РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.10.2022Справа № 910/3153/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., при секретарі судового засідання Степов`юк С.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства "Комишанське" (вул. Київська, 1, с. Комиші, Охтирський район, Сумська область, 42721)

до 1. Міністерства юстиції України (вул. Городецького,13, м. Київ, 01001)

2. Приватного акціонерного товариства "Автотранспортне підприємство - 15339" (вул. Гагаріна 16, м. Бровари, Броварський район, Київська область, 07400)

за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів:

1. Державного реєстратора Мартинівської сільської ради Полтавської області Гмирі Максима Анатолійовича (39520, Полтавська область, с. Мартинівка, вул. Богдана Хмельницького, 18)

2. Гр-н ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

3. Гр-н ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 )

4. Гр-н ОСОБА_3 (АДРЕСА_2)

про визнання протиправним та скасування наказу

Представники сторін: не з`явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне сільськогосподарське підприємство «Комишанське» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України та Приватного акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство-15339» про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 08.02.2022 року № 414/5 «Про задоволення скарги», яким скасовані рішення від 28.07.2020 року №№ 53334840, 53335264, 53336120, 53335710, 53334964, 53335444, 53336257, 53335856, прийняті державним реєстратором Мартинівської сільської ради Полтавської області Гмирею Максимом Анатолійовичем.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що зазначений наказ Міністерства юстиції України було прийнято з порушенням частин 2, 8 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» та пункту 5 Порядку розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, враховуючи наявність судового спору щодо нерухомого майна, у зв`язку з чим наказ має бути визнано недійсним та скасовано в судовому порядку.

Крім того, в якості підстави для скасування оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України позивач посилається на неналежне повідомлення представників ПСП «Комишанське» про розгляд центральною Колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України скарги ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339» на рішення державного виконавця від 28.07.2020 року №№ 53334840, 53335264, 53336120, 53335710, 53334964, 53335444, 53336257, 53335856, в порядку, передбаченому пунктом 10 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1128.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2022 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Через відділ діловодства суду 10.06.2022 року від позивача на виконання вимог ухвали суду від 18.05.2022 року надійшла заява б/н від 27.05.2022 року про усунення недоліків позовної заяви, розглянувши яку суд встановив, що недоліки позовної заяви, які зумовили залишення її без руху, позивачем усунено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/3153/22, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом на підставі частини 3 статті 12 ГПК України постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: Державного реєстратора Мартинівської сільської ради Полтавської області Гмирю Максима Анатолійовича, гр. ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_3 , призначено підготовче засідання у справі на 27.07.2022 року.

До початку судового засідання 25.07.2022 року від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву б/н від 21.07.2022 року з доказами направлення його учасникам справи, в якому Міністерство юстиції України заперечує проти позовних вимог та вказує на те, що Колегія під час розгляду скарги відповідача 2 діяла в межах та на підставі чинного законодавства без перевищення наданих їй згідно закону повноважень. Відповідач 1 також наголошує на виконанні ним вимог пункту 11 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1128, щодо розміщення на офіційному веб-сайті Міністерства Юстиції України оголошення про розгляд скарги Приватного акціонерного товариства "Автотранспортне підприємство - 15339", а також вжиття всіх інших можливих заходів з метою повідомлення позивача як суб`єкта оскарження про засідання центральної Колегії 16.11.2021 року по розгляду скарги. Відзив разом з доданими до нього документами судом долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2022 року за клопотанням позивача та у зв`язку з неявкою в судове засідання представників сторін підготовче засідання відкладено на 14.09.2022 року.

Так, засобами електронного зв`язку 06.09.2022 року від відповідача 2 - Приватного акціонерного товариства "Автотранспортне підприємство - 15339" надійшла заява б/н від 06.09.2022 року про проведення судового засідання 14.09.2022 року та всіх наступних засідань по справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою сервісу EasyСon.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.09.2022 року заяву відповідача 2 - ПАТ "Автотранспортне підприємство - 15339" про участь у судовому засіданні 14.09.2022 року та в усіх наступних судових засіданнях у справі № 910/3153/22 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

Судом доведено до відома сторін, що до початку судового засідання 14.09.2022 року через канцелярію суду від позивача 03.08.2022 року надійшла відповідь б/н від 29.07.2022 року на відзив разом з доказами направлення учасникам справи, в якій позивач не погоджується з викладеними у відзиві доводами відповідача 1 та зазначає, що наказ Міністерства юстиції України № 414/5 від 08.02.2022 року «Про задоволення скарги» є необґрунтованим та не відповідає вимогам діючого законодавства, у зв`язку чим має бути скасований в судовому порядку як протиправний. Відповідь на відзив судом долучено до матеріалів справи.

Судом також повідомлено, що через канцелярію суду від відповідача 2 надійшли: 04.08.2022 року клопотання б/н б/д про зобов`язання позивача надіслати копію позовної заяви з додатками на адресу ПАТ «АТП-15339»; 05.09.2022 року - надійшли письмові пояснення б/н б/д, в яких відповідач 2 зазначає, що третіми особами гр. ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_3 не укладались договори оренди щодо належних їм земельних ділянок з ПСП «Комишанське», а також заперечує факт укладення угод про дострокове припинення укладених з ПАТ «АТП-15339» договорів оренди землі, у зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позову ПСП «Комишанське», вважаючи вважає Висновок центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України від 16.11.2021 року та наказ Міністерства Юстиції України №414/5 від 08.02.2022 року об`єктивними та юридично обґрунтованими.

Окрім цього через канцелярію суду 05.09.2022 року від третіх осіб 2-4 надійшли заяви б/н б/д про розгляд справи № 910/3153/22 без участі останніх. Подані документи долучені судом до матеріалів справи.

Наразі, за змістом поданих 05.09.2022 року третіми особами 2-4 заяв гр. ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_3 також підтверджують, що вони не укладали жодних правочинів з приводу належних їм земельних ділянок із ПСП «Комишанське», та про існування договірних відносин щодо користування належною їм землею виключно з ПАТ «Автотранспортне підприємство - 15339».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2022 року підготовче провадження у справі № 910/3153/52 закрито, призначено розгляд справи по суті на 13.10.2022 року.

Через канцелярію суду 27.09.2022 року від позивача - Приватного сільськогосподарського підприємства "Комишанське" надійшла заява б/н від 20.09.2022 року про проведення судового засідання 13.10.2022 року в режимі відеоконференції через додаток EasyСon за допомогою власних засобів технічного зв`язку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2022 року заяву позивача - ПСП "Комишанське" про участь у судовому засіданні 13.10.2022 року у справі №910/3153/22 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

В судове засідання з розгляду справи по суті 13.10.2022 року уповноважені представники позивача, відповідача 1, 2 та третіх осіб 1-4, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, не з`явились.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Про дату, час і місце судового розгляду позивач та відповідач 1, 2 повідомленні належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою уповноважених представників сторін про дату наступного судового засідання б/н від 14.09.2022 року.

Про дату, час і місце судового розгляду треті особи 2-3, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №№ 423, 431.

Копії ухвали суду від 14.09.2022 року, які направлялись на адресу третіх осіб 1, 4, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, на дату проведення судового засідання 13.10.2022 року до суду не повернулася.

Судом здійснено запит з офіційного сайту АТ "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштового відправлення третій особі 1 № 440, в якому зазначено, що станом на 09.10.2022 року поштове відправлення повернуто за зворотною адресою з інших причин.

Також судом здійснено запит з офіційного сайту АТ "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштового відправлення третій особі 4 № 415, в якому зазначено, що станом на 04.10.2022 року поштове відправлення вручене особисто.

До початку судового засідання засобами електронного зв`язку 07.10.2022 року від відповідача 2 - Приватного акціонерного товариства "Автотранспортне підприємство - 15339" надійшла заява б/н від 06.09.2022 року про проведення судового засідання 14.09.2022 року та всіх наступних засідань по справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою сервісу ЕазуСоп.

Проте, уповноважений представник відповідача 2 не приєднався до судового засідання 13.10.2022 року в режимі відеоконференції за допомогою додатку EasyСon, а відтак участі в судовому засіданні 13.10.2022 року не брав.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог, заперечень та правової позиції, а також заяв та клопотань процесуального характеру, окрім наявних в матеріалах справи, від сторін станом на 13.10.2022 року до суду не надходило.

В свою чергу суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на вищевикладене, оскільки позивач, відповідач 1, відповідач 2 та треті особи 1-4 не скористалися наданими їм процесуальними правами, зокрема, не прибули особисто або їх представники в судове засідання з розгляду справи по суті, з огляду на наявність клопотань третіх осіб 2-4 про розгляд справи без їх участі, а також за відсутності клопотання про відкладення або оголошення перерви, суд здійснював розгляд справи 13.10.2022 року виключно за наявними матеріалами за відсутності позивача, відповідачів 1 та 2, третіх осіб 1-4 та/або їх уповноважених представників.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Згідно із частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно з частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 07 червня 2017 року між Приватним акціонерним товариством «Автотранспортне підприємство-15339» (орендар за договором, відповідач 2 у справі) та гр. ОСОБА_3 (орендодавець за договором, третя особа 4 у справі) було укладено Договір оренди землі, предметом якого є строкове платне користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення з кадастровим номером: :00:052:0014, яка розташована на території Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області (пункт 1 договору), загальною площею 2,4562 га (пункт 2 договору), на підтвердження чого між орендодавцем та орендарем без зауважень було підписано та скріплено печаткою орендаря Акт приймання-передачі земельної ділянки розміром 2,4562 га. Договір укладено на 10 років і діє до 31.12.2027 року (пункт 8 Договору).

Про вказане право оренди ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339» земельної ділянки з кадастровим номером: :00:052:0014 до Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис №20821996 державним реєстратором Манойло Наталією Анатоліївною, Тарасівська сільська рада, Полтавська область на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 35583565 від 08.06.2017 року.

Поряд з цим, 07 червня 2017 року між Приватним акціонерним товариством «Автотранспортне підприємство-15339» (орендар за договором, відповідач 2 у справі) та гр. ОСОБА_3 (орендодавець за договором, третя особа 4) було укладено Договір оренди землі, предметом якого є строкове платне користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення з кадастровим номером: :00:052:0015, яка розташована на території Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області (пункт 1 договору), загальною площею 2,4566 га (пункт 2 договору), на підтвердження чого між орендодавцем та орендарем без зауважень було підписано та скріплено печаткою орендаря Акт приймання-передачі земельної ділянки розміром 2,4566 га. Договір укладено на 10 років і діє до 31.12.2027 року (пункт 8 договору).

Про вказане право оренди ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339» земельної ділянки з кадастровим номером: :00:052:0015 до Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис №20821970 державним реєстратором Манойло Наталією Анатоліївною, Тарасівська сільська рада, Полтавська область на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 35583308 від 08.06.2017 року.

Крім того, 26 січня 2018 року між Приватним акціонерним товариством «Автотранспортне підприємство-15339» (орендар за договором, відповідач 2 у справі) та гр. ОСОБА_2 (орендодавець за договором, третя особа 3 у справі) було укладено Договір оренди землі, предметом якого є строкове платне користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення з кадастровим номером: :00:054:0005, яка розташована на території Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області (пункт 1 договору), загальною площею 2,9214 га (пункт 2 договору), на підтвердження чого між орендодавцем та орендарем без зауважень було підписано та скріплено печаткою орендаря Акт приймання-передачі земельної ділянки розміром 2,9214 га. Договір укладено на 7 років і діє до 31.12.2024 року (пункт 8 договору).

Про вказане право оренди ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339» земельної ділянки з кадастровим номером: :00:054:0005 до Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис №24742460 державним реєстратором Манойло Юрієм Григоровичем, Зіньківська районна державна адміністрація Полтавської області, Полтавська область на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39581635 від 08.02.2018 року.

Також, 26 січня 2018 року між Приватним акціонерним товариством «Автотранспортне підприємство-15339» (орендар за договором, відповідач 2 у справі) та гр. ОСОБА_1 (орендодавець за договором, третя особа 2 у справі) було укладено Договір оренди землі, предметом якого є строкове платне користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення з кадастровим номером: :00:054:0006, яка розташована на території Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області (пункт 1 договору), загальною площею 2,9214 га (пункт 2 договору), на підтвердження чого між орендодавцем та орендарем без зауважень було підписано та скріплено печаткою орендаря Акт приймання-передачі земельної ділянки розміром 2,9214 га. Договір укладено на 7 років і діє до 31.12.2024 року (пункт 8 договору).

Про вказане право оренди ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339» земельної ділянки з кадастровим номером: :00:054:0006 до Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис №24742698 державним реєстратором Манойло Юрієм Григоровичем, Зіньківська районна державна адміністрація Полтавської області, Полтавська область на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39581936 від 08.02.2018 року.

Отже, на підставі вказаних вище договорів оренди землі від 07.06.2017 року та від 26.01.2018 року ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339» набуто право оренди та виступало орендарем земельних ділянок з кадастровими номерами: :00:052:0014, :00:052:0015, :00:054:0005, :00:054:0006.

В подальшому право оренди ПАТ «АТП-15339» щодо зазначених вище земельних ділянок було припинено на підставі рішень державного реєстратора Мартинівської сільської ради Полтавської області Гмирі Максима Анатолійовича від 28.07.2020 року №53334840, 53335264, 53336120, 53335710 (далі - оскаржувані рішення 1).

Згідно оскаржуваних рішень 1 підставою припинення права оренди ПАТ «АТП-15339» земельних ділянок з кадастровими номерами: :00:052:0014, :00:052:0015, :00:054:0005, :00:054:0006 є відповідні угоди сторін від 01.07.2020 року щодо припинення дії договорів оренди від 07.06.2017 року та від 26.01.2018 року шляхом їх розірвання.

Зокрема, за матеріалами справи судом встановлено, що позивачем для проведення державної реєстрації припинення права оренди земельних ділянок ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339» було надано державному реєстратору Гмирі М.А. наступні документи:

- угоду від 01.07.2020 року щодо договору оренди землі від 26.01.2018 року, укладену між ПСП «Комишанське» та ОСОБА_2 , відповідно до якої сторони вирішили припинити дію договору від 26.01.2018 року, предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером :00:054:0005, шляхом його розірвання;

- угоду від 01.07.2020 року щодо договору оренди землі від 26.01.2018 року, укладену між ПСП «Комишанське» та ОСОБА_1 , відповідно до якої сторони вирішили припинити дію договору від 26.01.2018 року, предметом якої є земельна ділянка з кадастровим номером :00:054:0006, шляхом його розірвання;

- угоду від 01.07.2020 року щодо договору оренди землі від 07.06.2017 року, укладену між ПСП «Комишанське» та ОСОБА_3 , відповідно до якої сторони вирішили припинити дію договору від 07.06.2017 року,предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером :00:052:0014, шляхом його розірвання;

- угоду від 01.07.2020 року щодо договору оренди землі від 07.06.2017 року, укладену між ПСП «Комишанське» та ОСОБА_3 , відповідно до якої сторони вирішили припинити дію договору від 07.06.2017 року, предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером :00:052:0015, шляхом його розірвання.

Водночас, на підставі рішень державного реєстратора Мартинівської сільської ради Полтавської області Гмирі Максима Анатолійовича від 28.07.2020 року №53334964, 53335444, 53336257, 53335856 (далі - оскаржувані рішення 2) зареєстровано право оренди спірних земельних ділянок з кадастровими номерами: :00:052:0014, :00:052:0015, :00:054:0005, :00:054:0006 за Приватним сільськогосподарським підприємством «Комишанське».

Як зазначає позивач у позовній заяві, його право оренди на вказані земельні ділянки виникло на підставі договорів оренди землі від 22.07.2020 року, які укладені між ПСП «Комишанське» та гр. ОСОБА_2 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:054:0005, між ПСП «Комишанське» та гр. ОСОБА_1 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:054:0006, між ПСП «Комишанське» та гр. ОСОБА_3 щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :00:052:0014 та :00:052:0015.

Судом встановлено згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (довідки №№ 312315115, 312322230, 312318157, 218057747 та витяг №218055710), що Державним реєстратором Гмиря Максимом Анатолійовичем, Мартинівської сільської ради, Полтавської області 28.07.2020 року прийнято наступні рішення, згідно яких у ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339» припинено право оренди земельних ділянок з кадастровими номерами: :00:052:0014, :00:052:0015, :00:054:0005, :00:054:0006 та зареєстровано право оренди вказаних земельних ділянок за ПСП «Комишанське», а саме:

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53334840 від 28.07.2020 року 14:01:23 (підстава для державної реєстрації: угода щодо договору, серія та номер: б/н, виданий 01.07.2020 року, видавник: сторони угоди) щодо земельної ділянки, кадастровий номер :00:054:0005, що розташована за адресою: Полтавська область, Зіньківський район, с/рада Тарасівська, загальною площею 2,9214 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 213;

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53335264 від 28.07.2020 року 14:12:49 (підстава для державної реєстрації: угода щодо договору, серія та номер: б/н, виданий 01.07.2020 року, видавник: сторони угоди) щодо земельної ділянки, кадастровий номер :00:054:0006, що розташована за адресою: Полтавська область, Зіньківський район, с/рада Тарасівська, загальною площею 2,9214 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 213;

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53336120 від 28.07.2020 року 14:39:11 (підстава для державної реєстрації: угода щодо договору, серія та номер: б/н, виданий 01.07.2020 року, видавник: сторони угоди) щодо земельної ділянки, кадастровий номер :00:052:0014, що розташована за адресою: Полтавська область, Зіньківський район, с/рада Тарасівська, загальною площею 2,4562 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 213;

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53335710 від 28.07.2020 року 14:25:05 (підстава для державної реєстрації: угода щодо договору, серія та номер: б/н, виданий 01.07.2020 року, видавник: сторони угоди) щодо земельної ділянки, кадастровий номер :00:052:0015, що розташована за адресою: Полтавська область, Зіньківський район, с/рада Тарасівська, загальною площею 2,4565 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3213;

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53334964 від 28.07.2020 року 14:04:02 (підстава для державної реєстрації: договір оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 22.07.2020 року, видавник: сторони договору оренди землі) щодо земельної ділянки, кадастровий номер :00:054:0005, що розташована за адресою: Полтавська область, Зіньківський район, с/рада Тарасівська, загальною площею 2,9214 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 213;

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53335444 від 28.07.2020 року 14:16:37 (підстава для державної реєстрації: договір оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 22.07.2020 року, видавник: сторони договору оренди землі) щодо земельної ділянки, кадастровий номер :00:054:0006, що розташована за адресою: Полтавська область, Зіньківський район, с/рада Тарасівська, загальною площею 2,9214 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 213;

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53336257 від 28.07.2020 року 14:41:50 (підстава для державної реєстрації: договір оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 22.07.2020 року, видавник: сторони договору оренди землі) щодо земельної ділянки, кадастровий номер :00:052:0014, що розташована за адресою: Полтавська область, Зіньківський район, с/рада Тарасівська, загальною площею 2,4562 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 213;

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53335856 від 28.07.2020 року 14:27:35 (підстава для державної реєстрації: договір оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 22.07.2020 року, видавник: сторони договору оренди землі) щодо земельної ділянки, кадастровий номер :00:052:0015, що розташована за адресою: Полтавська область, Зіньківський район, с/рада Тарасівська, загальною площею 2,4565 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3213.

Суд зазначає, що відповідно до статті 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори). Виконавчі органи сільських, селищних та міських рад (крім міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення) набувають повноважень у сфері державної реєстрації прав відповідно до цього Закону у разі прийняття відповідною радою такого рішення.

У статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазначено, що Міністерство юстиції України, зокрема, здійснює нормативно-правове регулювання у сфері державної реєстрації прав; здійснює контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації прав, у тому числі шляхом проведення моніторингу реєстраційних дій відповідно до цього Закону та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом; розглядає скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Згідно з частиною 2 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Міністерство юстиції України розглядає скарги:

1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір);

2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

За приписами частини 6 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про:

1) відмову у задоволенні скарги;

2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про:

а) скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги;

б) скасування рішення про зупинення державної реєстрації прав, про зупинення розгляду заяви або про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав;

в) виправлення помилки, допущеної державним реєстратором;

в-1) усунення порушень, допущених державним реєстратором, з визначенням строків для виконання наказу;

г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;

ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;

е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України;

є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Рішення, передбачені підпунктами "а", "ґ" і "е" пункту 2 цієї частини, приймаються виключно Міністерством юстиції України.

У рішенні Міністерства юстиції України чи його територіального органу за результатами розгляду скарги можуть визначатися декілька шляхів задоволення скарги.

Рішення, прийняте за результатами розгляду скарги, надсилається скаржнику протягом трьох робочих днів з дня його прийняття.

У разі якщо за результатами розгляду скарги Міністерством юстиції України чи його територіальними органами виявлено прийняття державними реєстраторами чи суб`єктами державної реєстрації прав рішень з порушенням законодавства, що має наслідком порушення прав та законних інтересів фізичних та/або юридичних осіб, Міністерство юстиції України, його територіальні органи вживають заходів щодо негайного повідомлення про це відповідних правоохоронних органів для вжиття необхідних заходів.

Вищенаведене положення узгоджується із положенням пункту 14 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1128 (далі - Порядок № 1128), яким передбачено, що за результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації, у тому числі колегіально, Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законом.

Так, Приватне акціонерне товариство «Автотранспортне підприємство-15339», вважаючи, що його права як орендаря спірних земельних ділянок порушені, оскільки державним реєстратором Мартинівської сільської ради Полтавської області Гмирею Максимом Анатолійовичем реєстраційні дії (прийняті рішення) щодо припинення права користування земельними ділянками ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339» та щодо реєстрації права оренди земельними ділянками за ПСП «Комишанське» були вчинені з порушенням чинного законодавства у сфері державної реєстрації, а відтак не дають товариству змоги реалізувати свої законні права на користування землею, посилаючись на те, що він є орендарем спірних земельних ділянок згідно укладених договорів оренди землі від 26.01.2018 року та від 07.06.2017 року, не укладав з орендодавцями за цими договорами жодних угод щодо припинення їх дії шляхом їх розірвання, у зв`язку з чим спірні земельні ділянки вибули з його користування протиправно, 02.11.2020 року в порядку статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на не рухоме майно та їх обтяжень» звернулося до Міністерства юстиції України зі скаргою №1763 від 27.10.2020 року (вх. 32089-33-20 від 02.11.2020 року) з приводу незаконних рішень державного реєстратора Мартинівської сільської ради Полтавської області Гмирі Максима Анатолійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.07.2020 року №№ 53334840, 53335264, 53336120, 53335710, 53334964, 53335444, 53336257, 53335856, а саме з проханням провести перевірку правомірності вказаних рішень щодо державної реєстрації припинення інших речових прав ПрАТ «Автотранспортне підприємство-15339» та державної реєстрації інших речових прав за ПСП «Комишанське» та скасувати такі рішення.

При цьому в обґрунтування проданої скарги заявником зазначалося про те, що гр. ОСОБА_1 , гр. ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_3 договори оренди землі на земельні ділянки :00:052:0014, :00:052:0015, :00:054:0005, :00:054:0006, які їм належать на праві приватної власності з Приватним сільськогосподарським підприємством «Комишанське» не укладали, як не укладали і угод про дострокове припинення договорів оренди землі на вищезазначені земельні ділянки з ПАТ «Автотранспортне підприємство - 15339» та не звертались до державного реєстратора для проведення на їх підставі державної реєстрації припинення прав оренди земельних ділянок.

За результатами розгляду скарги ПАТ «Автотранспортне підприємство - 15339» відповідно до частини 3 статті 26, підпункту «а» пункту 2 частини шостої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Міністерством юстиції України видано наказ № 414/5 "Про задоволення скарги", яким скаргу Приватного акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство - 15339» від 27.10.2020 року №1763 задоволено повністю:

1. Скасовано рішення від 28.07.2020 року №№ 53334840, 53335264, 53336120, 53335710, 53334964, 53335444, 53336257, 53335856, прийняті державним реєстратором Мартинівської сільської ради Полтавської області Гмирею Максимом Анатолійовичем;

2. Виконання наказу покладено на Офіс протидії рейдерству.

Підставою для прийняття оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України є висновок центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України від 16.11.2021 року за результатами повторного розгляду скарги Приватного акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство - 15339» від 27.10.2020 року №1763, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.11.2020 року за №32089-33-20.

Зокрема, відповідно до висновку центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України від 16.11.2021 року, копія якого наявна в матеріалах справи, встановлено, що під час прийняття оскаржуваних рішень 1 державним реєстратором Гмирею М.А. не було належним чином встановлено відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах, а також не перевірено документи на наявність підстав для відмови в державній реєстрації прав та не прийнято відповідних рішень, оскільки у Державному реєстрі прав містилися відомості про право оренди земельних ділянок ПАТ «Автотранспортне підприємство - 15339», тоді як в поданих угодах була наявна печатка Публічного акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство - 15339». Крім того, відомості щодо місця знаходження юридичної особи, що містилися на печатці, суперечили відомостям, що містилися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Під час прийняття оскаржуваних рішень 2 державним реєстратором Гмирею М.А. не було належним чином встановлено наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення речового права, що підлягає державній реєстрації, та не перевірено документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяв та не прийнято відповідних рішень, оскільки для державної реєстрації права оренди земельних ділянок заявником не було подано документів, що згідно з умовами договорів оренди землі є їх невід`ємними частинами, план земельної ділянки, кадастровий план, акт приймання-передачі, копія державного акту на земельну ділянку.

Зі змісту висновку Колегії також вбачається, що відомості, що містилися на печатці угод про розірвання договорів оренди щодо юридичної особи орендаря суперечили відомостям, що містилися в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав). Крім того, як зазначено Колегією, для реєстрації права оренди не було подано документи, що є невід`ємними частинами договорів оренди.

Таким чином, за висновком Колегії, оскаржувані рішення 1 підлягають скасуванню, оскільки вони прийняті державним реєстратором Гмирею М.А. з порушенням вимог статей 10, 18, 24, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Оскаржувані рішення 2 підлягають скасуванню як такі, що випливають з факту скасування оскаржуваних рішень 1, а також оскільки вони прийняті державним реєстратором Гмирею М.А. з порушенням вимог статей 10, 18, 23, 24, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також пунктів 14, 40, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядок № 1127).

В свою чергу, на переконання позивача, оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України від 08.02.2022 року №414/5 «Про задоволення скарги» є незаконним та порушує законні права ПСП «Комишанське» на вільне володіння та використання землі, оскільки він є орендарем спірних земельних ділянок з кадастровими номерами: :00:052:0014, :00:052:0015, :00:054:0005, :00:054:0006 згідно укладених договорів оренди землі від 22.07.2020 року між ПСП «Комишанське» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Колегія при розгляді скарги ПАТ «Автотранспортне підприємство - 15339» перевірила не лише дотримання державним реєстратором процедури проведення реєстраційних дій, а й вирішила спір про право, тим самим вийшовши за межі своєї компетенції, що є підставою для визнання оскаржуваного наказу Мін`юсту незаконним.

Крім того, позивач вказує на те, що Міністерство Юстиції України, приймаючи оскаржуваний наказ від 08.02.2022 року, не врахувало наявність судових спорів щодо спірних об`єктів нерухомого майна, що є підставою для відмови у розгляді скарги відповідно до частини 8 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пункту 5 Порядку №1128.

На підтвердження наведених обставин позивачем надано до позовної заяви копії ухвал Зіньківського районного суду Полтавської області від 24.12.2021 року про відкриття провадження у справах №530/1888/21, № 530/1890/21, № 530/1889/21 за позовами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ПСП «Комишанське» про скасування запису про державну реєстрацію договорів оренди землі та повернення земельних ділянок.

Позивач також зазначає, що представники ПСП «Комишанське» не були належним чином повідомлені про дату та місце розгляду скарги ПАТ «Автотранспортне підприємство - 15339» Колегією в порядку, передбаченому пунктом 10 Порядку №1128, що позбавило позивача як заінтересовану особу можливості взяти участь у засіданні Колегії.

Відповідно до частини 10 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність Міністерства юстиції України та його територіальних органів можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, як зазначено позивачем в позовній заяві, наведене в сукупності є підставою для скасування наказу Міністерства юстиції України № 414/5 від 08.02.2022 року в судовому порядку як такого, що є протиправним, позаяк ним було скасовано законні рішення державного реєстратора, що призвело до неправомірної реєстрації припинення права оренди ПСП «Комишанське» на спірні земельні ділянки, тобто має місце порушення права позивача на володіння та користування нерухоме майно (земельними ділянками).

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Аналогічні положення щодо права оренди землі містить стаття 1 Закону України «Про оренду землі».

Згідно статті 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам, іноземцям і особам без громадянства, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам (частина 2 статті 93 Земельного кодексу України).

Частинами 1, 2 статті 27 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці будь-якими особами.

Суд зазначає, що відповідно до положень статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Отже, з наведених положень закону вбачається, що власники та орендарі земельних ділянок користуються рівними правами щодо захисту свого права на законне володіння та користування землею та на усунення перешкод у користуванні нею.

Як зазначалось судом вище, спірні правовідносини виникли у зв`язку із визнанням Міністерством юстиції України неправомірними дій (рішень) державного реєстратора Мартинівської сільської ради Полтавської області Гмирі Максима Анатолійовича, які полягають у проведенні державної реєстрації припинення права оренди земельних ділянок ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339» та державної реєстрації права оренди вказаних земельних ділянок за ПСП «Комишанське» та порушенням, на думку позивача, його права на законне володіння та користування спірними земельними ділянками.

При цьому позовні вимоги позивача ґрунтуються на факті правомірності вчинення державним реєстратором оскаржуваних дій щодо реєстрації права оренди земельних ділянок за кадастровими номерами: :00:052:0014, :00:052:0015, :00:054:0005, :00:054:0006 за ПСП «Комишанське» з посиланням на припинення права оренди ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339» вказаних земельних ділянок на час вчинення таких дій на підставі угод від 01.07.2020 року, та відсутність правових підстав для розгляду скарги ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339», за результатами розгляду якої і були скасовані вищезазначені оскаржувані рішення 1 та оскаржувані рішення 2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

В контексті вищенаведеного судом враховано, що надання оцінки щодо правомірності прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень саме щодо реєстрації права оренди на земельні ділянки входить до юрисдикції господарського суду, оскільки спрямоване на захист права позивача на нерухоме майно (землю) від їх порушення іншою особою та при цьому приймаючи рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.07.2020 року №№ 53334840, 53335264, 53336120, 53335710, 53334964, 53335444, 53336257, 53335856 державний реєстратор Мартинівської сільської ради Полтавської області Гмиря М.А. безпосередньо вчиняв дії щодо реєстрації такого права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.09.2018 у справі №823/2042/16 (провадження 11-377апп18) дійшла висновку, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на майно іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо того ж майна.

В свою чергу, оскільки саме позивач був заявником оскаржуваних реєстраційних дій господарський суд зазначає, що такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис.

Судом також враховано правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2021 року у справі № 826/3582/17, згідно якої приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватною права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, то підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією особою майнових прав або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень суб`єкта владних повноважень є способом захисту цивільних прав цієї особи.

Звернення до суду з позовом у справі, що розглядається, зумовлено незгодою позивача з діями відповідача-1 щодо задоволення скарги відповідача-2 на дії державного реєстратора, якими припинено право оренди земельних ділянок за відповідачем-2.

Суд зазначає, що даний спір має приватно-правовий, а не публічно-правовий характер, оскільки стосується підстав та правомірності реєстрації прав оренди земельних ділянок як за позивачем, так і відповідачем 2, які, на думку позивача, оформлені відповідно до вимог та порядку, визначених законом, отже вимоги у цій справі так чи інакше зводяться до захисту права користування орендаря на земельні ділянки, а відтак вимоги у даній справі направлені на захист прав ПСП «Комишанське» на земельні ділянки, зокрема, від порушення з боку відповідача 1, відповідача 2 та третіх осіб.

При цьому з урахуванням вищенаведених висновків Верховного Суду господарський суд наголошує, що в даному випадку під час розгляду спору повинна надаватись юридично - правова оцінка правовідносинам, які склались на момент вчинення спірних реєстраційних дій щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, не зважаючи на можливі процедурні порушення.

Таким чином, з урахуванням фактичних обставин справи та висновків Верховного Суду суд зазначає, що позовні вимоги в цій справі є похідними при вирішенні судом питання щодо правомірності набуття права оренди на спірні земельні ділянки і результат розгляду даного спору може впливати на права та інтереси позивача, відповідача 2 та третіх осіб, тобто предмет спору у цій справі безпосередньо впливає на можливість реалізації сторонами права оренди на спірні земельні ділянки за кадастровими номерами: :00:052:0014, :00:052:0015, :00:054:0005, :00:054:0006, що розташовані за адресою: Полтавська область, Зіньківський район, с/рада Тарасівська, тобто існує спір про право.

Суд зазначає, що відповідно до статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд також зауважує, що правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна станом на момент прийняття оскаржуваних рішень державного реєстратора від 28.07.2020 року №№ 53334840, 53335264, 53336120, 53335710, 53334964, 53335444, 53336257, 53335856 регулювалися Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 01.01.2013 (далі - Закон).

Статтею 2 Закону визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно.

Тобто, державна реєстрація - це не підстава набуття права власності, а засвідчення державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

Відповідне положення міститься у постанові Верховного Суду від 24 січня 2020 року № 910/10987/18.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Частина 2 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації (частина 3 статті 3 вказаного Закону).

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону (частина 4 статті 3 вказаного Закону).

Відповідно до положень статі 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Статтею 26 вказаного Закону передбачено, що за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.

Згідно із частиною 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; встановлює відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; перевіряє наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

В свою чергу підставами для зупинення державним реєстратором розгляду заяви про державну реєстрацію прав може бути подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством (пункт 1 частина 1 статті 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Державний реєстратор у строк, встановлений для державної реєстрації прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та невідкладно повідомляє про це заявника (частина 2 статті 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

У разі невиконання заявником зазначених у рішенні вимог у строк, встановлений у частині третій цієї статті, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав (частина 5 статті 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

З контексту вищенаведених норм вбачається, що порядок проведення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна включає, зокрема: перевірку документів, які подаються державному реєстратору, на відсутність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення такого розгляду (у випадку встановлення наявності відповідних підстав для цього), надання встановленого Законом строку, для усунення виявлених недоліків та, відповідно, прийняття рішення про реєстрацію або про відмову в реєстрації прав (у випадку не усунення заявником недоліків, які стали підставами для зупинення розгляду заяви).

За таких обставин, до моменту прийняття державним реєстратором Мартинівської сільської ради Полтавської області Гмирею Максимом Анатолійовичем рішень від 28.07.2020 року №№ 53334840, 53335264, 53336120, 53335710, 53334964, 53335444, 53336257, 53335856 щодо державної реєстрації припинення речового права (права оренди) ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339» на земельні ділянки та щодо державної реєстрації речового права (права оренди) на земельні ділянки за ПСП «Комишанське», на відповідного державного реєстратора покладався обов`язок перевірки відповідності поданих для такої реєстрації документів, вимогам діючого законодавства України, як в частині їх наявності, так і в частині відповідності їх змісту.

Як визначено статтею 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Електронні документи, подані для проведення державної реєстрації прав, оформляються згідно з вимогами, встановленими цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Не розглядаються документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, з пошкодженнями, що не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст, а також оформлені з порушенням вимог законодавства.

Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом. Відповідальність за відповідність електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, оригіналам таких документів у паперовій формі у разі подання заяви в електронній формі несе особа, яка виготовила електронні копії документів.

У пункті 57 постанови Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1127 від 25.12.2015 року (далі - Порядок №1127) зазначено, що для державної реєстрації прав, що набуваються, змінюються або припиняються у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість набуття, зміни чи припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Разом з тим, як встановлено судом за матеріалами справи та враховано Колегією під час розгляду скарги ПАТ «АТП -15339», державним реєстратором Гмирею М.А. під час прийняття оскаржуваних рішень 2 не було належним чином встановлено наявність факту виконання умов договорів оренди землі від 22.07.2020 року, на підставі яких у позивача може виникнути право оренди на спірні земельні ділянки та яке підлягає державній реєстрації, не перевірено документи на наявність підстав для зупинення розгляду відповідних заяв позивача, а у подальшому і для відмови у такій реєстрації (у випадку не усунення вказаних вище недоліків), позаяк подані державному реєстратору для проведення реєстрації права оренди спірних земельних ділянок за ПСП «Комишанське» документи не включали в себе: планів або схеми земельних ділянок; кадастрових планів земельних ділянок з відображенням обмежень (обтяжень) у їх використанні та встановлених земельних сервітутів; актів визначення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості); актів приймання-передачі об`єктів оренди; копій державних актів на право власності на земельні ділянки, які є невід`ємними частинами договорів оренди землі від 22.07.2020 року та наявність яких підтверджує факт виконання сторонами правочину відповідних умов договорів, а також подання яких передбачена приписами законодавства.

Отже, з урахуванням наведеного судом встановлено, що позивачем в порушення вимог пункту 57 Порядку №1127 не було подано для проведення державної реєстрації прав оренди земельних ділянок на підставі договорів оренди землі від 22.07.2020 року відповідних документів, що дають змогу встановити набуття, зміну або припинення відповідних речових прав у позивача на спірні земельні ділянки.

Як зазначалось судом раніше, під час проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень та прийняття оскаржуваних рішень 2 на державного реєстратора покладався обов`язок, зокрема, щодо встановлення наявності факту виконання умов відповідних правочинів, що подаються заявником для проведення такої державної реєстрації.

Проте, враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги встановлені під час вирішення спору фактичні обставини справи суд погоджується з висновками Колегії про те, що оскаржувані рішення 2 прийняті державним реєстратором Гмирею М.А. з порушенням вимог статей 10, 18, 23, 24, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також пунктів 14, 40, 57 Порядку № 1127.

Суд також зазначає, що за приписами статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.

Як встановлено судом раніше, до моменту прийняття державним реєстратором Гмирею М.А. оскаржуваних рішень 1, на підставі яких було проведено державну реєстрацію припинення права оренди відповідача 2 на спірні земельні ділянки, ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339» було орендарем земельних ділянок з кадастровим номерами :00:052:0014, :00:052:0015, :00:054:0005, :00:054:0006, відповідно до укладених останнім з власниками цих земельних ділянок гр. ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_1 , гр. ОСОБА_3 договорів оренди землі від 07.06.2017 року та від 26.01.2018 року.

Як визначено пунктом 8 договорів оренди землі від 07.06.2017 року, що укладені між ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339» та ОСОБА_3 , та предметом оренди за якими є земельні ділянки з кадастровим номером: :00:052:0014, :00:052:0015, договори укладено на 10 років і діють до 31.12.2027 року.

Відповідно до пунктів 8 договорів оренди землі від 26.01.2018 року, що укладені між ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , предметом оренди за якими є земельні ділянки з кадастровим номером :00:054:0005, :00:054:0006, договори укладено на 7 років і діють до 31.12.2024 року.

Отже, на час прийняття державним реєстратором Гмирею М.А. оскаржуваних рішень 1 строк дії зазначених договорів оренди землі від 07.06.2017 року та від 26.01.2018 року не закінчився.

Підставою припинення договору оренди землі відповідно до статті 31 Закону України «Про оренду землі» може бути його розірвання за згодою сторін.

Відповідно до частини 3 статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. Правочин про розірвання договору оренди (суборенди) землі сільськогосподарського призначення, орендарем (суборендарем) за яким є юридична особа приватного права (крім акціонерного товариства, повного та командитного товариства), є значним правочином та потребує попереднього прийняття загальними зборами учасників або іншим вищим органом такої юридичної особи рішення про надання згоди на його вчинення (крім випадку, якщо статутом юридичної особи прямо передбачено, що такий правочин не є значним). У разі неприйняття загальними зборами учасників або іншим вищим органом юридичної особи рішення про надання згоди на вчинення такого значного правочину (крім випадку, якщо статутом юридичної особи прямо передбачено, що такий правочин не є значним) такий правочин є нікчемним. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Зокрема, згідно п. 38 договорів оренди від 07.06.2017 року та від 26.01.2018 року, дія договорів припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки (орендованих земельних ділянок), яке істотно перешкоджає їх (її) використанню,а також з інших підстав, визначених законом.

Як встановлено судом за матеріалами справи, реєстратору на підтвердження факту припинення дії договорів оренди землі від 07.06.2017 року та від 26.01.2018 року, за якими орендарем спірних земельних ділянок виступав ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339», позивачем було надано Угоди від 01.07.2020 року щодо договорів оренди землі від 07.06.2017 року та від 26.01.2018 року, відповідно до яких сторони дійшли згоди щодо припинення дії вказаних договорів оренди землі шляхом їх розірвання.

В свою чергу, встановлюючи фактичні обставини справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів суд зазначає, що у пункті 30 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи "Щодо якості судових рішень" міститься положення, згідно з яким дотримання принципів змагальності та рівності сторін є необхідними передумовами сприйняття судового рішення як належного сторонами, а також громадськістю.

Наразі принцип змагальності необхідно розглядати як основоположний компонент концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та принцип ефективної участі.

Пункт 4 ст. 129 Конституції України змагальність сторін прямо пов`язує зі свободою в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Наразі сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за таким підходом сама концепція змагальності втрачає сенс.

Як зазначалось судом вище, позовні вимоги позивача гуртуються, зокрема, на факті правомірного здійснення державним реєстратором реєстрації припинення речового права ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339» на спірні земельні ділянки у зв`язку з укладанням останнім відповідних угод від 01.07.2020 року щодо договорів оренди землі.

Одночасно, відповідач 2 заперечуючи проти позовних вимог на спростування зазначених фактів вказує на відсутність факту укладання та підписання між ним та власниками спірних земельних ділянок гр. ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_3 зазначених угод.

Відповідно до частини 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі статтею 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до статті 78 даного Кодексу достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності. Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №916/2620/20, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 18.11.2019 у справі №902/761/18 та від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") наголошено, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". …Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.12.2020 у справі №904/1103/20 та від 25.06.2020 у справі №924/266/18.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 року зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Наразі, судом до матеріалів справи залучено заяву ОСОБА_2 від 05.09.2022 року, заяву ОСОБА_1 від 05.09.2022 року та заяву ОСОБА_3 від 05.09.2022 року, відповідно до яких вказані особи письмово засвідчують та особисто підтверджують факт того, що вони жодних правочинів з приводу належних їм на праві приватної власності земельних ділянок з кадастровими номерами: :00:052:0014, :00:052:0015, :00:054:0005, :00:054:0006 із ПСП «Комишанське» не укладали. Всі договірні відносини щодо користування вказаними земельними ділянками у ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 наявні виключно з ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339».

Поряд з цим, за змістом поданих відповідачем 2 - ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339» у поданих суду письмових поясненнях від 05.09.2022 року також заперечує факт укладення угод щодо припинення договорів оренди землі від 07.06.2017 року та від 26.01.2018 року, а також наголошує, що товариством не подавались відповідні заяви до державного реєстратора про припинення прав оренди, що, за твердженням відповідача 2, свідчить про підробку документів, а також про неправомірні дії державного реєстратора Мартинівської сільської ради Полтавської області Гмирі Максима Анатолійовича.

Отже, факт укладання та підписання угод від 01.07.2020 року, на підставі яких реєстратором вчинено скасовані в подальшому наказом МЮУ реєстраційні дії, щодо припинення дії договорів оренди землі заперечується та не визнається сторонами цих угод.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на поданих державному реєстратору угодах від 01.07.2020 року, за якими останній встановив факт припинення дії договорів оренди землі від 07.06.2017 року та від 26.01.2018 року та прийняв відповідні оскаржувані рішення 1, наявна печатка Публічного акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство-15339», в той час як орендарем за договорами оренди землі від 07.06.2017 року та від 26.01.2018 року є Приватне акціонерне товариство «Автотранспортне підприємство-15339».

Суд також зауважує, що наявні на печатці, яку проставлено на угодах від 01.07.2020 року, відомості щодо місця знаходження юридичної особи (місто Зіньків) суперечить відомостям з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, згідно яких місцезнаходження Приватного акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство-15339» є місто Бровари, Київська область.

Таким чином, під час розгляду даної справи на підставі поданих позивачем та відповідачами 1-2 доказів, а також з урахуванням наданих третіми особами письмових пояснень, за результатами аналізу наявних матеріалів справи у їх сукупності, встановлені фактичні обставини свідчать про те, що угоди від 01.07.2020 року щодо розірвання договорів оренди землі від 07.06.2017 року та від 26.01.2018 року між Приватним акціонерним товариством «Автотранспортне підприємство-15339» та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не укладались, позаяк наявна печатка на вказаних угодах не є печаткою ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339», а сам факт підписання цих угод заперечується їх сторонами, що надає суду можливість дійти беззаперечних стверджувальних висновків про те, що договори оренди землі від 07.06.2017 року та від 26.01.2018 року є чинними, а відтак право оренди ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339» земельних ділянок з кадастровими номерами: :00:052:0014, :00:052:0015, :00:054:0005, :00:054:0006 на час прийняття державним реєстратором оскаржуваних рішень 1 не припинилось.

Разом з цим, позивачем не надано доказів на спростування вищенаведених обставин, зокрема, в частині відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами оренди за спірні земельні ділянки, а також існування будь-яких інших договірних правовідносин, якими б могли забезпечуватись триваючі орендні правовідносини між ПАТ «АТП-15339» та гр. ОСОБА_3 , гр. ОСОБА_1 , гр. ОСОБА_2 , неправдивості заяв останніх щодо відсутності будь - яких угод з ПСП «Комишанське», та, відповідно, відсутні підстави для тверджень про наявність орендних правовідносин між позивачем та третіми особами за умови припинення договорів оренди з відповідачем 2.

Подання документів, що не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями є підставами для відмови у державній реєстрації прав (пункти 4, 5 частини першої статті 24 Закону).

Таким чином, за висновком суду, зазначені вище угоди від 01.07.2020 року щодо договорів оренди землі не можуть бути належною підставою для державної реєстрації припинення речових прав відповідача 2 на спірні земельні ділянки.

Відтак, зважаючи на встановлені судом обставини чинності договорів оренди землі, за якими право оренди спірних земельних ділянок належить ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339», суд дійшов висновку про те, що під час прийняття оскаржуваних рішень 1 державним реєстратором Гмирею М.А. не було належним чином встановлено відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах, а також не перевірено документи на наявність підстав для відмови в державній реєстрації прав та не прийнято відповідних рішень, оскільки у Державному реєстрі прав містилися відомості про право оренди земельних ділянок ПАТ «Автотранспортне підприємство - 15339», тоді як подані угоди від 01.07.2020 року є неукладеними.

З урахуванням вищенаведеного, зважаючи на встановлені судом недоліки документів, поданих для здійснення реєстрації припинення речового права (права оренди земельних ділянок), суд погоджується з висновком, викладеним центральною Колегією Міністерства Юстиції України у висновку від 16.11.2021 року, щодо наявності підстав для скасування оскаржуваних рішень 1 як таких, що прийняті державним реєстратором Гмирею М.А. з порушенням вимог статей 10, 18, 24, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Щодо тверджень позивача стосовно виходу Колегії за межі своєї компетенції, то згідно з пунктом 9 Порядку № 1128 під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст чи відповідний територіальний орган встановлює наявність обставин, якими обґрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду, зокрема шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), у разі необхідності витребовує документи (інформацію) і вирішує:

1) чи мало місце рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту;

2) чи було оскаржуване рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту прийнято, вчинено на законних підставах;

3) чи належить задовольнити скаргу у сфері державної реєстрації або відмовити в її задоволенні;

4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у скарзі у сфері державної реєстрації;

5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Таким чином, висновки центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України, викладені у висновку, є обов`язковими до врахування при розгляді скарг на дії суб`єктів державної реєстрації як такі, на підставі яких в подальшому приймається відповідний наказ Міністерства юстиції України.

Відповідно до пункту 13 Порядку № 1128 за результатом розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально колегія формує висновок про те, чи:

1) встановлено наявність порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту;

2) підлягає скарга у сфері державної реєстрації задоволенню (в повному обсязі чи частково (з обов`язковим зазначенням в якій частині) шляхом прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішень, передбачених законом.

Згідно пункту 14 Порядку № 1128 за результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації, у тому числі колегіально, Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законом.

Тобто, під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Колегія повинна перевірити всі обставини, які мають значення для об`єктивного розгляду скарги, зокрема встановити, чи мало місце прийняття оскаржуваного рішення державним реєстратором, чи було оскаржуване рішення державного реєстратора прийнято, вчинено на законних підставах. За результатами розгляду скарги Колегією приймається мотивоване рішення, у формі висновку.

Судом за матеріалами справи встановлено, що Колегіє під час розгляду скарги було зроблено висновок про неналежне встановлення державним реєстратором наявності факту виконання умов правочинів, які були підставою для проведення державної реєстрації речових прав позивача на земельні ділянки, а також висновок про неналежне встановлення державним реєстратором відповідності відомостей про речові права на нерухоме майно, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих для проведення реєстрації речових прав документах, а відтак, Колегія під час розгляду скарги та прийняття висновку від 16.11.2021 року діяла у межах наданих їй законом повноважень.

При цьому з урахуванням вищенаведених висновків Верховного Суду господарський суд повторно наголошує, що в даному випадку під час розгляду спору повинна надаватись юридично - правова оцінка правовідносинам, які склались на момент вчинення спірних реєстраційних дій щодо реєстрації права оренди на нерухоме майно, не зважаючи на можливі процедурні порушення.

Суд також відзначає, що законодавством не передбачено вимоги щодо зазначення мотивів у рішенні уповноваженого органу про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні, а тільки його форму - наказ (частина 6 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Однак висновок Колегії з розгляду скарг, на підставі якого приймається рішення, має бути вмотивованим та містити мотиви його прийняття, оскільки тільки такий висновок дає змогу прийняти належне та обґрунтоване рішення уповноваженому органу.

Вмотивоване рішення - це рішення, прийняте на підставі належної оцінки фактів та доказів, з урахуванням усіх заявлених аргументів сторін, із подальшим застосуванням відповідних норм законодавства.

Тобто, уповноважений орган має оцінити висновок Колегії з розгляду скарг, його мотивацію, обґрунтованість, і за результатами розгляду прийняти відповідне рішення.

При цьому підлягає врахуванню позиція, викладена в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України», в якому суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

З урахуванням вищевикладеного суд доходить висновку, що оскаржувані рішення державного реєстратора Мартинівської сільської ради Полтавської області Гмирі Максима Анатолійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.07.2020 року №№ 53334840, 53335264, 53336120, 53335710, 53334964, 53335444, 53336257, 53335856 щодо державної реєстрації припинення права оренди земельних ділянок ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339» та щодо державної реєстрації права оренди земельних ділянок за ПСП «Комишанське», прийняті вказаним державним реєстратором з порушенням вимог статей 10, 18, 23, 24, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пунктів 14, 40, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, що призвело до протиправної реєстрації припинення права оренди земельних ділянок ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339» та державної реєстрації права оренди земельних ділянок за ПСП «Комишанське».

Оскільки прийняте Міністерством юстиції України рішення, оформлене наказом від 08.02.2022 року № 414/5 про задоволення скарги ПАТ «Автотранспортне підприємство-15339», відповідає вищезазначеним положенням чинного законодавства щодо порядку реєстрації речових прав на нерухоме майно та розгляду скарги на рішення (дії) державних реєстраторів, суд дійшов висновку про те, що позов Приватного сільськогосподарського підприємства «Комишанське» в частині визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України №414/5 від 08.02.2022 року є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Щодо тверджень позивача про неповідомлення керівництва та/або уповноваженого представника ПСП «Комишанське» про розгляд Колегією з розгляду скарг ПАТ «Автотранспортне підприємство-153339», то відповідно до пункту 10 Порядку №1128 (в редакції, чинній на момент розгляду скарги) для розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально Мін`юст чи відповідний територіальний орган запрошує скаржника, державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіальний орган Мін`юсту, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується, а також інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі у сфері державної реєстрації або встановлених відповідно до відомостей реєстрів. Відсутність осіб, визначених абзацом першим цього пункту, під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально не є перешкодою для її розгляду.

Згідно із пунктом 11 Порядку №1128 (в редакції, чинній на момент розгляду скарги) Мін`юст чи відповідний територіальний орган своєчасно, але не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально повідомляє особам, визначеним у пункті 10 цього Порядку, про час і місце засідання колегії шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту та додатково одним з таких способів: 1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел); 2) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, доданих до неї документах, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел).

Копії скарги у сфері державної реєстрації та доданих до неї документів надаються особам, визначеним у пункті 10 цього Порядку (крім скаржника), в день розгляду Мін`юстом чи відповідним територіальним органом скарги у сфері державної реєстрації колегіально (пункт 12 Порядку №1128 (в редакції, чинній на момент розгляду скарги).

Зі змісту поданого відповідачем-1 відзиву вбачається, що у відповідності до пункту 11 Порядку №1128 оголошення про розгляд скарги розміщено відповідачем-1 на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

Судом, зокрема, встановлено, що на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України (за посиланням https://miniust.gov.ua/m/ogoloshennya-pro-zasidannya-tsentralnoi-kolegii-ministerstva-yustitsii-ukraini-16-listopada-2021-roku) було розміщено оголошення наступного змісту:

« 16 листопада 2021 року за адресою: м. Київ, вул. Євгена Сверстюка 15, в Офісі протидії рейдерству відбудеться засідання центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції.

Запрошуються скаржники/їх представники, державний реєстратор, суб`єкт державної реєстрації, територіальний орган Мін`юсту, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується та заінтересовані особи/їх представники для розгляду наступних скарг:

...4. на 10 год. 10 хв. Розгляд скарги Приватного акціонерного підприємства «Автотранспортне підприємство - 15339» від 27.10.2020, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.11.2020 за № 32089-33-20, поверненої для повторного розгляду дорученням Мін`юсту від 28.10 2021 № 532//48-21.»

Факт розміщення оголошення про розгляд скарги на офіційному сайті відповідача-1 позивачем не спростовано.

При цьому суд зазначає, що про відсутність обов`язку Колегії використовувати такі способи повідомлення позивача про засідання з розгляду скарги як телефонограмою або засобами електронної пошти, оскільки як вбачається з диспозиції зазначеної норми (пункт 11 Порядку №1128) наведені способи повідомлення Колегією є додатковими, а розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Міністерства Юстиції України є основним способом повідомлення зацікавлених осіб.

Таким чином, розміщення відповідачем-1 оголошення про розгляд скарги ПрАТ «Автотранспортне підприємство-153339» на веб-сайті Мін`юсту вважається належним виконанням приписів пункту 11 Порядку №1128 щодо повідомлення зацікавлених осіб про розгляд таких скарг, зокрема, позивача.

В свою чергу враховуючи приватноправовий характер даного спору як такого, що обумовлений порушенням або загрозою порушення приватною права чи інтересу, а саме права оренди земельних ділянок конкретного суб`єкта - ПСП «Комишанське» як позивача, яке підлягає захисту в суді господарської юрисдикції, суд наголошує на можливості реалізації позивачем своїх прав на спростування висновків Колегії, участі в розгляді якою скарги позивач був позбавлений, саме в даному судовому процесі, позаяк зазначаючи про порушення процедури скасування державної реєстрації прав, позивачем в даному господарському процесі може бути доведено, що такі дії порушують його права та за наявності обґрунтованих правових підстав враховано судом під час винесення рішення.

Поряд із цим в частині тверджень позивача в обґрунтування позовних вимог про наявність судового спору щодо нерухомого майна, що унеможливлює розгляд скарг на рішення державного реєстратора, суд зауважує, що за приписами пункту 4 частини 8 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо наявна інформація про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав.

Вищенаведене положення узгоджується із положенням пункту 5 Порядку №1128, яким передбачено, що Мін`юст чи відповідний територіальний орган розглядає скаргу у сфері державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації на предмет встановлення підстав для відмови в її задоволенні, зокрема, у разі наявності інформації про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з такого самого предмета і тієї самої підстави.

Як зазначає позивач, на момент розгляду скарги Міністерством юстиції України в провадженні Зіньківського районного суду Полтавської області перебували справи №530/1888/21, № 530/1890/21, № 530/1889/21 з тих же підстав, що викладені у скарзі ПрАТ «Автотранспортне підприємство-153339».

Проте, як вбачається з наданих позивачем копій ухвал Зіньківського районного суду Полтавської області провадження у справах №530/1888/21, № 530/1890/21, № 530/1889/21 було відкрито 24.12.2021 року, отже на момент розгляду скарги Колегією та складання висновку від 16.11.2021 року вказані провадження ще не були відкриті.

Таким чином, підстава для відмови у задоволенні скарги, що наведена у пункті 4 частини 8 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», була відсутня.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (частина 1 статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «ХіроБалані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

У відповідності до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, виходячи з того, що позивач не довів в розумінні ст. 74 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити Приватному сільськогосподарському підприємству «Комишанське» в задоволенні позову з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Приватного сільськогосподарського підприємства «Комишанське» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно частини 2 статті 256 Господарського процесуального кодексу України учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 09 грудня 2022.

Суддя А.М. Селівон