номер провадження справи 18/6/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

29.11.2022 справа № 908/220/22

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі головуючого судді Левкут Вікторії Вікторівни, при секретарі судового засідання Непомнящій Н.П.,

розглянувши матеріали заяви державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція про відстрочення виконання судового рішення у справі №908/220/22

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Покровський арматурний завод (вул. Героїв Чорнобиля, буд. 6, кв. 8, м. Покров, Дніпропетровська область, 53300, ідентифікаційний код 43501043)

до відповідача державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код 24584661) в особі відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (вул. Промислова, буд. 133, м. Енергодар, Запорізька область, 71503, ідентифікаційний код ВП 19355964)

про стягнення 41003,81 грн.

учасники справи:

від позивача: Кобеляцький Д.М., ордер АЕ № 1116475 від 13.01.2022 (в режимі відеоконференції)

від відповідача (заявника): Калежнюк І.В., представник, виписка ЄДР (в режимі відеоконференції)

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області від відповідача 08.11.2022 надійшла заява № 01-15877/10-вих від 01.11.2022 про відстрочення виконання судового рішення, в якій заявник просить відстрочити виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 02.05.2022 у справі № 908/220/22 на період дії воєнного стану в Україні.

Згідно протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 08.11.2022 заяву про відстрочення виконання судового рішення у справі № 908/220/22 передано на розгляд судді Левкут В.В.

Ухвалою суду від 09.11.2022 заяву прийнято до розгляду та призначено на 29.11.2022.

Від позивача 24.11.2022 на електронну адресу суду надійшли заперечення на заяву про відстрочення виконання судового рішення, в яких позивач вказав на ненадання відповідачем належних доказів в підтвердження виключних обставин, які можуть надати підстави для відстрочення виконання рішення. Позивач просив у задоволенні заяви відмовити.

Судове засідання 29.11.2022 проводилось. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи відеоконференцзв`язку EasyCon за участю представника товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Покровський арматурний завод та представника державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом.

Представник заявника (відповідача) у судовому засіданні в повному обсязі підтримав викладені у заяві доводи.

Представник позивача доводи відповідача, викладені у заяві, заперечив.

В судовому засіданні 29.11.2022 судом оголошену вступну та резолютивну частини ухвали.

Розглянувши заяву державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція про відстрочення виконання судового рішення у справі №908/220/22, проаналізувавши матеріали та обставини справи, суд не знаходить підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 02.05.2022 у справі №908/220/22 позов товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Покровський арматурний завод задоволено. Стягнуто з державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція на користь товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство Покровський арматурний завод 11367,39 грн. (одинадцять тисяч триста шістдесят сім грн. 39 коп.) 3% річних, 29636,42 грн. (двадцять дев`ять тисяч шістсот тридцять шість грн. 42 коп.) інфляційних втрат, 2481,00 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят одну грн. 00 коп.) судового збору та 6050,19 грн. (шість тисяч п`ятдесят грн. 19 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

На виконання судового рішення 09.06.2022 видано відповідний наказ.

У своїй заяві відповідач просить суд відстрочити виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 02.05.2022 у справі №908/220/22 на період дії воєнного стану в Україні.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав особи і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини на державу покладено позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чижов проти України", заява № 6962/02). За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції ("Корнілов та інші проти України", заява № 36575/02, ухвала від 07.10.2003). І навіть строк у два роки та сім місяців не був визнаний надмірним і не вважався таким, що суперечить вимозі стосовно його розумної тривалості, передбаченої у статті 6 Конвенції (ухвала від 17.09.2002 у справі Крапивницький та інші проти України, заява № 60858/00).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Савіцький проти України (Заява № 38773/05) від 26.07.2012 суд наголосив, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній із сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7 червня 2005 року у справі Фуклев проти України, заява № 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції.

Приписами ст. 1 Закону України Про виконавче провадження від 2 червня 2016 року 1404-VIII (з наступними змінами та доповненнями, далі - Закон України Про виконавче провадження) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України Про виконавче провадження за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 року по справі № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 року по справі № 11-рп/2012).

Відповідно до ч. 1 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Вищезазначені норми визначають процесуальну можливість вирішення питань, пов`язаних із проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду.

Таким чином, ухвала про відстрочку виконання судового рішення може бути винесена судом лише у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його виконання неможливим.

При цьому, такі виняткові обставини визначаються судом з огляду на матеріали справи, у тому числі подані стороною докази на обґрунтування такої заяви.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Суд оцінює докази, які підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України і лише за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право відстрочити виконання рішення чи постанови.

Крім того, питання про розстрочення/відстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення/відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення.

Так, відстрочення судом виконання судового рішення має бути пов`язано з об`єктивними та виключними обставинами, які ускладнюють його вчасне виконання, при цьому відстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів як стягувача, так і боржника, між цим, оскільки право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист, вирішуючи питання про відстрочення виконання рішення, суд не повинен надавати перевагу жодній із сторін.

Згідно із ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України).

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Необхідність надання відстрочки виконання рішення суду відповідач (заявник) у своїй заяві обґрунтовує тим, що ДП НАЕК Енергоатом створено на базі майна атомних електростанцій України та їх інфраструктури відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.1996 №1268. Дохід ДП НАЕК Енергоатом на 99% складався з виручки від реалізації електричної енергії, що виробляється її відособленими підрозділами атомними електростанціями. У заяві відповідач також просить суд врахувати надзвичайні події, які відбуваються у зв`язку з військовою агресією рф проти України: перебування в окупації Енергодарської територіальної громади Запорізької області, в межах якої розташовані виробничі потужності та органи управління відповідача в особі ВП ЗАЕС, а також постійну військову присутність рф безпосередньо на території та навколо ВП ЗАЕС, повне зупинення ВП ЗАЕС з 11 вересня 2022 року та втрату виробничих потужностей, які забезпечували майже половину доходу від реалізації електроенергії. Зауважував про те, що ДП НАЕК Енергоатом внесено до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави. Внаслідок масових ракетних атак і атак БПЛА на об`єкти енергетичної системи України, спричинено шкоду, яка складає 30% енергетичних потужностей держави. Посилається на те, що негайне виконання відповідачем судового рішення може спричинити невиконання ДП «НАЕК «Енергоатом» спеціальних обов`язків для забезпечення доступної ціни на електричну енергію.

Суд зауважує, що воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може здійснювати статутну діяльність та набувати кошти. Відповідач не підтвердив настання форс-мажорних обставин саме для спірного випадку невиконання зобов`язання.

Крім того, суд враховує, що предметом розгляду даної справи стало стягнення нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних втрат за невиконання судового рішення Господарського суду Запорізької області від 06.09.2021 у справі № 908/1616/21, яким з відповідача стягнуто 581106,20 грн. заборгованості за договором № 389(2)20УК/53-121-01-20-09885 від 17.11.2020. Рішенням господарського суду від 06.09.2021 у справі №908/1616/21 встановлено, що оплата отриманого за Договором товару за видатковими накладними № 70 від 29.12.2020, № 2 від 26.01.2021, № 3 від 29.01.2021, № 5 від 04.02.2021 у загальній сумі 581106,20 грн. відповідачем не здійснено. Позивач звернувся до суду у зв`язку з тривалим невиконанням відповідачем договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати отриманого товару, а в подальшому невиконанням судового рішення, яким стягнуто компенсаційні нарахування за невиконання ним грошового зобов`язання. Отже, звернення позивача до суду для вирішення спору викликано поведінкою відповідача.

Відокремлений підрозділ ЗАЕС ДП НАЕК Енергоатом не має статусу юридичної особи. Відповідачем у справі та боржником за наказом є юридична особа державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом, місцезнаходженням якого є м. Київ, що не є окупованою територією.

Відповідач не підтвердив наявність у нього виняткового випадку, тобто обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Частина 2 ст. 617 ЦК України та ч. 2 ст. 218 ГК України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.

Окрім того, статтею 1 ЦК України визначено, що однією із ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, а тому самі лише обставини, пов`язані з відсутністю коштів не виправдовують боржника та не заперечують його обов`язку, як сторони зо в`язального правовідношення, від його виконання належним чином.

Судом враховано, що позивач і відповідач є суб`єктами господарювання, які несуть однакову економічну (матеріальну) відповідальність за свої дії та однакові ризики.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на судовий захист. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд спору судом.

Для визнання поважними причин затримки виконання рішення обов`язкового мають враховуватися інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення, оскільки остаточні судові рішення не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній із сторін.

Безпідставне надання відстрочки виконання судового рішення без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період, без дотримання балансу інтересів сторін, позбавляє стягувача можливості захистити свої права та отримати задоволення своїх грошових вимог у процедурі примусового виконання судового рішення.

Доводи боржника про неможливість виконання судового рішення не підтверджені відповідними доказами. Відповідачем не подано суду жодних належних доказів, в розумінні приписів ст.ст.74-76 ГПК України, на підтвердження викладених в заяві обставин, зокрема, того, що фінансовий стан останнього покращиться, результати господарської діяльності будуть позитивними, та що відстрочення сплати відповідачем заборгованості забезпечить виконання рішення Господарського суду Запорізької області у даній справі і у майбутньому надасть можливість заявнику акумулювати необхідну грошову суму на виконання рішення.

Крім того, клопотання боржника про надання відстрочки виконання рішення терміном до закінчення або скасування воєнного стану в Україні суперечить змісту норми ч. 5 ст. 331 ГПК України, згідно з якою розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заява державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція про відстрочення виконання судового рішення у справі №908/220/22 є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 233, 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція про відстрочення виконання судового рішення у справі №908/220/22 - відмовити.

Ухвалу постановлено в судовому засіданні 29.11.2022

Повний текст ухвали складено та підписано 05.12.2022.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення суддею та може бути оскаржена протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили (ст.ст. 235, 255, 256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.В. Левкут