003307 від 18.03.2021 на суму 89133,84 грн. та №АІ000004198 від 24.03.2021 на суму 228163,46 грн; відомостей про уповноважену особу відповідача за первісним позовом на отримання такого товару матеріали справи не містять; жодної довіреності уповноваження осіб зі сторони відповідача за первісним позовом на отримання товару за спірними накладними матеріали справи також не містять; у видаткових накладних на переміщення по складу №АІ000005830 від 31.03.2021 та №АІ000005833 від 31.03.2021 у графі отримав не міститься жодних відомостей про отримувача, лише наявний підпис невідомої особи; за таких обставин, відповідні накладні не є належним доказом передачі товару покупцю; у видатковій накладній №АІ000003307 від 18.03.2021 на переміщення по складу в графі отримав зазначено: Шумаков Д.І. та підпис, однак жодних доказів того, що Шумаков Д.І. є водієм чи уповноваженою особою ТОВ "Агро-ЮА", матеріали справи не містять; у видатковій накладній №АІ000004198 від 24.03.2021 на частину переміщення по складу графі отримав не міститься жодних відомостей про отримувача, лише наявний підпис невідомої особи, тому відповідна накладна не є належним доказом передачі товару покупцю; при цьому видаткові накладні на переміщення по складу містять лише кількість мішків без зазначення їх вартості; реєстрація продавцем податкових накладних не є належним чи допустимим доказом поставки товару покупцю, оскільки така реєстрація проводилася продавцем в односторонньому порядку, і як вбачається з матеріалів справи проводилася вона до моменту належного оформлення видаткових накладних, які і були підставою оподаткування. Із посиланням на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у справі №905/49/15 від 04.11.2019, місцевий господарський суд зазначив про необхідність врахування положень Податкового кодексу України та фактичних дій як постачальника так і покупця щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару, а саме, в даному випадку взяв до уваги ту обставину, що відповідач за первісним позовом був вимушений відкоригувати звітність із ПДВ таким чином, щоб виключити із складу свого податкового кредиту ті податкові накладні, які були в односторонньому порядку сформовані продавцем (позивачем за первісним позовом) та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, так в матеріалах справи наявні уточнюючі розрахунки податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зокрема, корегування суми податкового кредиту 29729,70 грн., 69567, 34 грн., 89133,84 грн. та 228163, 46 грн. Рішення суду від 19.03.2020 справі №922/290/20, посилаючись на яке позивач за первісним позовом стверджував про недобросовісність відповідача за первісним позовом як контрагента господарських відносин, на думку місцевого господарського суду, не є належним чи допустимим доказом у цій справі та не може бути прийнятим судом до уваги, оскільки у вказаній справі №922/290/20 інший предмет та підстави позову.

Щодо зустрічного позову, місцевий господарський суд зазначив, що позивачем за зустрічним позовом було здійснено попередню оплату товару згідно з платіжними дорученнями на загальну суму 332540,80 грн за період з 08.12.2020 по 31.03.2021; факт постачання відповідачем за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом частини замовленого товару згідно зі специфікаціями №15, 21, 25 та 26 на загальну суму 178533,16 грн визнається сторонами та підтверджується наявними матеріалами справи; в матеріалах справи відсутні докази поставки відповідачем за зустрічним позовом позивачу за зустрічним позовом товару на підставі специфікацій №16,20,24,27,29 та 30 на загальну суму 154026,83 грн; за таких обставин, місцевий господарський суд визнав позовні вимоги позивача за зустрічним позовом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

ТОВ "Агріі Україна" із рішенням не погодилося, у межах встановленого законом строку подало апеляційну скаргу, в якій просить вищевказане рішення скасувати, відмовити у задоволенні зустрічного позову ТОВ "Агро-ЮА" до ТОВ "Агріі Україна" про стягнення заборгованості; позов ТОВ "Агріі Україна" до ТОВ "Агро-ЮА" про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі; судові витрати покласти на відповідача по основному позову.

В обґрунтування вимог скарги заявник наводить наступні доводи: відповідач є недобросовісним контрагентом, який, отримавши товар і пообіцявши підписати документи пізніше, в подальшому відмовився підписувати їх; відповідач побачив, що у позивача відсутні накладні на отримання товару, тому він вирішив, що має можливість не тільки не сплачувати за отриманий товар, а ще отримати гроші за цей товар, назвавши це поверненням попередньої оплати за непоставлений товар; відповідач прийняв у повному обсязі податковий кредит: у розмірі 11422,87 грн за поставку товару в січні 2021 року у загальному розмірі 68537,22 грн, у розмірі 36712,51 грн за поставку товару за лютий 2021 року у загальному розмірі 183562,50 грн, розмірі 15355,65 грн (ПДВ 20%) у розмірі 44602,31 грн (ПДВ 14%) за поставку товару за березень 2021 року у загальному розмірі 395366,17 грн отже, на думку заявника скарги, загальна сума поставки від позивача, яку задекларував відповідач для відшкодування ПДВ, складає 647465,90 грн. Із посиланням на висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №910/23097/17, апелянт наполягає на тому, що податкова накладна, виписана однією із сторін в договорі, може бути доказом правочину з огляду на те, що така поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків; проявом відповідної волі покупця апелянт вважає ту обставину, що після отримання товару на суму 647465,90 грн і отримання податкової накладної відповідач за первісним позовом самостійно вніс суму отриманого товару в податкову декларацію; на думку заявника скарги, якщо товар не отримувався, підстави для внесення таких сум у бухгалтера були б відсутні.

Не погоджуючись із задоволенням зустрічного позову, ТОВ "Агріі Україна" в апеляційній скарзі зазначає, що специфікаціями №16, 20, 24, 27, 29, 30 було передбачено попередню оплату за товар у розмірі 100% вартості кожної окремої партії, отже, відповідно до п.3.3 договору, ст.530, 663 Цивільного кодексу України, у відповідача за зустрічним позовом виникало право передати товар за умови сплати позивачем за зустрічним позовом 100% попередньої оплати, але по жодній специфікації 100% оплати не відбулося; на думку апелянта, дії позивача за зустрічним позовом по стягненню коштів суперечать умовам специфікацій, а саме малоймовірно, що позивач за зустрічним позовом замовляв товар на суму 607533,10 грн, а сплатив лише 1000,00 грн, а потім через 9 місяців намагається у зустрічному позові їх стягнути.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.10.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Агріі Україна" на рішення Господарського суду Харківської області від 31.08.2022 у справі №922/4380/21, витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали даної справи №922/4380/21 у повному обсязі, встановлено учасникам справи строк до 20.10.2022 для подання відзиву на апеляційну скаргу (з доказами надсилання відзиву іншим учасникам справи), а також для подання заяв, клопотань тощо.

20.10.2022 (тобто в межах визначеного судом строку) представник ТОВ "Агро-ЮА", адвокат Давидюк О.М., через систему "Електронний суд" надав відзив на апеляційну скаргу (отриманий судом 21.10.2022), в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення залишити в силі та без змін; судові витрати стягнути з ТОВ "Агріі Україна".

У відзиві вказаний учасник справи наводить наступні доводи: відповідач за первісним позовом не використав при оподаткуванні результатів своєї господарської діяльності той податковий кредит, який було сформовано в односторонньому порядку з боку позивача за первісним позовом, оскільки тих господарських операцій, на яких наголошує вказана сторона, а саме, поставки товару на загальну суму 732060,99 грн ніколи не відбувалось в дійсності; позивач за первісним позовом не надав до суду належних документів первинної бухгалтерської звітності якими було б передбачено хід здійснення тих господарських операцій на фактичне виконання яких він вказує, отже, його правова позиція у справі є такою, яка не доведена у встановленому законом порядку належними і допустимими доказами. Стосовно зустрічного позову представник ТОВ "Агро-ЮА" зазначає, що поставка товару мала здійснена відповідно до умов договору купівлі-продажу № 21 НХ 002 ХАКО (від 07.08.2020) та відповідно до приписів чинного законодавства України, в той же час, ТОВ "Агріі Україна" не виконало всіх умов договору купівлі-продажу та ухилилося від поставки товару, замовленого та оплаченого відповідно до умов вказаного договору, у зв`язку з чим ТОВ "Агро-ЮА" в зустрічному позові просило суд захистити його права і законні інтереси у спосіб, встановлений положеннями чинного законодавства України, а саме застосувати засоби захисту, передбачені положеннями ст. 693 ЦК України, стягнувши із ТОВ "Агріі Україна" ту суму грошових коштів, які були сплачені йому в якості попередньої оплати замовленого, але не поставленого товару.

Також представник ТОВ "Агро-ЮА" звернувся до суду з клопотанням (вх.№6286 від 21.10.2022), в якому просить: включити до складу витрат, пов`язаних із розглядом справи (в межах судових витрат), у справі № 922/4380/21 витрати щодо оплати вартості послуг на професійну правничу допомогу у розмірі 26150,00 грн; залучити до матеріалів справи №922/4380/21 докази понесення такого роду витрат; стягнути із ТОВ "Агріі Україна" витрати щодо оплати вартості послуг на професійну правничу допомогу у розмірі 26150,00 грн. До клопотання додано платіжне доручення №2269 від 18.10.2022, згідно з яким ТОВ "Агро-ЮА" сплатило отримувачеві - АБ Ол.Давидюка "Бізнес Адвайзер" - 26150,00 грн із призначенням платежу: "за послуги (надання правової допомоги) згідно рахунку №14/21-2 від 17.10.2022, договір №14/21".

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.10.2022 повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться "22" листопада 2022 р. о 12:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань. № 132; повторно витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/4380/21.

Вказану ухвалу від 21.10.2022 представники сторін отримали в системі "Електронний суд" 21.10.2022 (відповідні довідки долучено до матеріалів справи).

27.10.2022 матеріали справи надійшли до Східного апеляційного господарського суду.

04.11.2022 до суду надійшла заява представника ТОВ "Агріі Україна", адвоката Заматова Р.В., про участь у судовому засіданні 22.11.2022 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Ухвалою від 07.11.2022 вказану заяву було задоволено.

21.11.2022, тобто поза межами строку, встановленого ч.2 ст.197 ГПК України (відповідно до якої учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання), представник ТОВ "Агро-ЮА" адвокат Давидюк О.М. подав клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

22.11.2022 вказаний учасник справи подав клопотання, в якому зазначає, що через військовий стан та активні бойові дії, які ведуться на території м. Харкова та Харківської області, представник ТОВ "Агро-ЮА" адвокат Давидюк О.М. був змушений змінити місце свого постійного проживання/перебування і станом на сьогоднішній день знаходиться на території іншої області України, у зв`язку чим позбавлений можливості бути особисто присутнім в судовому засіданні 22.11.2022, та просить у разі відкладення чи перенесення судового розгляду справи всі подальші судові засідання проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, для забезпечення можливості дистанційної участі представника ТОВ "Агро-ЮА" в таких судових засіданнях.

За таких обставин, з метою надання учасникам справи можливості для реалізації їх процесуальних прав, колегія суддів дійшла висновку про відкладення розгляду справи. Ухвалою суду від 22.11.2022 розгляд справи було відкладено на 06.12.2022 о 14:45 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань № 132, задоволено клопотання обох сторін про участь їх представників у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", з використанням власних технічних засобів.

У судовому засіданні 06.12.2022, у режимі відеоконференції, взяв участь представник ТОВ "Агро-ЮА", який підтримав викладену ним письмово правову позицію.

Представник ТОВ "Агріі Україна" декілька разів намагався вийти на відеозв`язок, однак встановити його не зміг.

Колегія суддів зазначає, що згідно з ч.5 ст.197 ГПК України (приписи якої суд наводив в ухвалах про призначення судових засідань у режимі відеоконференції) ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Явка учасників справи в судове засідання не визнавалася обов`язковою.

Згідно з ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В ході апеляційного розгляду даної справи апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у межах встановленого строку.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 ГПК України.

Присутній в судовому засіданні (у режимі відеоконференції) представник ТОВ "Агро-ЮА" погодився з тим, що судом досліджено всі докази, які надано до справи у відповідності до ст.74 ГПК України та які стосуються меж апеляційного розгляду справи.

За таких обставин, колегія суддів, дослідивши матеріали справи та заслухавши представника ТОВ "Агро-ЮА", дійшла висновку про закінчення розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

У відповідності до вимог ст.282 ГПК України, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

07.08.2020 між ТОВ Агроскоп Інтернешнл (продавець), яке в подальшому змінило назву на ТОВ "Агріі Україна" без зміни коду ЄДРПОУ, місцезнаходження та інших даних і реквізитів, та ТОВ Агро-ЮА (покупець) було укладено договір купівлі-продажу №21 НХ 002 ХАКО із додатковою угодою від цієї ж дати (надалі договір №21, т.2, а.с. 10 - 19). Сторонами визначено, що вказаний договір діє до остаточного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 8.1 договору №21). Відповідно до п.1.1 договору №21, в порядку визначеному цим договором, продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця товар, найменування та асортимент якого вказуються в специфікації/додатку до даного договору, яка становить його невід`ємну частину, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість згідно умов договору.

Товар вважається прийнятим покупцем за кількістю та якістю в момент отримання товару представником покупця від представника продавця/перевізника у відповідності до видаткової накладної. Датою поставки (відвантаження) товару покупцю визнається дата складення продавцем видаткової накладної, зазначена в її тексті (п.3.7.договору №21).

Матеріалами справи підтверджується, та сторонами не заперечується, що продавець та покупець вчиняли дії на виконання вказаного договору щодо поставки товару окремими партіями та його оплати.

А саме, ТОВ Агро-ЮА було здійснено попередню оплату товару згідно з платіжними дорученнями №2538 від 08.12.2020, №2537 від 08.12.2020, №4303 від 29.12.2020, №4304 від 29.12.2020, №4719 від 03.03.2021, №4718 від 03.03.2021, №4582 від 18.02.2021, №4975 від 31.03.2021, №421 від 18.03.2021, №4547 від 12.02.2021, №4548 від 12.02.2021, №4581 від 18.02.2021, №4583 від 18.02.2021, №4584 від 18.02.2021, №4585 від 18.02.2021, №4749 від 04.03.2021, №4748 від 04.03.2021 та №4747 від 04.03.2021 на загальну суму 332540,80 грн за період з 08.12.2020 по 31.03.2021. Вказані обставини, встановлені місцевим господарським судом, підтверджуються доказами, що надані обома сторонами.

ТОВ "Агріі Україна" стверджує, що ним як продавцем на виконання умов договору №21 поставлено, а покупцем без зауважень та заперечень прийнято товар на загальну суму 910574,96 грн, і у зв`язку з тим, що оплату здійснено тільки на суму 332540,80 грн, ТОВ "Агріі Україна" звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з ТОВ Агро-ЮА решти вартості товару, а саме, 578034,16 грн.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції ТОВ Агро-ЮА, підтвердивши ті обставини, що ним було сплачено 332540,80 грн згідно з договором, в свою чергу, подало зустрічний позов, у якому зазначало, що покупець отримав товар лише на суму 178533,16 грн (з яких було повернуто товару на суму 19,19 грн), у зв`язку з чим із ТОВ "Агріі Україна" підлягає стягненню залишок суми попередньої оплати, а саме, 154026,83 грн.

Місцевий господарський суд відмовив у задоволенні первісного позову та задовольнив зустрічний позов з наведених вище підстав.

Надаючи оцінку висновкам місцевого господарського суду згідно з підпунктом б) пункту 3 частини 1 статті 282 ГПК України, з урахуванням меж апеляційного перегляду у відповідності до вищенаведених приписів ст.269 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом первісного позову в даній справі є вимога про стягнення з ТОВ Агро-ЮА (покупця) вартості товару, який, за твердженням ТОВ "Агріі Україна" (продавця) було отримано покупцем за договором поставки, але не оплачено.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як було встановлено вище, за умовами укладеного між сторонами договору №21 товар вважається прийнятим покупцем за кількістю та якістю в момент отримання товару представником покупця від представника продавця/перевізника у відповідності до видаткової накладної. Датою поставки (відвантаження) товару покупцю визнається дата складення продавцем видаткової накладної, зазначена в її тексті. Право власності на товар переходить до покупця в дату його поставки покупцю відповідно до п.3.7. договору та умов поставки за положеннями ІНКОТЕРМС в редакції 2010 р. Якщо покупець прострочив оплату товару, проданого на умовах відстрочки оплати, продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару з дня наступного за днем, коли такий товар мав бути оплачений покупцем (п.3.8.Договору №21). Місце поставки у специфікаціях №10, 11, 12, 13, 15, 16, 17, 20, 21, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, та 31 до договору №21 не визначено, проте умовами додаткової угоди Про умови поставки до договору №21 сторони узгодили наступні умови поставки товару (згідно з Правилами Інкотермс в редакції 2010р.): поставка на умовах ЕХW (склад продавця) за адресою: Дніпропетровська обл., м. Синельникове, вул. Токова, 2А, НВАК Степова; адреса доставки товару покупцю (на умовах СРТ): 64113, Харківська обл., Первомайський р-н, с-ще Троїцьке, вул. Гуторова, будинок №7. Згідно з п.3. додаткової угоди, про конкретну адресу доставки покупець завчасно повідомляє продавця по телефону, факсу, електронній пошті або іншим зручним способом. Таким чином, сторони погодили поставку як у спосіб вручення (доставки) товару покупцеві, так і у спосіб надання товару в розпорядження покупця на складі продавця.

Отже, до предмета доказування при розгляді первісного позову входять обставини щодо підтвердженості належними доказами розміру суми поставки, про яку вказує позивач за первісним позовом (910574,96 грн).

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження вказаних обставин ТОВ "Агріі Україна" додало до первісного позову копії рахунків, специфікацій та видаткових та податкових накладних, послідовність виготовлення яких докладно досліджено місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні на підставі матеріалів справи; позивачем за первісним позовом в ході апеляційного провадження не висловлювалося заперечень щодо правильності встановлення місцевим господарським судом вказаних обставин.

Як доказ відвантаження товару позивач за первісним позовом надав суду першої інстанції видаткові накладні на загальну суму 910574,96 грн: №АІ000000341 від 29.01.2021 на суму 38806,30 грн, №АІ000000340 від 29.01.2021 на суму 1,22 грн, №АІ000000343 від 29.01.2021 на суму 29729,70 грн, №АІ000000668 від 12.02.2021 на суму 69567,34 грн, №АІ000005830 від 31.03.2021 на суму 8836,22 грн, №АІ000005833 від 31.03.2021 на суму 135026,83 грн, №АІ000000669 від 12.02.2021 на суму 16239,70 грн, №АІ000001145 від 24.02.2021 на суму 73063,54 грн, №АІ000001210 від 24.02.2021 на суму 2,42 грн, №АІ000000888 від 18.02.2021 на суму 8364,79 грн, №АІ000000898 від 19.02.2021 на суму 42037,22 грн, №АІ000003307 від 18.03.2021 на суму 89133,84 грн, №АІ000004198 від 24.03.2021 на суму 228163,46 грн, №АІ000006974 від 06.04.2021 на суму 171602,38 грн, №АІ000006976 від 06.04.2021 на суму 19,19 грн (відповідачем за первісним позовом 28.05.2021 повернуто позивачу за первісним позовом товар на суму 19,19 грн згідно з видатковою накладною (повернення) №ВП-0000001 від 28.05.2021).

Як вбачається з матеріалів справи, надані позивачем за первісним позовом суду першої інстанції договір №21, специфікації та видаткові накладні не підписані відповідачем за первісним позовом.

Відповідно до пояснень, наданих суду першої інстанції ТОВ Агро-ЮА (покупцем), вказане товариство визнає факт отримання товару лише частково, а саме, за накладними: №АІ000000341 від 29.01.2021 на суму 38806,30 грн, №АІ000000669 від 12.02.2021 на суму 16239,70 грн, №АІ000001145 від 24.02.2021 на суму 73063,54 грн, №АІ000001210 від 24.02.2021 на суму 2,42 грн, №АІ000000888 від 18.02.2021 на суму 8364,79 грн, №АІ000000898 від 19.02.2021 на суму 42037,22 грн, №АІ000006976 від 06.04.2021 на суму 19,19 грн (товар за вказаною накладною на суму 19,19 грн відповідачем за первісним позовом 28.05.2021 повернуто позивачу за первісним позовом згідно з видатковою накладною (повернення) №ВП-0000001 від 28.05.2021) тобто на загальну суму 178533,16 грн, з яких повернуто товару на 19,19 грн.

Визнаючи відповідні суми поставки та повернення товару, відповідач за первісним позовом надав до матеріали справи примірник договору №21, специфікації, а також наведені вище видаткові накладні на суму 178533,16 грн (з яких повернуто товару на 19,19 грн), що підписані обома сторонами та засвідчені печатками ТОВ "Агріі Україна" і ТОВ Агро-ЮА.

Отже, колегія суддів зазначає, що в силу приписів ч.1 ст.75 ГПК України, обставини щодо поставки товару за вищевказаними накладними не підлягають доказуванню, оскільки визнаються обома сторонами.

Щодо решти накладних на загальну суму 732060,99 грн, а саме №АІ000005833 від 31.03.2021 на суму 135026,83 грн, №АІ000000340 від 29.01.2021 на суму 1,22 грн, №АІ000000343 від 29.01.2021 на суму 29729,70 грн, №АІ000005830 від 31.03.2021 на суму 8836,22 грн, №АІ000000668 від 12.02.2021 на суму 69567,34 грн, №АІ000006974 від 06.04.2021 на суму 171602,38 грн, №АІ000003307 від 18.03.2021 на суму 89133,84 грн, №АІ000004198 від 24.03.2021 на суму 228163,46 грн відповідач за первісним позовом заперечує факт отримання товару.

Надаючи оцінку вказаним доказам на предмет їх відповідності умовам договору №21 та нормам чинного законодавства, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо). Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні видаткові накладні №АІ000000340 від 29 01.2021 на суму 1,22 грн, №АІ000000343 від 29.01.2021 на суму 29729,70 грн, №АІ000005830 від 31.03.2021 на суму 8836,22 грн., №АІ000005833 від 31.03.2021 на суму 135026,83 грн., №АІ000000668 від 12.02.2021 на суму 69567,34 грн, №АІ00006974 від 06.04.2021 на суму 171602,38 грн, №АІ000003307 від 18.03.2021 на суму 89133,84 грн та №АІ000004198 від 24.03.2021 на суму 228163,46 грн були складені в паперовій формі.

Місцевим господарським судом встановлено та в ході апеляційного провадження підтверджується, що зі сторони продавця вказані накладні засвідчені підписом уповноваженої особи ТОВ "Агріі Україна" та містять відтиск печатки ТОВ "Агріі Україна". Проте, зі сторони покупця, зокрема у графі "отримав" не міститься жодних відомостей. Зазначені видаткові накладні відповідачем за первісним позовом (його уповноваженими особами) не підписано та не засвідчено відтиском печатки покупця, ТОВ "Агро-ЮА".

Отже, місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні, із посиланням на вказані обставини та вищенаведені норми ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", обґрунтовано зазначив, що спірні накладні не містять належних відомостей, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні відповідної господарської операції з боку покупця. На думку колегії суддів, це є істотним недоліком, який перешкоджає визнанню зазначених накладних належними доказами на підтвердження прийняття покупцем товару за такими накладними.

Окрім того, у видатковій накладній №АІ000000340 від 29 01.2021 на суму 1,22 грн. у графі дані про поставку зазначено, зокрема: (АІ000000958), Експрес доставка за рахунок клієнта, водій: перевізник ТОВ Нова Пошта, маршрут: АІ000000149; у видатковій накладній №АІ000000343 від 29.01.2021 на суму 29729,70 грн. у графі дані про поставку зазначено, зокрема: (АІ000000959), Експрес доставка за рахунок клієнта, водій: перевізник ТОВ Нова Пошта, маршрут: АІ000000150; у видатковій накладній №АІ000005830 від 31.03.2021 на суму 8836,22 грн. у графі дані про поставку зазначено: (АІ00001120) самовивіз; у видатковій накладній №АІ000005833 від 31.03.2021 на суму 135026,83 грн. у графі дані про поставку зазначено: (АІ00001121) самовивіз; у видатковій накладній №АІ000000668 від 12.02.2021 на суму 69567,34 грн у графі дані про поставку зазначено, зокрема: ТТН №АІ0093148 від 12.02.2021, водій Лошаков С.В., перевізник: ТОВ "Агріі Україна", маршрут: АІ000000259; у видатковій накладній №АІ00006974 від 06 04.2021 на суму 171602,38 грн. у графі дані про поставку зазначено, зокрема: (АІ000012564), Експрес доставка за рахунок клієнта, водій: перевізник ТОВ Нова Пошта, маршрут: АІ000002552; у видатковій накладній №АІ000003307 від 18.03.2021 на суму 89133,84 грн у графі дані про поставку зазначено, зокрема: ТТН №АІ0094744 від 18.03.2021, водій Шумаков Д.І., перевізник: ТОВ "Ден Транс", маршрут: АІ000001136; у видатковій накладній №АІ000004198 від 24.03.2021 на суму 228163,46 грн у графі дані про поставку зазначено, зокрема: ТТН №0095285 від 24.03.2021, водій ОСОБА_1 , перевізник: ТОВ "Синєвир", маршрут: АІ000001486.

Таким чином, за спірними видатковими накладними, окрім накладних №АІ000005830 від 31.03.2021 та №АІ000005833 від 31.03.2021 (у яких зазначено про самовивіз), поставка товару повинна була відбуватись шляхом доставки товару продавцем покупцю з обов`язковим оформленням товарно-транспортних накладних.

Проте в матеріалах справи відсутні будь-які товарно-транспортні накладні на підтвердження поставки товару покупцеві за видатковими накладними №АІ000000340 від 29.01.2021 на суму 1,22 грн, №АІ000000343 від 29.01.2021 на суму 29729,70 грн, №АІ000005830 від 31.03.2021 на суму 8836,22 грн, №АІ000005833 від 31.03.2021 на суму 135026,83 грн, №АІ000000668 від 12.02.2021 на суму 69567,34 грн, №АІ00006974 від 06 04.2021 на суму 171602,38 грн, №АІ000003307 від 18.03.2021 на суму 89133,84 грн та №АІ000004198 від 24.03.2021 на суму 228163,46 грн.

Відомостей про уповноважену особу відповідача за первісним позовом на отримання такого товару, довіреностей на його отримання матеріали справи не містять. За загальним правилом товарно-транспортну накладну оформляє той, хто замовляє перевезення. Отже, відсутність товарно-транспортної накладної на підтвердження перевезення товару зі складу продавця є виключно відповідальністю позивача за первісним позовом, про що обґрунтовано зазначив місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні. Також, як встановлено місцевим господарським судом та не спростовано ТОВ "Агріі Україна" в суді першої та апеляційної інстанції, доказів відвантаження спірного товару продавцем покупцю на полі (про що стверджував представник позивача за первісним позовом в ході розгляду справи господарським судом) матеріали справи не містять.

Як стверджує позивач за первісним позовом, на його складі на підтвердження поставки товару залишились накладні на переміщення по складу, а саме: видаткова накладна №АІ000005830 від 31.03.2021 на 2 мішки насіння соняшника сорту Белла; видаткова накладна №АІ000005833 від 31.03.2021 на 33 мішки насіння соняшника сорту Белла; видаткова накладна №АІ000003307 від 18.03.2021 на переміщення по складу 45 мішків насіння соняшника ЛГ 5662; видаткова накладна №АІ000004198 від 24.03.2021 на переміщення по складу 47 мішків насіння соняшника ЛГ 59580 Круїзер.

Проте, у видаткових накладних №АІ000005830 від 31.03.2021 та №АІ000005833 від 31.03.2021 на переміщення по складу графі отримав не міститься жодних відомостей про отримувача, лише наявний підпис невідомої особи. У видатковій накладній №АІ000003307 від 18.03.2021 на суму 89133,84 грн у графі отримав зазначено: ОСОБА_2 та підпис. Як вбачається з графи дані про поставку вказаної видаткової накладної, водій ОСОБА_2 є перевізником ТОВ "Ден Транс". Жодних доказів того, що ОСОБА_2 , який відповідно до видаткової накладної №АІ000003307 від 18.03.2021 на переміщення по складу отримав 45 мішків насіння соняшника ЛГ 5662, є водієм чи уповноваженою особою ТОВ "Агро-ЮА", матеріали справи не містять. У накладній №АІ000004198 від 24.03.2021 у графі отримав не міститься жодних відомостей про отримувача, лише наявний підпис невідомої особи. При цьому видаткові накладні на переміщення по складу містять лише кількість мішків без зазначення їх вартості.

Відповідно до ч.1 ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Отже, враховуючи, що докази, надані позивачем за первісним позовом, а саме, видаткові накладні, які в силу вимог п.3.7.договору №21 мають підтверджувати факт отримання товару покупцем, не містять необхідних відомостей, які б підтверджували таке отримання, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що спірні накладні не є належним доказом передачі товару покупцеві, ТОВ "Агро-ЮА".

ТОВ "Агріі Україна" в суді першої та апеляційної інстанції не заперечувало тих обставин, що спірні видаткові накладні не містять відомостей про отримувача товару, які передбачені чинним законодавством. Водночас в ході розгляду справи в суді першої інстанції позивач зазначав, що співпраця сторін почалася із укладеного між ними договору купівлі-продажу №20 від 11.06.2020 (згідно з твердженням позивача за первісним позовом, цей договір є ідентичним із договором №21), за яким ТОВ "Агріі Україна", так само як і ТОВ "Агро-ЮА", не мало доказів доставки товару, однак, незважаючи на це, зобов`язання за вказаним договором були визнані і виконані обома сторонами.

Однак наведені твердження, на думку колегії суддів, не можуть бути визнані переконливими аргументами щодо спірних правовідносин, які виникли з іншого договору, а саме з договору №21, а тому посилання на укладення та виконання сторонами іншого правочину не стосуються предмету спору в даній справі.

Як уже зазначалося, в ході апеляційного провадження ТОВ "Агріі Україна" не спростовувало обставин щодо неналежного оформлення первинних документів, які мають підтверджувати факт поставки, а саме видаткових накладних.

Водночас апелянт наполягає на необхідності врахування судом відомостей податкового обліку, а саме податкових накладних та декларацій, складених ТОВ "Агро-ЮА" які, на думку заявника скарги, підтверджують факт здійснення та проведення в бухгалтерському обліку ТОВ "Агро-ЮА" відповідних господарських операцій за спірними накладними.

Стосовно наведених аргументів, колегія суддів зазначає, що, як вбачається з постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №910/23097/17 (на яку посилається апелянт), Верховний Суд із посиланням на відповідні норми Податкового Кодексу України вказав, що податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, тобто спричиняють правові наслідки; підставою для виникнення в платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст; встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником податку на додану вартість при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце, тому податкова накладна, виписана однією стороною в договорі (підрядником) на постачання послуг на користь другої сторони (замовника), може бути доказом правочину з огляду на те, що така поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Також, у постанові від 29.01.2020 у справі №916/922/19 (на яку послався місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні), Верховний Суд зазначив, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (як-то: обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця); у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Тобто із вищевказаних постанов суду касаційної інстанції не вбачається, що податкові накладні, виписані однією із сторін, є єдиним беззаперечним доказом на підтвердження здійснення відповідної господарської операції, натомість, Верховний Суд зазначив, що такі докази можуть бути враховані.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів даної справи, відомості щодо податкового обліку в межах спірного періоду надавалися суду першої інстанції обома сторонами, а саме, позивач за первісним позовом надав податкові накладні, виписані ТОВ "Агріі Україна", а відповідач за первісним позовом податкові декларації ТОВ "Агро-ЮА".

Надаючи оцінку вказаним доказам у їх сукупності, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за первісним позовом було складено та зареєстровано податкові накладні, за якими нараховано податкових зобов`язань з ПДВ на загальну суму 129836,36 грн за період з грудня 2020 року по квітень 2021 року.

Відповідач за первісним позовом подав до суду як докази податкові декларації з ПДВ за січень 2021, лютий 2021, березень 2021 року (т. 2 а. с.107-132).

Зі змісту зазначених декларацій вбачається, що відповідач за первісним позовом включив до податкового кредиту ПДВ на підставі отриманих від позивача за первісним позовом податкових накладних на загальну суму ПДВ 108093,34 грн (11422,87 грн за січень 2021 року, 36712,51 грн за лютий 2021 року, 44602,31 грн та 15355,65 грн за березень 2021 року). Саме на ці обставини посилається апелянт у скарзі, стверджуючи, що відповідне свідчить про те, що загальна сума поставки від позивача, яку задекларував відповідач для відшкодування ПДВ, складає 647465,90 грн.

Разом з тим, як вбачається з податкових декларацій за період з січня по березень 2021 року, відповідач за первісним позовом задекларував суму ПДВ, що відповідає вартості товару 744136,36 грн. В подальшому відповідач за первісним позовом подав уточнюючі розрахунки податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок (т. 2 а. с.133-159). Зазначені розрахунки свідчать про те, що відповідач за первісним позовом виключив із податкового кредиту у періоді січень-березень 2021 року ПДВ за ставкою 14% та 20% на загальну суму 59395,42 грн, що відповідає вартості товару з ПДВ 416415,53 грн.

Таким чином, твердження позивача за первісним позовом про те, що відповідач скористався правом на податковий кредит на всю суму, зазначену в податкових накладних, складених ТОВ "Агріі Україна", не підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи. Натомість матеріали справи (декларації з ПДВ та уточнюючі розрахунки з ПДВ) свідчать, що фактично відповідач за первісним позовом за січень березень 2021 року скористався правом на податковий кредит, отриманий від позивача за первісним позовом, на суму ПДВ 48697,92 грн, що відповідає вартості товару - 327720,83 грн, ця сума є близькою до суми попередньої оплати, 332540,80 грн, яку отримав позивач за первісним позовом.

При цьому матеріали справи не містять інформації про суми ПДВ, які були включені або виключені із податкового кредиту відповідачем за первісним позовом за грудень 2020 року та за квітень 2021 року, тобто вичерпного обсягу документів, який дозволяв би достеменно встановити повноту відображення в податковому обліку відомостей про господарські операції за весь спірний період, сторонами до матеріалів справи не надано.

Таким чином, твердження апелянта про те, що ТОВ "Агро-ЮА" визнало поставку товару, включивши в податковий кредит усі податкові накладні, які склав і зареєстрував позивач за первісним позовом, не узгоджується з матеріалами справи. Зокрема, та обставина, що ТОВ "Агро-ЮА" подало уточнюючі розрахунки податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок, згідно з якими зменшило податковий кредит - свідчить, що відповідач за первісним позовом розглядав включення до податкового кредиту певної частини сум, вказаних у податкових накладних позивача за первісним позовом, як помилку.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що декларації з ПДВ та уточнюючі розрахунки не містять інформації, які саме податкові накладні включено до податкового кредиту відповідачем за первісним позовом (оскільки податкові декларації містять лише загальні суми за відповідні періоди). Отже, включення до податкового кредиту загальних сум не є підтвердженням отримання товару за конкретними видатковими накладними, які надано позивачем за первісним позовом на підтвердження факту поставки.

Також, у відповідності до п.44.1 ст.44 Податкового Кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно зі ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, на думку колегії суддів, за відсутності належним чином оформлених первинних документів (враховуючи, що надані позивачем за первісним позовом видаткові накладні мають не окремі несуттєві недоліки оформлення, а взагалі не містять відомостей про отримувача товару та відміток про його прийняття) посилання ТОВ "Агріі Україна" в апеляційній скарзі на відомості податкового обліку не можуть бути визнані переконливими аргументами оскільки, як вбачається з вищенаведених приписів ст.44 Податкового Кодексу України, підставою для включення до податкового кредиту певних сум є виключно первинні документи, тоді як саме первинних документів, оформлених належним чином, ТОВ "Агріі Україна" не надало суду першої та апеляційної інстанції.

Будь-яких інших аргументів та обставин, що могли б бути підставою для скасування оскаржуваного рішення щодо відмови в первісному позові та для задоволення вказаного позову, ТОВ "Агріі Україна" в апеляційній скарзі не наведено.

Отже, враховуючи, що позивач за первісним позовом не надав належних доказів на підтвердження своїх вимог, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що первісні позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо зустрічного позову, заявник апеляційної скарги вважає висновки місцевого господарського суду передчасними, посилаючись на те, що специфікаціями №16, 20, 24, 27, 29, 30 було передбачено попередню оплату за товар у розмірі 100% вартості кожної окремої партії, отже, відповідно до п.3.3 договору, ст.530, 663 Цивільного кодексу України, отже, за твердженням апелянта, у відповідача за зустрічним позовом виникало право передати товар за умови сплати позивачем за зустрічним позовом 100% попередньої оплати, але по жодній специфікації 100% оплати не відбулося. Із посиланням на вказані обставини, заявник скарги стверджує, що відповідач за зустрічним позовом не набув зобов`язання поставити товар, а ТОВ "Агро-ЮА" не набув права його вимагати, або вимагати повернення сплачених коштів, тому що в даному випадку має місце прострочення кредитора. На думку апелянта, дії позивача за зустрічним позовом по стягненню коштів суперечать умовам специфікацій, а саме малоймовірно, що позивач за зустрічним позовом замовляв товар на суму 607533,10 грн, а сплатив лише 1000,00 грн, а потім через 9 місяців намагається у зустрічному позові їх стягнути.

Тобто, якщо в частині заперечень проти висновків місцевого господарського суду щодо первісного позову ТОВ "Агріі Україна" наполягало на тому, що ним як продавцем на виконання умов договору №21 поставлено, а покупцем прийнято товар на загальну суму 910574,96 грн, то в частині заперечень щодо зустрічного позову апелянт фактично стверджує протилежне стосовно цих же фактичних обставин, а саме, зазначає, що зобов`язання щодо поставки товару у ТОВ "Агріі Україна" взагалі не виникло. На думку колегії суддів, відповідне свідчить про суперечливість аргументів заявника скарги.

Надаючи оцінку вищенаведеним аргументам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до приписів статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.2 ст.693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як було встановлено місцевим господарським судом та не спростовано заявником скарги в ході апеляційного провадження, позивачем за зустрічним позовом на виконання своїх договірних зобов`язань було здійснено попередню оплату товару згідно з платіжними дорученнями на загальну суму 332540,80 грн за період з 08.12.2020 по 31.03.2021; факт постачання відповідачем за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом частини замовленого товару згідно зі специфікаціями №15, 21, 25 та 26 на загальну суму 178533,16 грн (із яких було повернуто товару на суму 19,19 грн) визнається сторонами та підтверджується наявними матеріалами справи; в матеріалах справи відсутні докази поставки відповідачем за зустрічним позовом позивачу за зустрічним позовом товару на підставі специфікацій №16,20,24,27,29 та 30 на загальну суму 154026,83 грн. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, листами від 29.07.2021 та від 08.11.2021 (т.2, а.с.162 165) ТОВ "Агро-ЮА" повідомило ТОВ "Агріі Україна" про те, що через порушення останнім умов договору поставки товару покупець втратив інтерес до подальшого постачання товару та просить повернути йому залишок попередньої оплати в сумі 154026,83 грн (однак у позасудовому порядку вказане питання не було врегульовано сторонами).

Доводів, які б спростовували підстави, розмір та порядок розрахунку вищевказаних сум, в апеляційній скарзі не наведено. Тому посилання ТОВ "Агріі Україна" на окремі умови специфікацій та твердження про те, що по жодній специфікації 100% оплати не відбулося, не відповідають вимогам ст.526 ЦК України та вищенаведеним обставинам справи, оскільки фактично відповідач за зустрічним позовом не виконав свої зобов`язання, передбачені договором, щодо поставки товару на суму 154026,83 грн, отриману як передоплату за цей товар.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий господарський суд правомірно визнав позовні вимоги позивача за зустрічним позовом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Отже, підстави для скасування оскаржуваного рішення в цій частині також відсутні.

Суд апеляційної інстанції в ході даного провадження надав належну оцінку наявним у справі доказам та доводам сторін, водночас, керуючись Рішенням ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов`язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі). Суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

За результатами апеляційного провадження колегією суддів також не було встановлено зазначених у ч.4 ст.269 ГПК України обставин, а саме, наявності неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права в розумінні ч.2 ст.277 ГПК України або порушення норм процесуального права, які згідно з ч.3 цієї ж норми є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як уже зазначалося, представник ТОВ "Агро-ЮА" звернувся до суду апеляційної інстанції з клопотанням (вх.№6286 від 21.10.2022), в якому просить: включити до складу витрат, пов`язаних із розглядом справи (в межах судових витрат), у справі №922/4380/21 витрати щодо оплати вартості послуг на професійну правничу допомогу у розмірі 26150,00 грн; залучити до матеріалів справи №922/4380/21 докази понесення такого роду витрат; стягнути із ТОВ "Агріі Україна" витрати щодо оплати вартості послуг на професійну правничу допомогу у розмірі 26150,00 грн. До клопотання додано платіжне доручення №2269 від 18.10.2022, згідно з яким ТОВ "Агро-ЮА" сплатило отримувачеві - АБ Ол.Давидюка "Бізнес Адвайзер" - 26150,00 грн із призначенням платежу: "за послуги (надання правової допомоги) згідно рахунку №14/21-2 від 17.10.2022, договір №14/21".

До вказаного клопотання було додано докази його направлення на адресу ТОВ "Агріі Україна", окрім того, про зміст клопотання суд зазначив в ухвалі від 21.10.2022 про призначення справи до розгляду (яку ТОВ "Агріі Україна" отримало в системі "Електронний суд" 22.10.2022), а також в ухвалі від 22.11.2022 про відкладення розгляду апеляційної скарги на 06.11.2022 (яку ТОВ "Агріі Україна" отримало в системі "Електронний суд" 25.11.2022).

Однак станом на 06.12.2022 представник ТОВ "Агріі Україна" не надав суду заперечень щодо розміру вказаних витрат та клопотань про їх зменшення.

Розглянувши вищевказане клопотання представника ТОВ "Агро-ЮА", колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень частин 1, 3 ст. 123, частини 2 статті 126 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За приписами п.3 ч. 4 ст.129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.1, 2 ст.124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до матеріалів справи, правовідносини між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-ЮА" (Клієнт) та Адвокатським бюро Олександра Давидюка "Бізнес Адвайзер" (Адвокатське бюро) підтверджуються договором про надання правової допомоги №14/21 від 22.11.2021 (т.3, а.с.53), ордером на надання правничої (правової) допомоги серія АХ №1077973 від 22.11.2021.

Згідно з умовами договору про надання правової допомоги №14/21 від 22.11.2021, Адвокатське бюро бере на себе зобов`язання надавати необхідну правову допомогу з захисту і представництва прав і законних інтересів Клієнта в Господарському суді Харківської області, Східному апеляційному господарському суді, Верховному Суді, під час розгляду позовних вимог ТОВ "Агріі Україна", а Клієнт зобов`язується виплатити Адвокатському бюро гонорар за надання правової допомоги.

Додатком №1 (невід`ємною частиною договору) є розрахунок суми гонорару (винагороди) за умовами договору про надання правової допомоги №14/21 від 22.11.2021 (т.3, а.с.56). Згідно із цим розрахунком, загальний розмір винагороди, яка виплачується Клієнтом на користь Адвокатського бюро, за умовами договору про надання правової допомоги №14/21 від 22 листопада 2021 року, складає 78450,00 грн; вказаний розмір винагороди охоплює надання правової допомоги та представництво інтересів клієнта під час судового розгляду позовних вимог ТОВ "Агріі Україна" в межах їх розгляду в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій та розподіляється із розрахунку 26150,00 грн за захист та представництво прав і законних інтересів клієнта в межах однієї інстанції судового розгляду.

Отже, заявлений представником ТОВ "Агро-ЮА" розмір витрат щодо оплати вартості послуг на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції (26150,00 грн) відповідає фіксованій сумі, визначеній у договорі про надання правової допомоги. Факт сплати коштів у вказаному розмірі Клієнтом на користь Адвокатського бюро підтверджується платіжним дорученням №2269 від 18.10.2022 на суму 26150,00 грн відповідний доказ було подано представником ТОВ "Агро-ЮА" до закінчення судових дебатів у справі, тобто з дотриманням вимог ч.8 ст.129 ГПК України щодо порядку та строків надання доказів на підтвердження розміру судових витрат.

Колегія суддів зазначає, що у відповідності до норм чинного процесуального законодавства під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 ГПК України, але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України.

Тобто критерії, визначені частиною 4 статті 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини 4 статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною 5 статті 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України, зокрема, в постанові від 24.03.2021 у справі №922/2157/20, у додатковій постанові від 08.11.2022 у справі № 910/13114/21 тощо.

Згідно з положеннями статті 126 ГПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, представником ТОВ "Агро-ЮА" такого опису не було надано суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, стаття 30 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та / або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Розмір гонорару адвоката, встановлений сторонами у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого представником, а отже є визначеним. За умов відсутності детального опису робіт та встановлення розміру гонорару адвоката сторонами у фіксованому розмірі, витрати на професійну правничу (правову) допомогу є підтвердженими належними та допустимими доказами і підлягають відшкодуванню. Відповідні висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/14598/20, від 16.11.2022 у справі № 912/2620/21 тощо.

За таких обставин, враховуючи, що ТОВ "Агро-ЮА" сплатило Адвокатському бюро Олександра Давидюка "Бізнес Адвайзер" за представництво в апеляційній інстанції 26150,00 грн, тобто фіксовану суму, обумовлену договором, колегія суддів вважає вказаний розмір фактичних витрат на професійну правничу (правову) допомогу підтвердженим.

Згідно з ч.4 ст.126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За приписами ч.5 ст.126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19, від 16.11.2022 у справі № 916/2016/21 тощо.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18, від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19, у додатковій постанові Верховного Суду від 15.11.2022 у справі № 873/29/22 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, постанова від 16.11.2022 у справі №916/2016/21 тощо).

Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123 - 130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", рішення у справі "Баришевський проти України", рішення у справі "Гімайдуліна і інші проти України", рішення у справі "Двойних проти України", рішення у справі "Меріт проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Як було встановлено вище, акту виконаних робіт та їх детального опису представник ТОВ "Агро-ЮА" не надав. Однак відповідні обставини, на думку колегії суддів, не є підставою для відмови у стягненні витрат на правову допомогу, оскільки якщо сторона, якій суд компенсує витрати на правову допомогу, користується послугами адвоката, має професійного представника в суді, то презюмується виконання робіт (надання послуг) адвокатом у певному, хоча б мінімальному, обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, у межах представництва інтересів ТОВ "Агро-ЮА" в суді апеляційної інстанції адвокат Давидюк Р.А. фактично виконав дві дії: надав відзив на апеляційну скаргу та взяв участь у судовому засіданні 06.12.2022 у режимі відеоконференції.

При цьому, незважаючи на те, що дана справа, в якій розглядаються первісний та зустрічний позови, є досить складною, вимагає вивчення та співставлення первинних документів та і податкової звітності, колегія суддів зазначає, що аналіз відповідних документів та всі необхідні розрахунки вже було здійснено представником ТОВ "Агро-ЮА" в ході розгляду справи в суді першої інстанції. Великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають (при цьому коло нормативних актів, якими ці правовідносини регулюються, також уже фактично було визначено в ході розгляду справи в суді першої інстанції). Окрім того, із матеріалів справи не вбачається, що представник ТОВ "Агро-ЮА" здійснював аналіз актуальної судової практики, оскільки відзив на апеляційну скаргу не містить жодних посилань на судову практику.

Посилання адвоката Давидюка Р.А. в судовому засіданні 06.12.2022 на необхідність ретельного вивчення як оскаржуваного рішення, так і аргументів апеляційної скарги, колегія суддів не визнає переконливими, оскільки, як було встановлено вище, аргументи апелянта фактично зводяться до посилань на відомості податкового обліку (а саме, на дані податкових декларацій), однак усі необхідні пояснення та докази на їх спростування ТОВ "Агро-ЮА" надало до суду першої інстанції.

За таких обставин, заявлений представником ТОВ "Агро-ЮА" до відшкодування розмір витрат на правову допомогу (26150,00 грн), на думку колегії суддів, не узгоджується з вищенаведеними вимогами чинного законодавства щодо розумності та необхідності відповідних витрат.

Встановлення судом тих обставин, що рівень складності справи не вимагав значного обсягу правничої допомоги, в тому числі такого обсягу, який зазначений адвокатом в акті виконаних робіт (надання послуг), є підставою для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з іншої сторони. Відповідний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 550/936/18.

Представник ТОВ "Агро-ЮА" надав суду першої інстанції Рішення Ради адвокатів Харківської області №13/1/7 від 21.07.2021 "Про розгляд звернень адвокатів Харківщини стосовно необхідності перегляду розробки (мінімальних) ставок адвокатського гонорару" (т.3, а.с.92), відповідно до якого за участь в апеляційному розгляді справи за ГПК України рекомендована ставка від двох мінімальних зарплат.

Згідно зі ст.8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", з 01.10.2022 мінімальна заробітна плата становить 6700,00 грн.

Отже, з урахуванням вищенаведених обставин, критеріїв розумності та необхідності витрат на правову допомогу, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з ТОВ "Агріі Україна" на користь ТОВ "Агро-ЮА" вказаних витрат у рекомендованому мінімальному розмірі (двох мінімальних зарплат), а саме, в сумі 13400,00 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 13, 269, п.1 ч.1 ст.275, ст.276, ст.282 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріі Україна", м.Київ, залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 31.08.2022 у справі №922/4380/21 залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агріі Україна" (03022, м. Київ, вул. Смольна, буд. 9 Б; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-ЮА" (64113, Харківська обл., Первомайський р-н, селище Троїцьке, вул. Гуторова, буд. 7; ) витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 13400,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 08.12.2022

Головуючий суддя О.В. Шевель

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя В.О. Фоміна