ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
15.11.2022 Справа № 914/1143/22
За заявою: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , м. Львів
про ухвалення додаткового рішення
у справі № 914/1143/22
за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , м. Львів
до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , м. Львів
про розірвання договору, стягнення заборгованості та зобов`язання до вчинення дій
Суддя Мороз Н.В.
При секретарі Пришляк М.С.
Від позивача: не з`явився
Від відповідача: не з`явився
В провадженні Господарського суду Львівської області перебувала справа № 914/1143/22 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про розірвання договору суборенди № 01/13-06 від 01.01.2022, стягнення заборгованості в розмірі 71 859,01 грн та зобов`язання ФОП ОСОБА_1 демонтувати МАФ, який знаходиться впритул до стіни та даху нежитлового приміщення (будівлі піцерії літ. А- І), яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В судовому засіданні 01.11.2022 проголошено вступну та резолютивну частину рішення у справі № 914/1143/22, яким в позові відмовлено повністю.
Повний текст рішення складено 09.11.2022.
07.11.2022 через систему «Електронний суд» відповідачем подано клопотання/заяву про приєднання доказів в підтвердження наданої професійної правової допомоги та ухвалення додаткового рішення, яким останній просить суд стягнути з позивача 15 000, 00 грн судових витрат у складі витрат на надання правової допомоги.
Ухвалою суду від 09.11.2022 заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання щодо вирішення судових витрат на 15.11.2022.
15.11.2022 через службу діловодства господарського суду представником позивача подано запереченя на клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу.
Представники сторін в судове засідання 15.11.2022 не з`явились.
При вирішенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу, суд враховує наступне.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Частина 7 ст. 43 Конституції України передбачає, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини у справі "Баришевський проти України", "Двойних проти України", заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Частинами 1, 3 ст. 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура, засади організації і діяльності якої та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.
Зазначеним положенням Конституції України кореспондує ст. 16 ГПК України, нормами якої передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, а представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Виходячи з аналізу положень ст. 30 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.
Одним із принципів господарського судочинства, який передбачено положеннями ст. 129 ГПК України є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Виходячи із системного аналізу положень ч. 8 ст. 129, ч. 3 ст. 126 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Також, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Судом встановлено, що відповідач, звертаючись із клопотанням/заявою про стягнення з позивача 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу обґрунтував ці вимоги договором № 27/06 про надання правової допомоги від 27.06.2022 (укладеним між ФОП ОСОБА_1 та адвокатом адвокатського бюро «Михайла Блонського»), актом наданих послуг № 1 від 01.11.2022 з детальним описом послуг, наданих по справі № 914/1143/22.
Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Статтею 221 ГПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
За змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Встановивши недотримання положень ч. 4 ст. 126 ГПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята цієї статті). Разом з тим, таке зменшення розміру витрат на правничу допомогу є не обов`язком, а правом суду.
У запереченнях на клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу від 15.11.2022 позивач зазначає про неспівмірність заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу та факт перебування ОСОБА_2 на службі у Збройних Силах України, відтак з метою недопущення надмірного збагачення відповідача за рахунок стягнення з позивача витрат на правничу допомогу, просить суд відмовити Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.
Суд звертає увагу, що представництво це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, тощо.
Такі стадії представництва інтересів у суді, як прибуття на судове засідання та очікування цього засідання є невідворотними та не залежать від волі чи бажання адвоката. При цьому паралельно, вчиняти якісь інші дії на шляху до суду чи під залом судового засідання адвокат не може та витрачає на це свій робочий час.
Прибуття до суду чи іншої установи та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.10.2022 у справі № 910/4277/21.
Вирішуючи питання щодо стягнення з позивача заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, судом досліджено подані докази, надано оцінку співмірності суми витрат зі складністю справи (у позовній заяві позивачем заявлено 2 вимоги немайнового характеру та 1 вимогу майнового характеру), відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, та у постанові від 21.01.2020 у справі № 904/1038/19.
Беручи до уваги принцип змагальності господарського судочинства відповідно до ст. 13 ГПК України, позивач не спростував доводів відповідача у справі наданням відповідних доказів на предмет неспівмірності витрат на правову допомогу.
Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду у додатковій постанові у справі № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Таким чином, суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню.
Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рішеннях від 12 жовтня 2006 у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 у справі «Баришевський проти України» зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд також звертає увагу, що у відповідності до позиції Касаційного господарського суду, викладеної у постанові від 12.05.2021 у справі № 235/4969/21, розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі не залежить від обсягу наданих послуг, а отже є визначеним.
У постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду звернув увагу, що суди, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 3.1 договору № 27/06 про надання правової допомоги від 27.06.2022, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та адвокатом адвокатського бюро «Михайла Блонського», встановлена попередня загальна вартість послуг за цим договором, що становить 15 000,00 гривень.
Виходячи з наданих процесуальним законом повноважень щодо оцінки доказів на власний розсуд, суд дійшов висновку, що надані відповідачем докази підтверджують співмірність наданих адвокатом послуг складності справи, часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних послуг та виконання робіт, є обґрунтованими та правомірними, такі витрати були фактичними і неминучими. Суд зазначає, що надані адвокатом послуги вчинені в межах розгляду даної справи та для її належного розгляду.
Згідно з ч.4 ст.129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зазначені положення кореспондуються з європейськими стандартами, зокрема п. 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно шляхів полегшення доступу до правосуддя №R(81) 7, яким передбачено, що, за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу підтверджена матеріалами справи та підлягає задоволенню в повному обсязі у розмірі 15 000,00 грн.
Крім того, позивачем не подано, а в матеріалах справи відсутні докази нерозумності заявлених витрат, їх неспівмірності з ціною позову (кількістю заявлених позовних вимог) та складністю справи, а загальна сума витрат на правову допомогу, передбачена договором, не виходить за розумні межі розміру гонорару.
Керуючись ст.ст. 2, 123, 126, 129, 234, 244 ГПК України, суд,
1. Заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - задоволити.
2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Додаткове рішення складено 25.11.2022.
Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після його перегляду апеляційним господарським судом.
Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.
Суддя Мороз Н.В.