РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.11.2022Справа № 910/2029/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., за участю секретаря судового засідання Легкої А.С., розглянувши господарську справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕРЕВЕЗЕННЯ-ЛОГІСТИКА-СЕРВІС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВЕСТ БУД"

про стягнення 912 783,13 грн.

Представники сторін: не з`явились.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПЕРЕВЕЗЕННЯ-ЛОГІСТИКА-СЕРВІС" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "АВЕСТ БУД" 912 783,13 грн., з яких: 802 611,84 грн. основного боргу, що утворився у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки від 25.10.2021 №ДП 11/10-21, 80 261,18 грн. штрафу, 21 596,09 грн. пені, 4 815,67 грн. інфляційних втрат та 3 498,35 грн. 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва (суддя Капцова Т. П.) підготовче засідання у справі 910/2029/22 призначено на 14.03.2022, яке не відбулося.

За розпорядженням Керівника апарату Господарського суду міста Києва від 11.05.2022 та протоколу повторного автоматизований розподілу судової справи № 910/2029/22 у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Капцової Т. П. справу передано на розгляд судді Ярмак О.М.

Ухвалою суду від 23.05.2022 справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче засідання на 05.07.2022.

Згідно повідомлень про вручення поштових відправлень, ухвалу суду від 23.05.2022 позивач отримав 31.05.2022, а відповідач 03.06.2022.

Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався.

Підготовче засідання 05.07.2022 не відбулось, в зв`язку з хворобою судді, та було перепризначене на 27.09.2022.

26.07.2022 через відділ діловодства від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, якою він просив стягнути з відповідача на свою користь 802 611,84 грн. основного боргу, 80 261,18 грн. штрафу, 21 596,09 грн. пені, 132 461,66 грн. інфляційних втрат та 14 383,09 грн. 3% річних.

У судове засідання представники сторін не з`явились, від позивача надійшла заява про проведення засідання за відсутності його представника, від відповідача жодних клопотань та заяв не надходило.

Розглянувши заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, суд прийняв її до розгляду та ухвалив, подальший розгляд справи здійснювати з урахуванням цієї заяви.

Ухвалою суду від 27.09.2022 відкладено підготовче засідання на 18.10.2022.

Ухвалою суду від 18.10.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.11.22.

11.11.2022 позивач подав заяву про розгляд справи без участі його представника.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

25.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПЕРЕВЕЗЕННЯ-ЛОГІСТИКА-СЕРВІС" (постачальник за договором, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АВЕСТ БУД" (покупець за договором, відповідач) був укладений договір поставки №ДП 11/10-21, за умовами якого постачальник зобов`язався передавати товар у власність покупця, а покупець - прийняти цей товар та оплатити його вартість на умовах, визначених цим договором.

За змістом пункту 1.2 договору асортимент, кількість та ціна товару, що поставляється постачальником погоджується сторонами при узгодженні умов поставки кожної партії товару та остаточна зазначається в накладній.

Згідно п. 6.1 договору оплата проводиться по факту отримання партії товару, але не пізніше ніж 10 днів з дня підписання видаткової накладної.

Відповідно до п. 10.1 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2022.

Судом встановлено, що на виконання умов вказаного договору позивач протягом 25.11.2021 по 02.12.2021 на підставі видаткових накладних №№ 143 від 25.11.2021, 3 від 01.12.2021, 6 від 01.12.2021, 10, 11, 12, 13, від 02.12.2021 копії яких додані до матеріалів справи, та які підписані та скріплені печатками сторін без зауважень, поставлено товар на загальну суму 846 143 грн.

Відповідно до пояснень позивача, викладених в позовній заяві, відповідач свої зобов`язання щодо оплати отриманого товару виконав частково на суму 43 531,16 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу обумовлений товар, про що сторонами без зауважень підписано видаткові накладні, копії яких додані до позову, всього на загальну суму 846 143 грн., часткову оплату у розмірі 43 531,16 грн.

Згідно розрахунку позивача, заборгованість відповідача за поставлений товар склала 802 611,84 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що за відсутності доказів повної оплати та з огляду на те, що строк оплати є таким, що настав, вимоги про стягнення 802 611,84 грн. основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно умов п. 7.2 договору у випадку несвоєчасної оплати поставленого товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення платежу, а також 10% штрафу від суми заборгованості у випадку прострочення оплати товару на 30 і більше календарних днів. Пеня нараховується до моменту повного погашення заборгованості і не обмежується строком передбаченим ст. 232 ГК України.

Здійснивши перевірку заявлених до стягнення позивачем 80 261,18 грн. штрафу та 21 596,09 грн. пені, суд задовольняє вказані вимоги, оскільки вказані розрахунки є вірними.

Також за прострочення виконання зобов`язання із оплати товару позивачем нараховано до стягнення з відповідача 132 461,66 грн. інфляційних втрат та 14 383,09 грн. 3% річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перевірку заявлених до стягнення позивачем 132 461,66 грн. інфляційних втрат та 14 383,09 грн. 3% річних, судом задовольняються вказані вимоги оскільки вказані розрахунки є вірними.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Всупереч вказаним вимогам відповідач письмового відзиву на позов, жодних доказів на підтвердження обставин чи відсутності підстав для повернення спірної суми коштів не надав, стверджувань позивача не спростував.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст. 86, 123, 129, 233, 236-240, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АВЕСТ БУД" (01103, м. Київ, вул. Михайла Бойчука, 18-А, код 41530051) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕРЕВЕЗЕННЯ-ЛОГІСТИКА-СЕРВІС" (43005, м. Луцьк, вул. Шопена, 22, код 44512695) 802 611 (вісімсот дві тисячі шістсот одинадцять) грн. 84 коп. основного боргу, 80 261 (вісімдесят тисяч двісті шістдесят одну) грн. 18 коп. штрафу, 21 596 (двадцять одну тисячу п`ятсот дев`яносто шість) грн. 9 коп. пені, 132 461 (сто тридцять дві тисячі чотириста шістдесят одну) грн. 66 коп. інфляційних втрат, 14 383 (чотирнадцять тисяч триста вісімдесят три) грн. 9 коп. 3% річних, 15 769 (п`ятнадцять тисяч сімсот шістдесят дев`ять) грн. 72 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції в строки та порядку передбаченому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 24.11.2022

Суддя О.М.Ярмак