ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

01 грудня 2022 року м. ТернопільСправа № 921/574/20(921/371/22)
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гевка В.Л. розглянувши заяву позивача про забезпечення позову від 29.11.2022 №06-2/705 (вх№8031 від 29.11.2022) по справі

за позовом: Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 46001

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю БМБУД, 47734, Тернопільська обл., Тернопільський р-н., с. Настасів, вул. Плебанівка, буд. 712/9

про стягнення заборгованості за Договором оренди рухомого майна №5-РМ від 03.03.2021 у сумі 727 884 грн 58 коп.

1. Судові процедури.

Дочірнє підприємство "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю БМБУД заборгованість за Договором оренди рухомого майна №5-РМ від 03.03.2021 у сумі 727 884 грн 58 коп.

22.08.2022 позовну заяву прийнято та відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 13.09.2022, яке неодноразово відкладалось з підстав зазначених в ухвалах суду, востаннє на 05.12.2022.

16.11.2022 позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог на суму 317 289 грн 00 коп.

29.11.2022 позивач ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" звернувся до суду із заявою про забезпечення позову від 29.11.2022 №06-2/705 (вх№8031 від 29.11.2022).

2. Аргументи заявника щодо заяви про забезпечення позову.

29.11.2022 на адресу Господарського суду Тернопільської області надійшла заява про забезпечення позову від 29.11.2022 №06-2/705 (вх№8031 від 29.11.2022), у якій ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" просить забезпечити позов, в порядку статті 137 ГПК України, шляхом :

- накладення арешту на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті Товариству з обмеженою відповідальністю "БМБУД" у розмірі ціни позову 1 052 036 грн 42 коп. та судового збору 157 580 грн 55 коп., які обліковуються на розрахункових рахунках товариства з обмеженою відповідальністю "БМБУД" , а саме Розрахунковий рахунок в АТ "РВС БАНК" № НОМЕР_1 1, МФО 339072; Розрахунковий рахунок а Тернопільська філія АТ КБ "ПРИВАТБАНК" у м. Тернополі № НОМЕР_2 , МФО 338783.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач (заявник) зазначає, що відповідно до інформації про стадії розгляду судових справ Господарським судом Тернопільської області у період з 01.08.2022 по 28.11.2022 було відкрито 10 проваджень у справах, де ТОВ "БМБУД" являється Відповідачем у справах про стягнення заборгованості за різними договорами. В Господарському суді Тернопільської області знаходяться ще 4 провадження, де відповідачем виступає ТОВ "БМБУД" предметом позовів є стягнення заборгованості та повернення майна за іншими Договорами оренди, які були заключні між Позивачем та Відповідачем у період 2021 року.

При цьому, заявник зазначає, що ТОВ "БМБУД" ухиляється від виконання своїх обов`язків передбачених Договорів оренди рухомого майна №3-РМ від 04.01.2021, а саме в порушення умов вказаного договору не повернув орендоване майно згідно акту приймання-передачі, який повинен був сам скласти, а також не сплачує заборгованість за договором, що в свою чергу унеможливлює здійснення господарської діяльності Позивачем та призводить до ще більш складної фінансової ситуації щодо виплати заборгованості по заробітній платі перед працівниками підприємства та виплатам до бюджету.

Заявник, також, зазначає, що ТОВ "БМБУД" протягом 2022 року отримував кошти за проведені роботи від Великоберезовицької селищної ради, КП "Благоустрій" ЧМР та інших організацій. Тобто зазначає, що Відповідач по справі здійснює свою господарську діяльність та отримує за виконані роботи грошові кошти, але не здійснює виконання своїх грошових зобов`язань перед Позивачем.

На думку позивача, невжиття заходів щодо накладення арешту на майно та грошові суми, що належать відповідачу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Посилаючись на наведені обставини, ДП Тернопільський облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України просить суд задоволити заяву від 29.11.2022.

3. Мотиви, з яких суд дійшов висновків, і закон, яким керувався суд,

постановляючи ухвалу.

Розглянувши та оцінивши заяву про забезпечення позову від 29.11.2022 №06-2/705 (вх№8031 від 29.11.2022), матеріали справи в частині, що її стосуються та оцінивши їх у сукупності суд вважає, що дана заява не підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до статті 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно до статті 137 ГПК України, позов забезпечується:

Позов забезпечується: - накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; - забороною відповідачу вчиняти певні дії; - забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; - зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

- зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; - зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; - арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; - іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Не допускається забезпечення позову у спорах, що виникають з корпоративних відносин, шляхом заборони: - проводити загальні збори акціонерів або учасників господарського товариства та приймати ними рішення, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, які прямо стосуються предмета спору; - Центральному депозитарію цінних паперів та депозитарній установі надавати емітенту реєстр власників іменних цінних паперів для проведення загальних зборів акціонерів; - участі (реєстрації для участі) або неучасті акціонерів або учасників у загальних зборах товариства, визначення правомочності загальних зборів акціонерів або учасників господарського товариства; - здійснювати органам державної влади, органам місцевого самоврядування, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб покладені на них згідно із законодавством владні повноваження, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, вчиняти конкретні дії, що прямо стосуються предмета спору.

Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів) Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України, його посадових та службових осіб заборони або обов`язку вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій.

Не допускається забезпечення позову шляхом: - накладення арешту на майно (активи), у тому числі грошові кошти, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб або банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, або банку, що ліквідується відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яке належить або підлягає передачі чи сплаті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб або банку, віднесеному до категорії неплатоспроможних, банку, що ліквідується відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", і знаходиться у нього чи інших осіб; - встановлення заборони або обов`язку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, банку, віднесеному до категорії неплатоспроможних, банку, що ліквідується відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", їх посадовим особам, іншим особам під час реалізації Фондом гарантування вкладів фізичних осіб майна (активів) банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, вчиняти певні дії або встановлення обов`язку для таких осіб утримуватися від вчинення певних дій; - зупинення дії рішень Кабінету Міністрів України про участь держави у виведенні неплатоспроможного банку з ринку, індивідуальних актів Міністерства фінансів України, прийнятих на виконання таких рішень Кабінету Міністрів України, індивідуальних актів Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, прийнятих у процесі виведення неплатоспроможного банку з ринку, а також встановлення для Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, їх посадових та службових осіб заборони або обов`язку вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій, що випливають з таких рішень/актів.

Майно (активи), у тому числі грошові кошти, клієнта банку, на яке судом накладено арешт до дня віднесення цього банку до категорії неплатоспроможних або дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (крім ліквідації банку за рішенням його власників), може бути передано приймаючому або перехідному банку у встановленому законодавством про систему гарантування вкладів фізичних осіб порядку з письмовим повідомленням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб особи, в інтересах якої накладено арешт. При цьому передане майно (активи), у тому числі грошові кошти, залишається обтяженим відповідно до ухвали суду про накладення арешту.

Суд, який вирішує спір про право власності на акції (частки, паї) товариства, права акціонера (учасника), реалізація яких залежить від відносної вартості акцій (розміру частки) в статутному капіталі товариства, може постановити ухвалу про забезпечення позову шляхом встановлення заборони на внесення змін до статуту цього товариства щодо розміру статутного капіталу.

Заходи забезпечення позову не повинні порушувати прав інших акціонерів (учасників) господарського товариства. Зокрема, крім випадків, передбачених частиною дев`ятою цієї статті, заборона вчиняти дії має стосуватися лише акцій або корпоративних прав, безпосередньо пов`язаних з предметом спору.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

Арешт на майнові права у вигляді майнових прав на цінні папери у внутрішній системі обліку особи, яка провадить клірингову діяльність, накладається в порядку, встановленому статтею 64 ЗУ "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки". Не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти, що знаходяться в Національному банку України або іноземних банках на рахунках, відкритих Центральному депозитарію цінних паперів та/або кліринговим установам для забезпечення здійснення грошових розрахунків.

Не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти, що знаходяться на кореспондентських рахунках банку.

Згідно з частинами 4,10 ст.139 ГПК України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

П.3 ч.1 ст.138 ГПК України передбачено, що заява про забезпечення позову подається після відкриття провадження у справі до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Із змісту ч.1 ст.140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: - розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; - забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; - наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; - імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; - запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Питання задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову вирішується в кожному конкретному випадку окремо, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок про те, що невжиття таких заходів матиме наслідки, визначені у ч. 2 ст. 136 ГПК України.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст.74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звернувся до суду, вартості майна, щодо якого він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших учасників (акціонерів) юридичної особи. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.11.2020 у справі № 910/7596/20.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з вимог ст.ст.13, 15, 74 ГПК України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням, зокрема, того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді арешту або заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права відповідача або вказаних осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Аналогічні висновки Верховного Суду викладені в постановах від 15.01.2019 у справі № 915/870/18, від 09.10.2019 у справі № 910/1986/19.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору у справі №921/371/22 є позовні вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати та повернення орендованого майна по договору № 3-РМ від 04.01.2021, укладеного між сторонами.

З поданої заяви від 29.11.2022 вбачається, що позивач просить накласти арешт на грошові кошти, що належать відповідачу, вказавши на наявність інших судових спорів між тими ж сторонами у провадженні Господарського суду Тернопільської області. При цьому посилається на існування факту проведення фінансових розрахунків з відповідачем інших суб`єктів господарювання в межах їхніх господарських відносин, а також на те, що невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань по відношенню до позивача створює для останнього складну фінансову ситуацію, пов`язану з виплатою заробітної плати та виплат до бюджету.

При цьому заявник стверджує, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу, в межах ціни позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

У постанові від 26.07.2018 у справі № 911/396/18 Верховний Суд зазначив, що заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, яка заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового акту.

Суд зазначає, що накладення арешту на грошові кошти та виконання в майбутньому судового рішення зі справи, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо залежить від тієї обставини, чи буде наявною у відповідача необхідна сума грошових коштів, а тому забезпечення судом позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах заявлених позовних вимог безпосередньо пов`язане з предметом позову.

Однак, підстави забезпечення позову не обмежуються лише пов`язаністю з позовною вимогою.

Як вже зазначалось, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання у заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Суд, розглянувши подану заяву про забезпечення позову, має за необхідне зазначити, що заявником не надано жодних належних доказів, на підтвердження викладених у його заяві про забезпечення обставин, тобто того, що у разі, якщо позов не буде забезпечено, то це порушить його права та надалі утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду.

У силу вимог ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 76, 77 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналогічні приписи викладені у ч.3 ст.13 ГПК України, за якими кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, доводи ДП Тернопільський облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України про можливість істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суд розцінює як такі, що ґрунтуються на припущеннях заявника.

Посилання позивача на наявність у відповідача спірної заборгованості на час подання позову є предметом спору у даній справі, яка підлягає доведенню позивачем на загальних підставах під час розгляду справи по суті. Наявність заборгованості відповідача перед позивачем не свідчить про відсутність у останнього грошових надходжень від здійснення господарської діяльності, за рахунок яких можливо здійснити стягнення.

Слід відзначити, що зміст заяви про забезпечення позову вказує на те, що відповідачем в ході здійснення його господарської діяльності отримуються кошти від його контрагентів, в якості оплати за виконані роботи. Про це стверджує сам позивач зазначивши, що ТОВ "БМБУД" протягом 2022 року отримував кошти за проведені роботи від Великоберезовицької селищної ради, КП "Благоустрій"ЧМР та інших організацій.

На думку суду, таке твердження позивача суперечить суті та змісту заяви про забезпечення позову. Адже, ДП Тернопільський облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України не надало жодних доказів вчинення ТОВ «БМБУД» дій, які б свідчили про те, що грошові кошти, належні відповідачу на момент пред`явлення позову до нього, можуть зникнути чи зменшитись за кількістю на момент виконання рішення.

Посилання на існування між сторонами у справі інших судових спорів (які лише перебувають у провадженні Господарського суду Тернопільської області) не являється однозначним фактом прийняття у них судових рішень про стягнення з відповідача грошових сум чи ухилення відповідача від виконання можливо прийнятого у майбутньому рішення суду у даній справі.

Відповідно до вимог чинного законодавства (ст.ст. 13, 74 ГПК України) обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення. Однак, суд приходить до висновку, що у даному випадку цей тягар доказування позивачем не витриманий.

Оскільки наведені в заяві про забезпечення позову доводи позивача ґрунтуються лише на припущеннях останнього, такі припущення щодо можливості вчинення дій відповідачем з метою уникнення відповідальності за невиконання договірних зобов`язань відповідачем документально не підтверджені, серед доданих до заяви про забезпечення позову документів відсутні будь-які докази, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, виходячи з вимог процесуального закону, який регулює підстави забезпечення позову та заходи забезпечення позову, зокрема вимог ст. ст. 136, 137 ГПК України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні поданої позивачем заяви про забезпечення позову.

Клопотання про забезпечення позову, яке раніше було відхилено повністю або частково, може бути подано повторно, якщо змінились певні обставини.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Враховуючи відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, судовий збір у розмірі 1 240 грн 50 коп. покладається на заявника - позивача у справі.

Беручи до уваги вищенаведене та керуючись статтями 13,73,74, з 76 по 80,136,137,140,232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні заяви про забезпечення позову від 29.11.2022 №06-2/705 (вх№8031 від 29.11.2022) Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про забезпечення позову, відмовити.

2. Судовий збір у розмірі 1 240 грн 50 коп. покладається на заявника - Дочірнє підприємство "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 46001.

3. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання, набирає законної сили з моменту її підписання суддею з 01.12.2022.

4. Ухвалу може бути оскаржено за правилами ст.ст. 253-259 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається учасники справи можуть отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за Веб-адресою сторінки https://court.gov.ua/sud5022/.

Суддя В.Л. Гевко