УХВАЛА

16 листопада 2022 року

м. Київ

cправа № 911/1770/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснов Є. В. - головуючий, Мачульський Г. М., Багай Н. О.,

секретар судового засідання - Астапова Ю. В.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фастівської міської ради Київської області на постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2022 та додаткову постанову цього ж суду від 20.09.2022 (колегія суддів: Хрипун О. О., Агрикова О. В., Чорногуз М. Г.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сеал Компані" до Фастівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення,

за участю представників:

позивача - Максименко К. М.,

відповідача - Щур Ю. Д., Нетяжук М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сеал Компані" (далі - ТОВ "Сеал Компані") звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Фастівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Фастівської міської ради від 23.04.2020 № 11/46-LXXV-VII "Про відмову в передачі в оренду земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку) в м. Фастів, площа Привокзальна, 44 ТОВ "Сеал Компані".

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує майнові права позивача як власника нерухомого майна та майновий інтерес в оформленні права користування земельною ділянкою під належним йому майновим комплексом.

Рішенням Господарського суду Київської області від 13.12.2021 у позові відмовлено повністю.

Місцевий господарський суд дійшов висновку про доказову необґрунтованість та безпідставність вимоги позивача про визнання незаконним та скасування рішення Фастівської міської ради від 23.04.2020 № 11/46-LXXV-VII. Водночас, оскільки станом на момент державної реєстрації права власності на майновий комплекс за позивачем як новим власником, строк дії укладеного з попереднім власником такого майна договору оренди землі закінчився, суд дійшов висновку про те, що відсутні підстави для автоматичного переходу до позивача права оренди земельної ділянки в обсязі та на умовах договору оренди землі.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2022 рішення суду першої інстанції скасовано, увалено нове рішення про задоволення позову.

Постанову мотивовано тим, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням статті 120 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) та порушує права ТОВ "Сеал Компані" на користування земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт нерухомості, що належить ТОВ "Сеал Компані" на праві власності, рішення також позбавляє ТОВ "Сеал Компані" можливості використовувати майновий комплекс автостанції "Фастів" за функціональним призначенням.

На момент набуття новим власником права власності на цілісний майновий комплекс автостанції "Фастів" укладений з попереднім власником майна ФОП Чижиком Д. С. договір оренди земельної ділянки від 20.12.2008 був чинним; земельна ділянка призначена для експлуатації та обслуговування нерухомості, яка є предметом відчуження - "під існуючим майновим комплексом автостанції м. Фастів", та є сформованою як об`єкт цивільних прав - кадастровий номер :09:016:0042.

Додатковою постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2022 стягнуто з Фастівської міської ради на користь ТОВ "Сеал Компані" понесені в суді першої інстанції судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн, витрати на підготовку експертного висновку у розмірі 36 000,00 грн та понесені в суді апеляційної інстанції судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Фастівська міська рада у касаційній скарзі просить постанову та додаткову постанову апеляційного господарського суду скасувати.

Скарга з посиланням на пункти 1, 2, 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) мотивована неправильним застосуванням та порушенням апеляційним господарським судом норм чинного законодавства, зокрема, статей 129, 236, 240, 277 ГПК України, статті 120 ЗК України, статті 377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а також ухваленням судових рішень без урахування висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду, щодо застосування зазначених норм.

Скаржник наголошує на відсутності висновку Верховного Суду щодо стягнення коштів за судову експертизу поза рамками розгляду судової справи.

Скаржник також зазначає про необхідність відступлення від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду.

Відзиву від позивача не надходило.

У справі № 752/16038/19 розглядався позов про визнання недійсним державного акта про право постійного користування землею, який мотивовано тим, що оскільки позивач набув право власності на будівлі, то відповідно до положень статей 120, 141 ЗК України, статті 377 ЦК України, до нього перейшло і право користування земельною ділянкою кадастровий номер :79:013:0112. Проте відповідач, будучи достовірно обізнаним про набуття позивачем права власності на нежитлову будівлю, здійснив державну реєстрацію права користування спірною земельною ділянкою, кадастровий номер :79:013:0112, на якій розташована ця будівля.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду України від 19.11.2021 у цій справі зазначено таке.

Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача-власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування розташованого на ній об`єкта нерухомості.

З набуттям права власності на нерухоме майно, яке розташоване на земельній ділянці, до нових власників в силу положень статей 120 ЗК України та 377 ЦК України переходить право власності на цю земельну ділянку, якщо у попереднього власника майна ця земельна ділянка була у користуванні чи у власності. У випадку, якщо попередній власник не оформив право власності або користування земельною ділянкою, то до нового власника нерухомого майна речове право на таку земельну ділянку автоматично не переходить.

Верховним Судом було враховано, що рішенням суду в іншій справі, зокрема, припинено право постійного користування відповідача частиною земельної ділянки в межах визначених технічною документацією із землеустрою щодо передачі земельної ділянки в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «Атем» для експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі, зобов`язано ГУ земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) погодити та передати на розгляд Київради технічну документацію із землеустрою щодо передачі ТОВ «Атем» земельної ділянки в оренду для експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі, а також у Голосіївському районі, а також визнано за ТОВ «Атем» право на оформлення в користування частини земельної ділянки. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази, що вказане судове рішення було виконане щодо оформлення та передачі зазначеної земельної ділянки в оренду ТОВ «Атем», а також в частині внесення змін до державного акта на право постійного користування землею щодо припинення відповідачу права на постійне користування в частині земельної ділянки.

Верховний Суд погодився з висновками суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову з тих підстав, що матеріали справи не містять доказів виділення у встановленому законом порядку в користування та державної реєстрації речового права попередніх власників адміністративної будівлі, зокрема TOB «ATEM» чи ТОВ «РМ-ІНВЕСТ», у якого позивач купив адміністративну будівлю. Таким чином, до нового власника нежилого будинку - позивача, в силу положень статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України, не перейшло право користування земельною ділянкою чи частиною цієї ділянки, оскільки попередній власник будинку на момент укладення цього договору купівлі-продажу не мав належно оформленого речового права на земельну ділянку.

У справі, яка розглядається, за договором купівлі-продажу від 06.05.2011 ТОВ "Сеал Компані" придбало у власність 19/20 частин приміщення автостанції "Фастів", на земельній ділянці з кадастровим номером :09:016:0042. До договору 19.10.2020 внесено виправлення предмету договору: 19/20 частину цілісного майнового комплексу приміщення автостанції "Фастів".

За договором купівлі-продажу від 05.09.2012 ТОВ "Сеал Компані" набуло у власність 1/20 частину цілісного майнового комплексу приміщення автостанції "Фастів". На договорі міститься відмітка про реєстрацію в БТІ 01.11.2012.

На момент набуття новим власником права власності на цілісний майновий комплекс автостанції "Фастів" строк дії договору оренди земельної ділянки від 20.12.2008, укладеного з попереднім власником майна, не сплив.

11.08.2017 право власності на весь майновий комплекс, приміщення автостанції "Фастів" площею 283,6 м2 було зареєстровано за ТОВ "Сеал Компані" у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Майновий комплекс автостанції "Фастів" знаходиться на змеленій ділянці з кадастровим номером :09:016:0042.

Апеляційний господарський суд дійшов висновку, що відповідно до врегульованого статтею 120 ЗК України та статтею 377 ЦК України принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна ТОВ "Сеал Компані" як власник цілісного майнового комплексу автостанції "Фастів" з 01.11.2012 автоматично набував право користування земельною ділянкою, кадастровий номер :09:016:0042, на якій це нерухоме майно розташоване. Проте, своєчасно таке право належним чином не оформив.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції та вважає, що не дивлячись на те, що після першого договору купівлі-продажу сторони не оформили користування частинами земельної ділянки, пропорційними частинам цілісного майнового комплексу, проте позивач після укладення другого договору купівлі-продажу набув у власність весь цілісний майновий комплекс і це відбувалося у період дії договору оренди землі, укладеного з попереднім власником нерухомого майна, а отже враховуючи, що норми ЦК України та ЗК України закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, а визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду, до набувача перейшло право користування земельною ділянкою з кадастровим номером :09:016:0042.

Ураховуючи, що колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновку, стосовно того, що до нового власника нерухомого майна речове право на земельну ділянку автоматично не переходить, якщо попередній власник не оформив право власності або користування земельною ділянкою в ситуації коли до діючого договору оренду землі (чинного акта про право постійного користування) станом на час укладення нового договору купівлі-продажу частини нерухомості з наступним набувачем не внесено відповідних змін, пов`язаних з укладенням першого договору купівлі-продажу, який викладено у постанові Верховного Суду України від 19.11.2021 у справі за № 752/16038/19, та з метою формування єдиної правозастосовчої практики, справа № 911/1770/21 підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись статтями 234, 301, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Справу № 911/1770/21 передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснов

Суддя Г. М. Мачульський

Суддя Н. О. Багай