УХВАЛА

м. Київ

05.12.2022Справа № 910/9219/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Ващенко Т.М., розглянувши

заяву ОСОБА_1 (Київська область, Броварський район, с. Бобрик)

про забезпечення позову

у справі за позовом: ОСОБА_1 (Київська область, Броварський район, с. Бобрик) до: 1. ОСОБА_2 (Вінницька область, м. Хмільник)

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Бобрик" (м. Київ)

про визначення розміру статутного капіталу товариства та розмірів часток учасників товариства,

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Бобрик" про визначення розміру статутного капіталу товариства та розмірів часток учасників товариства.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Бобрик", оформлене протоколом №44 від 12.12.17., про виключення позивача зі складу учасників товариства, визнано в судовому порядку недійсним, тож наявні підстави для відновлення відомостей про учасників цього товариства щодо часток позивача та відповідача-1.

Ухвалою від 19.09.22. суд звернувся до Відділу ведення реєстру територіальної громади Хмільницької міської ради із запитом щодо доступу до персональних даних фізичної особи ОСОБА_2 за формою, наведеною в додатку № 3 до Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ № 207 від 02.03.16.

12.10.22. до суду від Хмільницької міської ради надійшло повідомлення про відсутність інформації про місце проживання (перебування) ОСОБА_2 .

Ухвалою від 13.10.22. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, її розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08.11.22.

08.11.22. від відповідача-2 надійшла заява про відкладення розгляду справи.

08.11.22. суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 01.12.22.

01.12.22. від позивача надійшла заява про долучення доказів до матеріалів справи.

Представником відповідача-2 01.12.22. подано заяву про відкладення розгляду справи.

01.12.22. суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 20.12.22.

Крім того, 01.12.22. від позивача надійшло клопотання про забезпечення позову, в якому позивач просив суд заборонити державним реєстраторам (нотаріусам) приймати рішення про державну реєстрацію змін, здійснювати державну реєстрацію змін та вносити до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідні записи, що стосуються зміни розміру статутного капіталу, зміни складу учасників (засновників), керівника (директора), підписантів, змін до статуту ТОВ "Бобрик".

Цього ж дня від позивача надійшло клопотання (уточнене) про забезпечення позову, яким позивач змінив прохальну частину клопотання про забезпечення позову та просить суд накласти арешт на частку в статутному капіталі ТОВ "Бобрик" у розмірі 30% статутного капіталу, що належить ОСОБА_2 та заборонити йому відчуження будь-яким способом.

Розглянувши клопотання про забезпечення позову, проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства України, суд встановив наступне.

Обґрунтовуючи наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, ОСОБА_1 вказує, що постановою Верховного Суду від 16.12.20. у справі № 910/10463/19 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Бобрик", за участю третьої особи - ОСОБА_3 , визнано недійсним рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Бобрик", оформлене протоколом №44 від 12.12.17. На момент проведення позачергових зборів ТОВ "Бобрик" від 12.12.17., позивачу належала частка в розмірі 30 % статного капіталу Товариства.

Проте, Протоколом позачергових загальних зборів учасників ТОВ "Бобрик" №44 від 12.12.17., який визнано судом недійсним, було вирішено виключити ОСОБА_1 зі складу учасників Товариства за невиконання обов`язків учасника Товариства, передбачених ст. 7.2, ст. 7.3 Статуту, на підставі пункту 7.5 Статуту Товариства.

Таким чином, позивач має право на включення в склад учасників ТОВ «Бобрик» з часткою, яка становить 30 % статного капіталу Товариства.

Позивач вказує, що після винесення Верховним Судом постанови від 16.12.20. у справі №910/10463/19, він не може виконати дане судове рішення, оскільки за період з 2019 року по сьогоднішній час проведено більше 20 реєстраційних дій в ЄДР щодо відповідача-2, зокрема і зміна учасників.

За доводами заявника, у процесі розгляду даної справи є висока ймовірність, що відповідач-1 може вийти зі складу учасників ТОВ «Бобрик», що унеможливить виконання рішення суду в даній справі, оскільки може змінитися склад учасників та розмір статутного капіталу відповідача-2.

Позивач вважає такі ризики реальними з огляду на тривалість судових спорів, які не виконуються, а позивач не може реалізувати свої права як учасника ТОВ "Бобрик". Поки у провадженні суду перебуватиме справа № 910/9219/22, учасник Товариства - відповідач-1, який володіє 100 % статутного капіталу, матиме змогу вчиняти будь-які дії, спрямовані як на відчуження належної йому часток, що призведе до затягування розгляду даної справи внаслідок необхідності залучення нових власників до участі справі, та вносити зміни до відомостей про Товариство, зокрема здійснювати зміни статутного капіталу, місцезнаходження, розпоряджатись майном Товариства, що зумовлює наявність у позивача об`єктивних підстав вважати, що виконання потенційного рішення у даній справі може бути значно ускладненим та навіть унеможливленим.

Частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною 1 статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом наведеної норми обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язане вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Згідно з положеннями пункту 1 частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При вирішенні питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 21.01.19. у справі № 902/48318, від 28.08.19. у справі № 910/4491/19, від 12.05.20. у справі № 910/14149/19, від 21.01.21. у справі № 924/881/16.

Згідно зі ст. ст. 73, 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.20. у справі № 381/4019/18 також висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Аналогічна права позиція висловлена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 05.02.20. у справі №910/7511/19, від 03.04.20. у справі № 904/4511/19, від 23.12.20. у справі № 911/949/20.

У той же час заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову не містить жодних відомостей про вчинення або підготовку до вчинення відповідачами будь-яких дій, спрямованих на ухилення від виконання рішення суду в даній справі, у разі задоволення позову, а доводи заявника зводяться до потенційної можливості відчуження відповідачем-1 частки в статутному капіталі відповідача-2.

У порядку, передбаченому ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку про те, що позивачем не обґрунтовано та не доведено належними доказами в установленому законом порядку наявності визначених законодавчо підстав для вжиття заявлених заходів забезпечення позову. Відтак суд відмовляє в задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову.

За приписами ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки заяву про забезпечення позову судом розглянуто, витрати заявника по сплаті судового збору за розгляд клопотання про забезпечення позову відшкодуванню та поверненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 123, 136-140, 234, 235 ГПК України Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили 05.12.22. та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.М. Ващенко