ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

01 грудня 2022 року справа №903/806/21

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Ведмедюка Михайла Петровича та за присутності

Фрейдун О.М. - начальник відділу претензійно-позовної роботи юридичного управління АТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (довіреність від 30.12.2021р. №81)

Смирнова К.М. - представник Державного агентства автомобільних доріг України (Наказ про призначення Смирнової К.М. від 28.10.2021р. №538-К, посадова інструкція головного спеціаліста відділу претензійно-позовної роботи юридичного управління Державного агентства автомобільних доріг України, положення про відділ претензійно-позовної роботи юридичного управління Державного агентства автомобільних доріг)

Сухацький А.В. - представник ТОВ "Санрайс Логистикс", адвокат (ордер серія АО №1074219 від 01.11.2022р.)

участь представників АТ "ДАК "Автомобільні дороги України", Державного агентства автомобільних доріг України та ТОВ "Санрайс Логистикс" у судовому засіданні забезпечена в режимі відеоконференції згідно ухвал від 22.11.2022р.

та за відсутності розпорядника майна, представників інших кредиторів у зв`язку з їх неявкою в судове засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Санрайс Логистикс", м. Полтава

про визнання додаткових грошових вимог до боржника на суму 381 237,80 грн.

по справі за заявами

Дочірнього підприємства "Чернівецький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м. Чернівці

Товариства з обмеженою відповідальністю "Статусінвестгруп", м. Вінниця

до Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м. Луцьк

про банкрутство,

встановив:

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 23.02.2022р., поруч з іншим, було відкрито провадження у справі про банкрутство Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (Україна, 43016, Волинська область, м. Луцьк, вул. Ковельська, 41, ), введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Чепелюка Олександра Олександровича.

У відповідності до положень Кодексу України з процедур банкрутства 23 лютого 2022 року за №68524 на офіційному веб-порталі судової влади України здійснено оприлюднення оголошення (повідомлення) про відкриття Господарським судом Волинської області провадження у справі про банкрутство ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України".

16 травня 2022 року до суду від ТОВ "Санрайс Логистикс" надійшла заява від 05.05.2022р. про визнання грошових вимог до боржника на суму 3 104 254,41 грн. з врахуванням 4 962 грн. понесених судових витрат.

Ухвалою від 25.05.2022р., поруч з іншим, відповідну заяву було задоволено із визнанням доведених грошових вимог ТОВ "Санрайс Логистикс" до боржника, зобов`язанням розпорядника майна Чепелюка О.О. включити вимоги до реєстру вимог кредиторів у визначеній судом черговості та зобов`язанням розпорядника майна відповідно до ст. 47 КУзПБ внести до реєстру вимог кредиторів відомості про кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов`язаннями, наявність права вирішального голосу в представницьких органах кредиторів, черговість задоволення кожної вимоги.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.08.2022р. ухвалу Господарського суду Волинської області від 25.05.2022р. було скасовано з ухваленням нового рішення.

27 жовтня 2022 року до суду від ТОВ "Санрайс Логистикс" надійшла заява від 24.10.2022р. про визнання додаткових грошових вимог товариства до боржника на суму 381 237,80 грн.

Ухвалою від 01.11.2022р., з підстав, визначених у останній, відповідну заяву було залишено без руху, запропоновано заявнику усунути допущені при поданні заяви до суду недоліки.

Із клопотанням про усунення допущених недоліків з долученням підтверджуючих матеріалів ТОВ "Санрайс Логистикс" звернулось до суду 10.11.2022р. Відтак, ухвалою від 15.11.2022р. заяву про визнання грошових вимог до боржника було прийнято до розгляду, її розгляд в судовому засіданні призначено на 01.12.2022р., зобов`язано ТОВ "Санрайс Логистикс" здійснити невідкладне направлення заяви від 24.10.2022р. на електронні адреси АТ "ДАК "Автомобільні дороги України" та Державного агентства автомобільних доріг України "Укравтодор", докази направлення надати суду, запропоновано АТ "ДАК "Автомобільні дороги України" та Державному агентству автомобільних доріг України надати письмові пояснення по суті заяви ТОВ "Санрайс Логистикс", зобов`язано розпорядника майна Чепелюка О.О. розглянути заяву ТОВ "Санрайс Логистикс" та надати нормативно-документальні обґрунтування щодо визнання або відхилення кредиторських вимог.

На виконання вимог ухвали від 15.11.2022р., від кредитора надійшло до суду клопотання від 17.11.2022р. про долучення до справи доказів направлення заяви від 24.10.2022р. на електронні адреси АТ "ДАК "Автомобільні дороги України" та Державного агентства автомобільних доріг України.

22 листопада 2022 року судом були зареєстровані письмові заперечення АТ "ДАК "Автомобільні дороги України" від 21.11.2022р. щодо додаткових вимог ТОВ "Санрайс Логистикс". Заперечуючи грошові вимоги ТОВ "Санрайс Логистикс" АТ "ДАК "Автомобільні дороги України" зауважує на невиконанні ДП "Волинський облавтодор" взятих зобов`язань згідно договорів купівлі-продажу (поставки) товарів (з доставкою) №74 від 22.06.2020р. та №140 від 12.11.2020р., засвідчує, що періоди нарахувань обґрунтовані судовими рішеннями Господарського суду Волинської області у справах №№903/290/21, 903/291/21, відповідно до яких з ДП "Волинський облавтодор" було стягнуто суми основного боргу та суми збитків від інфляції і 3% річних. Зауважує, що відповідно до п. 7.3.12. договорів №74 від 22.06.2020р. та №140 від 12.11.2020р., нарахування будь-яких сум щодо відповідальності покупця за невиконання грошових зобов`язань за угодами припиняється через один місяць від дня порушення зобов`язань. Пунктами 7.3.13. договорів №74 від 22.06.2020р. та №140 від 12.11.2020р. узгоджено, що загальний розмір відповідальності покупця за угодами не може перевищувати 1% від загальної вартості порушених зобов`язань. Вважає, що рішеннями у справах №№903/290/21, 903/291/21 було стягнуто суми збитків від інфляції та 3% річних у значному розмірі, тому підстав для нарахування і стягнення інфляційних та процентів річних в порушення п.п. 7.3.12. та 7.3.13. договорів купівлі-продажу №74 від 22.06.2020р. та №140 від 12.11.2020р. не має.

30 листопада 2022 року судом були зареєстровані письмові заперечення Державного агентства автомобільних доріг України від 29.11.2022р. щодо додаткових вимог ТОВ "Санрайс Логистикс". В обґрунтування заперечень Укравтодор також здійснює посилання на п.п. 7.3.12. та 7.3.13. договорів купівлі-продажу №74 від 22.06.2020р. та №140 від 12.11.2020р., вважає, що рішеннями у справах №№903/290/21, 903/291/21 стягнуто суми збитків від інфляції та 3% річних, відтак для нарахування та стягнення додаткових сум підстави відсутні.

30 листопада 2022 року судом було зареєстровано клопотання розпорядника майна ДП "Волинський облавтодор", арбітражного керуючого Чепелюка О.О. від 30.11.2022р. №02-01/903/806/21-147 про розгляд заяви ТОВ "Санрайс Логистикс" без його участі. Також 30.11.2022р. було зареєстровано повідомлення (відзив) розпорядника майна від 29.11.2022р. №02-01/903/806/21-146 щодо результатів розгляду заяви ТОВ "Санрайс Логистикс", в якому зазначено, що грошові вимоги ТОВ "Санрайс Логистикс" можуть бути визнані в розмірі 381 237,80 грн. та можуть бути включені до реєстру вимог кредиторів у четверту чергу задоволення без права вирішального голосу. Засвідчено, що боржником не надано будь-яких доказів, які б спростували зазначені обставини або ж підтверджували їх, розгляд вимог здійснено розпорядником майна без врахування позиції боржника, оскільки станом на дату розгляду заяви з кредиторськими вимогами, керівник не повідомив розпорядника майна про наявність/відсутність такої заборгованості та результати розгляду вимог кредитора.

Присутній в судовому засіданні представник ТОВ "Санрайс Логистикс" заяву про визнання грошових вимог до боржника підтримав, просив суд її задоволити, визнати додаткові грошові вимоги товариства до боржника та включити їх до реєстру вимог кредиторів.

Присутні в судовому засіданні представники АТ "ДАК "Автомобільні дороги України" та Державного агентства автомобільних доріг України просили в задоволені додаткових грошових вимог ТОВ "Санрайс Логистикс" відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Присутній в судовому засіданні представник ТОВ "Санрайс Логистикс" стосовно п.п. 7.3.12. та 7.3.13. договорів купівлі-продажу №74 від 22.06.2020р. та №140 від 12.11.2020р. зазначив, що відповідно до п. 10.1. зазначених договорів останні набирають чинності з моменту підписання сторонами та скріплення печатками і діють до 31 грудня 2020 року, відтак вважає що дія договорів закінчилась, тому положення п.п. 7.3.12. та 7.3.13. не підлягають застосуванню.

Суд за наслідками дослідження в судовому засіданні матеріалів заяви ТОВ "Санрайс Логистикс", заслухавши пояснення представників ТОВ "Санрайс Логистикс", АТ "ДАК "Автомобільні дороги України", Державного агентства автомобільних доріг України, доходить висновку про безпідставність заявлених вимог кредитора, зокрема, з врахуванням наступного:

Відповідно до статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства, "конкурсні кредитори" - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; "поточні кредитори" - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство; "забезпечені кредитори" - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника.

Частиною 14 ст. 39 КУзПБ передбачено, що з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство пред`явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися лише у порядку, передбаченому цим Кодексом, та в межах провадження у справі.

Відповідно до ст. 45 КУзПБ, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів розглядаються судом. За результатами розгляду заяв суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів. Ухвала суду є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів.

Суд зазначає, що 16 травня 2022 року до суду від ТОВ "Санрайс Логистикс" надійшла заява від 05.05.2022р. про визнання грошових вимог до боржника на суму 3 104 254,41 грн. з врахуванням 4 962 грн. понесених судових витрат.

Ухвалою від 25.05.2022р., поруч з іншим, відповідну заяву було задоволено із визнанням доведених грошових вимог ТОВ "Санрайс Логистикс" до боржника, зобов`язанням розпорядника майна Чепелюка О.О. включити вимоги до реєстру вимог кредиторів у визначеній судом черговості та зобов`язанням розпорядника майна відповідно до ст. 47 КУзПБ внести до реєстру вимог кредиторів відомості про кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов`язаннями, наявність права вирішального голосу в представницьких органах кредиторів, черговість задоволення кожної вимоги.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.08.2022р. ухвалу Господарського суду Волинської області від 25.05.2022р. було скасовано з ухваленням нового рішення, яким:

"Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Санрайс Логистикс" про визнання грошових вимог до боржника було задоволено.

Визнано грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Санрайс Логистикс" до Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на загальну суму 3 104 254,41 грн. та зобов`язано розпорядника майна Чепелюка О.О. включити вимоги до реєстру вимог кредиторів у наступній черговості:

- 4 962 грн - вимоги першої черги;

- 3 001 792,41 грн - вимоги четвертої черги (без права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів);

- 97 500,00 грн - вимоги шостої черги (без права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів)".

ТОВ "Санрайс Логистикс" в заяві від 24.10.2022р. про визнання додаткових грошових вимог до боржника на суму 381 237,80 грн. засвідчує, що:

- рішенням Господарського суду Волинської області від 30.06.2021р. по справі №903/290/21 ухвалено стягнути з ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" на користь ТОВ "Санрайс Логистикс" 1 419 499,41 грн. заборгованості, в т.ч. 1 318 887,98 грн. основний борг, 79 188,19 грн. інфляційні втрати та 21 423,24 грн. 3% річних, а також 21 292,49 грн. витрат по сплаті судового збору.

- рішенням Господарського суду Волинської області від 17.06.2021р. по справі №903/291/21 ухвалено стягнути з ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" на користь ТОВ "Санрайс Логистикс" 1 546 000,80 грн. основної заборгованості, 25 796,32 грн. суми збитків від інфляції, 10 495,88 грн. 3% річних, 1 582 293,00 грн., 11 867,20 грн. витрат по сплаті судового збору.

Відтак, в даному випадку ТОВ "Санрайс Логистикс" відповідно до ст. 625 ЦК України заявлено додаткові грошові вимоги до боржника в загальному розмірі 381 237,80 грн., що включають в себе наступні суми:

- 305 651,83 грн. суми індексу інфляції за період з 01.03.2021р. по 28.02.2022р.

- 75 585,97 грн. трьох відсотків річних за період з 08.04.2021р. по 22.02.2022р.

При цьому нарахування кредитором визначених сум бере початок від кінцевої дати проведених нарахувань при поданні вищезазначених позовів до суду та завершується моментом відкриття провадження у справі про банкрутство боржника.

У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають свої особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України і ст. 230 ГК України.

Отже, за змістом наведеної норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Нарахування, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями відповідальності відповідача, а становлять особливий компенсаційний вид відповідальності, що відрізняється від штрафної, яка полягає, наприклад, у стягненні пені чи штрафу.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.04.2020р. (справа №910/4590/19), зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (п. 43 мотивувальної частини постанови).

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 ЦК України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 ЦК України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003р. затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом України і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003р. та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007р. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

Вказана правова позиція відображена і в постанові Верховного Суду від 26.06.2020р. у справі №905/21/19.

Поруч з цим, у застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Зокрема, за змістом даного листа, індекс інфляції повинен розраховуватися не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, а тому слід вважати, що у випадку, коли сума внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, то вона індексується за цей місяць, а якщо - з 16 по 31 число - вона індексується починаючи з наступного місяця.

Суд засвідчує, що законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три відсотки річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Отже, у розумінні наведеного позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання. Аналогічний правовий висновок, викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23 жовтня 2018 року по справі №913/70/18.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст. 67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно ст. 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов`язання, наведені в ст. 179 ГК України, згідно з якою майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 2 ст. 180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому відповідно до ст. 204 ЦК України, вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Згідно ст. 629 ЦК України, з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися лише при: - розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; - розірванні договору в судовому порядку; - відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; - припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; - недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

В даному випадку, у підпунктах 7.3.12. та 7.3.13. договорів купівлі-продажу (поставки) товарів (з доставкою) №74 від 22.06.2020р. та №140 від 12.11.2020р. сторонами узгоджено, що нарахування будь-яких сум щодо відповідальності покупця за невиконання грошового зобов`язання за цим договором припиняється через один місяць від дня порушення такого зобов`язання, а загальний розмір відповідальності покупця за цим договором не може перевищувати 1% від загальної вартості порушених зобов`язань покупця.

Стаття 625 Цивільного кодексу України має назву "Відповідальність за порушення грошового зобов`язання" й можливість стягнення 3% річних і інфляційних втрат, передбачених цією статтею, пов`язується із вимогою кредитора. При цьому, наведена стаття не містить застережень щодо неможливості сторін врегулювати свої відносини щодо нарахування 3% річних і інфляційних втрат на власний розсуд, у тому числі відмовитись від їх нарахування.

Відтак, суд вважає, що сторони, керуючись принципом свободи договору, за взаємною згодою обмежили розмір майнової відповідальності покупця за цими договорами до 1% від загальної вартості порушених ним грошових зобов`язань. Тобто, у випадку, якщо нарахований розмір майнової відповідальності (у тому числі, штрафних санкцій, інфляційних, відсотків річних) перевищує 1%, то постачальник у розмірі понад відсоткову суму позбавляється права вимагати їх сплати (стягнення) з покупця.

Суд констатує, що договори купівлі-продажу (поставки) товарів (з доставкою) №74 від 22.06.2020р. та №140 від 12.11.2020р. недійсними чи зміненими, зокрема, в підпунктах 7.3.12. та 7.3.13. не визнавались.

З урахуванням викладеного, вимоги ТОВ "Санрайс Логистикс" в частинах визнання грошових вимог, зокрема, 3% річних та інфляційних втрат є безпідставними, а тому у їх задоволенні слід відмовити, у зв`язку з встановленого договорами граничного місячного періоду для нарахування відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та перевищенням нарахувань позивача (з врахуванням попередньо стягнути за рішеннями суду сум) 1% від загальної суми зобов`язань боржника за договорами.

При цьому, судом враховано, що рішеннями Господарського суду Волинської області від 30.06.2021р. по справі №903/290/21 та від 17.06.2021р. по справі №903/291/21 питання стягнення з боржника 3% річних та інфляційних втрат було вирішено із задоволенням у визначеному позивачем розмірі. В подальшому постановлені до стягнення в судовому порядку суми заборгованості, інфляційних, відсотків річних було покладено кредитором в основу заяви про визнання грошових вимог до божника, котра у відповідності до засвідчених вище процесуальних документів була визнана із визнанням заявлених сум в якості грошових вимог кредитора та визначенням відповідної черговості їх задоволення.

Заперечення ТОВ "Санрайс Логистикс" в частині того, що договори купівлі-продажу (поставки) товарів (з доставкою) №74 від 22.06.2020р. та №140 від 12.11.2020р. відповідно до п. 10.1. припинили свою дію 31 грудня 2020 року, а відтак положення п.п. 7.3.12. та 7.3.13. не підлягають застосуванню, відхиляються судом, як необґрунтовані та такі, що суперечать фактичним обставинам справи, з огляду на наступне:

Судом засвідчується, що відповідно до п. 10.3. договорів купівлі-продажу (поставки) товарів (з доставкою) №74 від 22.06.2020р. та №140 від 12.11.2020р. закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

При цьому, в силу приписів Глави 50 ЦК України, припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Зобов`язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). Зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора. Зобов`язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі. Зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає. Зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора).

В даному випадку, судом не встановлено обставин припинення зобов`язань ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" за договорами купівлі-продажу (поставки) товарів (з доставкою) №74 від 22.06.2020р. та №140 від 12.11.2020р. у будь-який визначений вище спосіб.

Відтак, зобов`язання між сторонами за договорами купівлі-продажу (поставки) товарів (з доставкою) №74 від 22.06.2020р. та №140 від 12.11.2020р. існують, заборгованість ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" не сплачена, рішення Господарського суду Волинської області від 30.06.2021р. по справі №903/290/21 та від 17.06.2021р. по справі №903/291/21 виконані не були.

Також судом засвідчується, що в даному випадку відповідні зобов`язання боржника виникли та на даний час (у зв`язку з існуванням сум заборгованостей) існують (тривають) не інакше як на підставі вищезазначених договорів, а не рішень господарського суду, як засвідчується кредитором.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені обставини, дослідивши матеріали заяви ТОВ "Санрайс Логистикс" про визнання грошових вимог з долученими документами, умови договорів купівлі-продажу (поставки) товарів (з доставкою) №74 від 22.06.2020р. та №140 від 12.11.2020р., суд відмовляє в задоволенні заяви про визнання грошових вимог до боржника із покладенням понесених заявником судових витрат, в силу положень ст. 129 ГПК України, на ТОВ "Санрайс Логистикс".

Керуючись ст.ст. 1, 2, 39, 45, 47, 48, 49 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 129, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Санрайс Логистикс" про визнання додаткових грошових вимог до боржника на суму 381 237,80 грн., відмовити.

У відповідності до ч. 4 ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства, ухвали, прийняті господарським судом у справі про банкрутство, набирають законної сили з моменту їх прийняття, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

З врахуванням положень ст.ст. 253-257 ГПК України, ухвала суду підлягає апеляційному оскарженню, апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала підписана 06.12.2022р.

Суддя В. А. Войціховський

ухвалу направити:

- Дочірньому підприємству "Чернівецький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (, ІНФОРМАЦІЯ_2);

- Товариству з обмеженою відповідальністю "Статусінвестгруп" ();

- Дочірньому підприємству "Волинський облавтодор "Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" ();

- Розпоряднику майна Чепелюку Олександру Олександровичу ();

- Державному агентству автомобільних доріг України "Укравтодор" (; );

- Товариству з обмеженою відповідальністю "Санрайс Логистикс" ()

- Акціонерному товариству "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (ІНФОРМАЦІЯ_1).