ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

"28" листопада 2022 р. Справа№ 910/16596/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Корсака В.А.

Євсікова О.О.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Донінтервугілля» в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи)

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2022 (повний текст рішення складено 15.02.2022)

у справі №910/16596/21 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Донінтервугілля»

про стягнення 201 375,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Донінтервугілля» (далі по тексту - відповідач) про стягнення штрафу у розмірі 201 375, 00 грн та судового збору у розмірі 3 020,63 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач за залізничною накладною №50465459 відправив групу вагонів з вантажем - концентрат вугільний, під час здійснення комісійного зважування вагонів №68141100, №68143973, №68402601, №68552827, №68619147 було встановлено відсутність ознак втрати вантажу і розбіжності фактичної маси вантажу із зазначеною у накладній масою у бік зменшення, про що складено комерційний акт №482803/198 від 10.09.2021. У зв`язку із виявленими розбіжностями маси вантажу позивач нарахував відповідачу, як відправнику, штраф у розмірі 201 375,00 грн на підставі ст.ст. 118, 120 Статуту залізниць України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 (далі по тексту - Статут залізниць України).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.02.2022 у справі №910/16596/21 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Донінтервугілля» на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» штраф у розмірі 201 375,00 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 020, 63 грн.

При ухваленні рішення у справі №910/16596/21 суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вантажовідправник неправильно зазначив масу вантажу у залізничній накладній №50465459 у вагонах №68141100, №68143973, №68402601, №68552827, №68619147, про що працівниками станції складено комерційний акт №482803/198 від 10.09.2021, який відповідає Правилам складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334 (далі по тексту - Правила складання актів). Недотримання вимог, визначених Статутом залізниць України, покладає на порушника відповідальність, передбачену п.п. 118, 122 Статуту залізниць України, та стягується штраф з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків. При цьому розмір штрафу відповідно до ст.ст. 118, 122 Статут залізниць України складає п`ятикратну провізну плату за всю відстань перевезення, що становить 201 375,00 грн.

Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Донінтервугілля» (далі по тексту - апелянт) звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2022 у справі №910/16596/21 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Також відповідачем заявлено клопотання про поновлення строку, встановленого для подання апеляційної скарги.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що розмір штрафу, що стягується, значно перевищує розмір провізної плати, а тому просить суд апеляційної інстанції зменшити розмір штрафу на підставі ст. 233 Господарського кодексу України (далі по тексту - ГК України) та ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України).

Як вказує апелянт, зазначення у накладній маси (в частині зазначення у провізному документів більшого розміру, ніж фактично завантажено) (так зване недовантаження) та кількість місць, відносно від маси вантажу, ніяким чином не впливають на правильну та безпечну організацію руху залізничного транспорту. Відповідальність за ненавмисно добросовісні дії відправника з метою заподіяння шкоди залізниці не може мати наслідком стягнення ще п`яти провізних плат, понад одну, яку залізниця вже отримала. Застосування такого розміру штрафних санкцій не відповідає ступеню порушення та очевидно є надмірним тягарем для учасника у сфері перевезення залізничним транспортом, стягнення штрафу у заявленому розмірі не відповідатиме критерію співмірності. За твердженням апелянта розмір штрафу має бути зменшений та має становити не більше однієї провізної плати спірних вагонів та складає 40 275,00 грн.

Також апелянт вказує на те, що комерційний акт №482803/198 від 10.09.2021 складено з порушенням п. 9 Правил складання актів, оскільки в ньому не зазначений стан захисного маркування вантажу (порушене маркування чи ні), а тому вказаний акт не має доказової сили.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 16.09.2022 апеляційну Товариства з обмеженою відповідальністю «Донінтервугілля» у справі №910/16596/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий (суддя - доповідач) Владимиренко С.В., судді Євсіков О.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2022 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/16596/21. Відкладено розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Донінтервугілля» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2022 у справі №910/16596/21.

26.09.2022 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/16596/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Донінтервугілля» про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2022 у справі №910/16596/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Донінтервугілля» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2022 у справі №910/16596/21. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2022 у справі №910/16596/21 на час апеляційного провадження. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви клопотання, заперечення, пояснення до 18.11.2022.

30.11.2022 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, за яким позивач просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2022 у справі №910/16596/21 залишити без змін, посилаючись на відсутність виняткових обставин, які мають значення для справи №910/16596/21 для зменшення розміру штрафу відповідно до приписів ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України.

Щодо комерційного акту №482803/18 від 10.09.2021, то він складений з дотриманням п. 9 Правил складання актів, оскільки при його складанні було зазначено про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК України) апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

У вересні 2021 відповідно до накладної № 50465459 зі станції Кривий Торець Регіональної філії «Донецька залізниця» на станцію Авдіївка було відправлено групу вагонів з вантажем - концентрат вугільний. (а.с. 11).

На станції Авдіївка на підставі заявки вантажоодержувача від 10.09.2021 було здійснено комісійне переважування вагонів № 68141100, № 68143973, № 68402601, № 68552827, № 68619147 та складено комерційний акт № 482803/198 від 10.09.2021. (а.с. 8). Переважування здійснювалося на вагонних вагах одержувача, результати зважування зафіксовано в Книзі обліку контрольних зважувань, виписка з якої наявна в матеріалах справи. (а.с. 13). Зазначеним комерційним актом встановлено відсутність ознак втрати вантажу і розбіжності фактичної маси вантажу з зазначеною в накладній масою в бік зменшення.

Відповідно до накладної №50465459 відправником вантажу є позивач. Маса вантажу визначена вантажовідправником без участі представників залізниці, завантаження проводилося силами та засобами вантажовідправника, що підтверджується відповідними відмітками в графах 24, 26, 28 перевізних документів.

З урахування того, що відповідачем було невірно вказано в накладній масу вантажу, то позивачем нараховано штраф в розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення відповідно до вимог ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України, у зв`язку із чим виник даний спір.

Згідно з ч. 5 ст. 307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 ГК України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Згідно п. 1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 №138 (далі по тексту - Правила оформлення перевізних документів) на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. У разі пред`явлення до перевезення вантажу груповою відправкою або маршрутом відправник додає до накладної відомість вагонів (додаток 2 до цих Правил) або відомість вагонів і контейнерів, що перевозяться маршрутом (групою) за накладною (додаток 4 до Правил перевезення вантажів в універсальних контейнерах, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 №542, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 10.09.2001 за № 798/5989).

Відповідно до п. 2.1 Правил оформлення перевізних документів, п. 24 Додатку 3 до цих Правил, графа «Маса вантажу, визначена відправником» заповнюється відправником. Відправник повинен вказати точну масу вантажу.

Таким чином, саме на відправника покладено обов`язок з визначення та зазначення точної маси вантажу, переданого Залізниці для відправлення.

Статутом залізниць України визначено, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній (ст. 24 Статуту залізниць України).

Статтею 122 Статуту залізниць України визначено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту.

Відповідно до ст. 118 Статуту залізниць України за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

При цьому, для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності сторін складаються акти загальної форми або комерційні акти (ст. 129 Статуту залізниць України).

Як вірно встановлено судом першої інстанції і зазначене сторонами не спростовано, вантажовідправник неправильно зазначив масу вантажу в залізничній накладній №50465459 у вагонах № 68141100, № 68143973, № 68402601, № 68552827, № 68619147, про що працівниками станції складено комерційний акт № 482803/198 від 10.09.2021.

Згідно п. 1 Правил складання актів при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти (додаток 1) та акти загальної форми (додаток 6) до Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Мінтрансу від 25.02.1999 №113 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за № 165/3458).

Комерційні акти складаються для засвідчення таких обставин, зокрема невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах (п. 2 Правил складання актів).

Комерційні акти складаються у разі перевірки маси вантажу зважуванням на вагонних вагах, якщо маса тари приймається за трафаретом на вагоні, комерційний акт складається в день зважування вагона з вантажем (п. 4 Правил складання актів).

Пунктом 9 Правил складання актів визначено, що у комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженість, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Ніякі припущення та висновки про причини незбереженості або про вину відправника і залізниці до акта не вносяться. Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставлення рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено. До першого примірника комерційного акта про псування вантажу при перевезенні в рефрижераторних вагонах з додержанням температурного режиму додається витяг із журналу реєстрації температури. Дані про температурний режим уносяться до комерційного акта. Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність.

У розділі «Д» Комерційного акта №482803/198 від 10.09.2021 зазначено, що за вимогою вантажоодержувача на підставі ст. 52 Статуту залізниць України було проведено зважування вантажу на справних 100-тонних вагах вантажоодержувача №346 (заводський номер №02), приписаних до станції Авдіїівка Дон.зал. і повірених 29.07.2021. Згідно документу в вагоні №68141100 значиться вага: нетто 69 800 кв, тара 22 400 кг. При зважуванні виявилося: брутто 91 450 кг, тара 22 400 кг, нетто 69 050 кг, що менше ваги, зазначеної в накладній на 750 кг. Згідно документу в вагоні №68143973 значиться вага: нетто 70 000 кв, тара 23 500 кг. При зважуванні виявилося: брутто 91 100 кг, тара 23 500 кг, нетто 67 600 кг, що менше ваги, зазначеної в накладній на 2 400 кг. Згідно документу в вагоні №68402601 значиться вага: нетто 60 400 кв, тара 20 500 кг. При зважуванні виявилося: брутто 79 600 кг, тара 20 500 кг, нетто 59 100 кг, що менше ваги, зазначеної в накладній на 1 300 кг. Згідно документу в вагоні №685552827 значиться вага: нетто 65 000 кв, тара 21 300 кг. При зважуванні виявилося: брутто 84 300 кг, тара 21 300 кг, нетто 63 000 кг, що менше ваги, зазначеної в накладній на 2 000 кг.

У продовженні до розділу «Д» Комерційного акта №482803/198 від 10.09.2021 зазначено, що згідно документу в вагоні №68619147 значиться вага: нетто 60 000 кв, тара 20 500 кг. При зважуванні виявилося: брутто 84 200 кг, тара 20 500 кг, нетто 63 700 кг, що менше ваги, зазначеної в накладній на 2 300 кг. Вантаж прибув у справному вагоні, люка щільно зачинені, течі вантажу немає. Поверхня вантажу нижче рівня бортів на 30 см, укочена катком, маркування трьома повздовжними смугами по всій довжині вагону. Зважування проводили: ДС Балачінов Б.Ю. агент комерційний Жгільова І.В., прийомоздавальник ПрАТ «АКХЗ» Кравченко О.Є. При повторному зважуванні у присутності вищевказаних осіб недостача вантажу підтвердилася. Завідувача вантажним двором по штату немає.

Таким чином, при складенні Комерційного акта №482803/198 від 10.09.2021 було зазначено про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що Комерційний акт №482803/198 від 10.09.2021 відповідає Правилам складання актів.

Допустимими доказами неправильного зазначення у накладній маси вантажу, відправленого вантажовідправником залізницею до станції призначення для отримання вантажоодержувачем згідно ч.1 ст.77 ГПК України є належно складені працівниками залізниці комерційні акти за наслідком контрольного зважування вантажу. Вказаний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/2339/17, від 22.10.2021 у справі № 905/191/21.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Статтею 122 Статуту залізниць України визначено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту.

Відповідно до ст. 118 Статуту залізниць України за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Позивачем нараховано відповідачу штраф по кожному вагону, в якому визначено невідповідність маси вантажу, з урахуванням провізної плати та положень ст. 118 Статуту залізниць України. Розмір штрафу за розрахунком позивача, який перевірений судом першої та апеляційної інстанції складає 201 375,00 грн.

Відповідно до п. 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній, а залізниці надане право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Зазначена норма встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу, покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача).

Недотримання вимог, визначених Статутом залізниць України, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в даному випадку передбачена пунктами 118, 122 Статуту залізниць України. При цьому, зазначений штраф, відповідно до пунктів 118, 122 Статуту залізниць України, стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 914/2339/17.

Доводи апелянта про те, що розмір штрафу, заявлений до стягнення, значно перевищує розмір провізної плати; зазначення у накладній маси (в частині зазначення у провізному документів більшого розміру, ніж фактично завантажено) (так зване недовантаження) та кількість місць, відносно від маси вантажу, ніяким чином не впливають на правильну та безпечну організацію руху залізничного транспорту; відповідальність за ненавмисно добросовісні дії відправника з метою заподіяння шкоди залізниці не може мати наслідком стягнення ще п`яти провізних плат; застосування такого розміру штрафних санкцій не відповідає ступеню порушення та очевидно є надмірним тягарем для учасника у сфері перевезення залізничним транспортом; стягнення штрафу у заявленому розмірі не відповідатиме критерію співмірності, що є підставою для зменшення розміру штрафу на підставі ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України, апеляційним господарським судом до уваги не приймаються з огляду на таке.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України (далі по тексту - ГК України) у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта на те, що визначена штрафна санкція випливає із положень Статуту залізниць України та не є договірною, при цьому Статутом залізниць України, зокрема п.п. 118, 122, не передбачено можливості зменшення розміру штрафу. Подібні за змістом правові висновки сформовано у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 914/2339/17, від 27.03.2020 у справі №917/500/19.

Згідно ч. 3 ст. 13 ГПК України та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Доводи наведені апелянтом в апеляційній скарзі не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, при цьому апеляційним судом при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам сторін із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню для вирішення спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2022 у справі №910/16596/21 прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Донінтервугілля» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2022 у справі №910/16596/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2022 у справі №910/16596/21 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2022 у справі №910/16596/21.

4. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти Товариство з обмеженою відповідальністю «Донінтервугілля».

5. Матеріали справи № 910/16596/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді В.А. Корсак

О.О. Євсіков