ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2022 р. м. Київ Справа № 911/1467/22

Суддя Господарського суду Київської області Подоляк Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «КПП Центр»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Укрростехно»
простягнення 116605,81 грн.
без повідомлення (виклику) сторін

суть спору:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «КПП Центр» (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрростехно» (далі відповідач) про стягнення 116605,81 грн., з яких 89860,27 грн. основний борг, 12651,02 грн. інфляційні втрати, 1183,34 грн. 3% річних, 12911,18 грн. пеня.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки від 07.11.2020 № 550635 щодо здійснення розрахунку за поставлений товар згідно перелічених в позовній заяві видаткових накладних у встановлений договором строк.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.09.2022 у даній справі прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження та встановлено відповідачу строк до 27.09.2022 для подачі відзиву на позовну заяву та інших документів, що підтверджують заперечення проти позову. Встановлено позивачу строк для подачі відповіді на відзив до 11.10.2022 та встановлено відповідачу строк до 25.10.2022 для подачі заперечення на відповідь на відзив. Запропоновано відповідачу надати суду у строк встановлений для подання відзиву докази належного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки від 07.11.2020 № 550635 щодо здійснення розрахунку за поставлений товар згідно перелічених в позовній заяві видаткових накладних у встановлений договором строк; контррозрахунок заявлених до стягнення сум інфляційних втрат, 3 % річних та пені.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрростехно» подало до суду відзив на позовну заяву від 24.10.2022, в якому відповідач зазначає, що він не заперечує наявність заборгованість перед позивачем, однак, заперечує щодо нарахування штрафних санкцій заявлених до стягнення. Підприємство відповідача знаходиться у місті Буча Київської області, яке було захоплене російськими військовими і тимчасово контролювалось ними, було під масовими обстрілами зі сторони російського агресора. У зв`язку з чим, починаючи з 24.02.2022 виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати поставленого товару було неможливим в оговорені строки з огляду на вищевказані обставини. Також відповідач зазначає, що має у складі товариства кінцевого бенефіціара з часткою у статутному капіталі 60%, який є громадянином російської федерації. В результаті чого відповідач потрапив під санкції з боку держави. Так, відповідно до п. 15 постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 № 18 з метою забезпечення надійності та стабільності функціонування банківської системи зупинено здійснення обслуговування банками видаткових операцій за рахунками юридичних осіб (крім банків), кінцевими бенефіціарними власниками яких є резиденти російської федерації. Таким чином, відповідач об`єктивно позбавлений можливості добровільно виконати свої грошові зобов`язання. Тому заявлені до стягнення з відповідача штрафні санкції щодо невиконання вчасного розрахунку на думку відповідача є незаконним. У відзиві на позовну заяву відповідач просить суд задовольнити позов в частині стягнення основного боргу з відповідним розподілом судовим витрат. Відстрочити виконання рішення суду до набрання законної сили документом про зняття заборони видаткових платежів по рахунках підприємства з кінцевим бенефіціаром з російської федерації та врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою агресором.

Товариство з обмеженою відповідальністю «КПП Центр» подало до суду відповідь на відзив від 04.11.2022, в якій позивач зазначає, що потрапляння під санкції відповідача не звільняє його від виконання зобов`язання. Відповідач жодного разу не повідомляв позивача щодо наявності об`єктивних обставин, що впливають на виконання зобов`язання щодо оплати поставленого товару, як це передбачено п. 9.3 договору. Вимоги відповідача щодо відстрочення виконання рішення суду є передчасними.

Відповідач своїм правом на подачу заперечень на відповідь на відзив не скористався, заперечення на відповідь на відзив не подав.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Між сторонами у справі було укладено договір поставки від 07.11.2020 № 550635 (далі договір), відповідно до умов якого позивач постачальник зобов`язався передати у власність відповідача покупця товар, а покупець зобов`язався прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених цим договором (п. 1.1 договору).

Згідно п. 1.2 договору предметом договору є поставка запасних частин, аксесуарів до транспортних засобів та розхідних матеріалів (далі товар), за погодженою кількістю, асортиментом та ціною, згідно виставленого рахунку-фактури постачальника.

Відповідно до п. 5.1 договору загальна сума договору визначається за сумою всіх видаткових накладних, виданих постачальником. Назва, асортимент та ціни за кожну окрему одиницю товару, а також загальна ціна товару вказуються у видатковій накладній, яка є невід`ємною частиною даного договору (п. 5.2 договору).

Пунктом 5.5 договору визначено, що оплата товару здійснюється покупцем на основі даного договору і видаткових накладних до нього шляхом безготівкового перерахунку коштів на рахунок постачальника. Покупець здійснює оплату протягом 16 календарних днів з моменту отримання товару.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами таа вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік, якщо від жодної із сторін не надійде письмове повідомлення про його розірвання (п. 10.1, 10.2 договору).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 89860,27 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними: від 04.02.2022 № FТМ00043416/22 на суму 8123,71 грн., від 04.02.2022 № FТМ00043601/22 на суму 5916,89 грн., від 05.02.2022 № FТМ00044782/22 на суму 1643,33 грн., від 07.02.2022 № FТМ00046428/22 на суму 2659,39 грн., від 08.02.2022 № FТМ00047947/22 на суму 1585,10 грн., від 09.02.2022 № FТМ00049501/22 на суму 13033,02 грн., від 09.02.2022 № FТМ00049569/22 на суму 778,72 грн., від 09.02.2022 № FТМ00050472/22 на суму 1520,63 грн., від 11.02.2022 № FТМ00053265/22 на суму 510,72 грн., від 14.02.2022 № FТМ00056156/22 на суму 835,69 грн., від 15.02.2022 № FТМ00057871/22 на суму 1721,52 грн., від 15.02.2022 № FТМ00057875/22 на суму 7754,34 грн., від 15.02.2022 № FТМ00058908/22 на суму 11202,18 грн., від 18.02.2022 № FТМ00064057/22 на суму 12329,28 грн., від 21.02.2022 № FТМ00066420/22 на суму 2655,18 грн., від 22.02.2022 № FТМ00068696/22 на суму 4869,49 грн., від 23.02.2022 № FТМ00069867/22 на суму 5882,86 грн., від 23.02.2022 № FТМ на суму 6838,22 грн., які підписані в двосторонньому порядку повноваженими представниками сторін, підписи яких скріплені печатками підприємств, завірені копії яких залучені до матеріалів справи.

Разом з тим, відповідач свої зобов`язання щодо здійснення розрахунку за поставлений товар не виконав, в зв`язку з чим за ним рахується борг в розмірі 89860,27 грн. Доказів протилежного відповідач суду не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не виникає з характеру відносин сторін.

Приписами пункту 2 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Проте, всупереч згаданих приписів закону, положень укладеного між сторонами договору, відповідач не виконав своїх договірних зобов`язань щодо здійснення розрахунку за поставлений товар у строки визначені договором, в зв`язку з чим, за ним на час розгляду справи рахується борг в розмірі 89860,27 грн. Доказів сплати вказаного боргу відповідач суду не надав.

Згідно вимог ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, суд вважає, що позивачем правомірно заявлено позов про стягнення 89860,27 грн. основного боргу.

Враховуючи те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов`язання щодо здійснення розрахунку за поставлений товар у строк визначений договором, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних з прострочених сум грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача інфляційні втрати з прострочених сум за загальний період прострочення з березня 2022 року по червень 2022 року складають 12651,02 грн., 3 % річних з прострочених сум за загальний період прострочення з 21.02.2022 по 09.08.2022 складають 1183,34 грн.

Здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних є арифметично вірним, відповідає вказаним нормам законодавства та обставинам справи, а тому вимоги у вказаній частині позову є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивач на підставі п. 6.1 договору просить суд стягнути з відповідача за порушення строків оплати товару, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасного оплаченого товару за кожний день прострочення, яка за його розрахунком з прострочених сум за загальний період прострочення з 21.02.2022 по 09.08.2022 складає 12911,18 грн.

Відповідно до п. 6.1 договору у випадку порушення строків оплати товару, встановлених умовами цього договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасного оплаченого товару за кожний день прострочення до моменту закінчення такого прострочення, а у випадку, коли прострочення триває до моменту звернення постачальника до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно частини першої ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» визначає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Здійснений позивачем розрахунок пені є арифметично вірним, відповідає вказаним нормам законодавства та обставинам справи, а тому вимоги у вказаній частині позову є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Заперечення проти позовних вимог в частині стягнення заявлених до стягнення сум інфляційних втрат, 3% річних та пені з підстав того, що починаючи з 24.02.2022 виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати поставленого товару було неможливим в оговорені строки з огляду на те, що підприємство відповідача знаходиться у місті Буча Київської області, яке було захоплене російськими військовими і тимчасово контролювалось ними, було під масовими обстрілами зі сторони російського агресора не приймаються судом до уваги при вирішенні спору та відхиляються з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Положеннями ст. 617 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника.

Згідно ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 229 Господарського кодексу України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання.

Сторона, яка посилається на неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність обставин не тільки самих по собі, але й те, що таке порушення зобов`язання сталося внаслідок випадку або непереборної сили саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять ані повідомлення відповідача позивачу про настання форс-мажорних обставин, ані відповідного сертифіката Торгово-промислової палати, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) за договором поставки від 07.11.2020 № 550635, який б підтверджував неможливість виконання відповідачем зобов`язань з оплати поставленого товару, у зв`язку з чим суд вважає, що відповідні заперечення відповідача є недоведеними.

Саме по собі посилання відповідача на вказані вище причини неможливості виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, як на наявність обставин непереборної сили без надання відповідних доказів в підтвердження своїх доводів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин щодо неможливості виконання зобов`язання перед позивачем.

За вказаних обставин, відповідачем не доведено, що військова агресія російської федерації проти України були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку, що об`єктивно унеможливило належне виконання відповідачем свого обов`язку перед позивачем за договором.

Посилання відповідача на потрапляння його під санкції, оскільки товариство відповідача має у складі кінцевого бенефіціара з часткою у статутному капіталі 60%, який є громадянином російської федерації, не приймаються судом до уваги при вирішенні дано спору та відхиляються з огляду на те, що вказані обставини не звільняють відповідача від обов`язку здійснити у визначений договором строк розрахунок за поставлений позивачем товар.

З огляду на зазначене та враховуючи, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, його розмір підтверджується наявними матеріалами справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 89860,27 грн. основного боргу, 12651,02 грн. інфляційних втрати, 1183,34 грн. 3% річних, 12911,18 грн. пені є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростовані, а відтак підлягають задоволенню.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить суд відстрочити виконання рішення суду до набрання законної сили документом про зняття заборони видаткових платежів по рахунках підприємства з кінцевим бенефіціаром з російської федерації та врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою агресором.

Розглянувши подане клопотання в сукупності з матеріалами справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 238 ГПК України у разі необхідності у резолютивній частині рішення також вказується про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно з ч. 4 ст. 331 ГПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Необхідною умовою для надання розстрочки чи відстрочки виконання рішення суду є винятковий випадок та наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Підставою для розстрочки чи відстрочки можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про розстрочку чи відстрочку виконання рішення господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідачем не доведено, що ненадання йому відстрочки виконання рішення суду у даній справі призведе до негативних наслідків для його підприємства чи загрозу банкрутства, не доведено наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

За вказаних обставин, суд не вбачає підстав для відстрочки виконання рішення суду у даній справі, в зв`язку з чим відмовляє в задоволенні клопотання, яке міститься у відзиві на позовну заяву про відстрочення виконання рішення.

Позивач в позовній заяві зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи, а саме 8000 грн. витрат на правову (професійну правничу) допомогу та 2481 грн. судовий збір за подання позовної заяви та в прохальній частині позовної заяви просить суд здійснити розподіл судових витрат.

Позивач при зверненні до суду з даною позовною заявою сплатив судовий збір у розмірі 2481грн., що підтверджується платіжним дорученням від 10.08.2022 № 570 на суму 2481 грн.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору покладаються судом на відповідача.

Згідно положень ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні, а також порядок і умови надання правової допомоги, права й обов`язки адвокатів визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом встановлено, що між позивачем (далі клієнт) та адвокатським бюро «Богданова» (далі бюро) укладено договір про надання правової (професійної правничої) допомоги від 05.08.2022 (далі договір про надання правничої допомоги), відповідно до умов якого бюро зобов`язується надавати клієнту визначену цим договором правову (професійну правничу) допомогу щодо захисту інтересів останнього у судах України усіх інстанцій, у справі про стягнення з ТОВ «Укрростехно» заборгованості за договором поставки № 550635 від 07.11.2020, а клієнт зобов`язався сплатити за виконану роботу визначений у даному договорі плату та гонорар успіху, відшкодувати додаткові витрати пов`язані з виконанням доручення клієнта (п. 1.1 договору про надання правничої допомоги).

Відповідно до п. 4.1 договору про надання правничої допомоги за надання правової (професійної правничої) допомоги клієнт сплачує бюро плату за правову допомогу згідно актів виконаних робіт за домовленістю. Остаточна сума визначається сторонами в акті виконаних робіт.

Згідно п. 4.3 договору сторони домовилися, що клієнт сплачує бюро передоплату (аванс) в сумі 5000 грн. як гонорар успіху, у випадку не задоволення позовних вимог чи задоволення частково, гонорар успіху повертається клієнту в 3-денний термін повністю або пропорційно відмовленим вимогам.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та закінчує свою дію 31.12.2023 (п. 8.1 договору про надання правничої допомоги).

На виконання умов договору адвокатське бюро надало позивачу передбачені договором послуги на загальну суму 9400 грн., що підтверджується актом виконаних робіт від 23.09.2022.

У вказаному акті приймання-передачі наданих послуг зазначено обсяг наданої адвокатським об`єднанням правничої допомоги позивачу пов`язаної зі справою та вартість наданої правничої допомоги.

В акті сторони визначили, що загальна вартість наданих послуг складає 9400 грн. В загальну суму витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 9400 грн. входить передоплата (аванс) гонорар успіху відповідно до п. 4.1 договору про надання правничої допомоги в розмірі 5000 грн.

Позивач сплатив адвокатському бюро вартість наданих послуг згідно договору про надання правничої допомоги та акту виконаних робіт від 23.09.2022 в сумі 9400 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 23.09.2022 № 127.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (аналогічний висновок викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач не звертався до суду з відповідним клопотанням про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, з наданням доказів та/або обґрунтувань, у тому числі власних розрахунків, які свідчили б про неспівмірність, та/або нерозумність, та/або нереальність здійсненого позивачем розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до цієї справи.

Разом з тим, щодо включення до складу витрат на професійну правничу допомогу пов`язаних з розглядом справи гонорару успіху в розмірі 5000 грн., суд зазначає таке.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань.

При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited" проти України» від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - ухвалення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб.

Таким чином, з урахуванням зазначеного та критеріїв, які визначені у ч. 4 ст. 126 ГПК України, суд зазначає, що заявлені до стягнення позивачем з відповідача гонорару адвоката в розмірі 5000 грн., не відповідають вказаним критеріям, оскільки не мають характеру необхідних, є неспівмірними з виконаною адвокатом роботою, не містять обґрунтування обсягу фактичних дій представника позивача, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені з досягненням успішного результату, а їх відшкодування матиме надмірний характер для відповідача, а тому, з урахуванням зазначеного заявлені позивачем до стягнення витрати в розмірі 5000 грн. є необґрунтованими та нерозумними (подібний висновок щодо гонорару успіху викладено в додатковій постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.02.2022 у справі № 903/326/21).

У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про відсутність підстав покладення заявлених позивачем до стягнення витрати в розмірі 5000 грн. на відповідача.

З огляду на викладене, безпідставним є включення вартості зазначених вище витрат в розмірі 5000 грн. до судових витрат позивача та їх покладення на відповідача.

Решта витрат на професійну правничу допомогу пов`язаних із розглядом справи у розмірі 4400 грн. підлягають розподілу відповідно до вимог ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4400 грн. покладається судом на відповідача.

Керуючись ст. 1291 Конституції України, ст. 13, 74, 123, 126, 129, 232-233, 236-239, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КПП Центр» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрростехно» про стягнення 116605,81 грн., з яких 89860,27 грн. основний борг, 12651,02 грн. інфляційні втрати, 1183,34 грн. 3% річних, 12911,18 грн. пеня задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрростехно» (вул. Заводська, 1, м. Буча, Київська обл., 08292, ідентифікаційний код 35142774) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КПП Центр» (вул. Польова, 97, с. Черляни, Городоцький р-н, Львівська обл., 81500, ідентифікаційний код 38169102) 89860 (вісімдесят дев`ять тисяч вісімсот шістдесят) грн. 27 коп. основного боргу, 12651 (дванадцять тисяч шістсот п`ятдесят одну) грн. 02 коп. інфляційні втрати, 1183 (одну тисячу сто вісімдесят три) грн. 34 коп. 3% річних, 12911 (дванадцять тисяч дев`ятсот одинадцять) грн. 18 коп. пені, 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн. витрат зі сплати судового збору, 4400 (чотири тисячі чотириста) грн. витрат на професійну правничу допомогу.

3. Відмовити в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрростехно», яке міститься у відзиві на позовну заяву про відстрочення виконання рішення.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду Київської області набирає законної сили у строк та порядку передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у строк визначений ст. 256 ГПК України в порядку передбаченому ст. 257 ГПК України з врахуванням пп. 17.5 п. 17 ч. 1 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України.

Дата складання та підписання повного тексту рішення 01.12.2022.

Суддя Ю.В. Подоляк