ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2022 Справа № 908/1334/22
за позовом Концерну "МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ", м. Запоріжжя

до Фізичної особи - підприємця Степаненко Тетяни Олександрівни, м. Дніпро

про стягнення заборгованості у розмірі 840,65грн.

Суддя Ліпинський О.В.

Представники: справу розглянуто без повідомлення (виклику) учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Концерн "МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" (далі - Позивач) звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом до Фізичної особи - підприємця Степаненко Тетяни Олександрівни (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 840,65 грн., з яких: заборгованість за теплову енергію в сумі 765,94 грн., 3% річних у сумі 20,74 грн., інфляційні втрати в сумі 53,97грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань щодо оплати отриманої теплової енергії за період із січня по квітень 2021 року.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 15.08.2022 року позовну заяву Концерну "МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" передано за територіальною підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області.

26.09.2022 року Господарський суд Дніпропетровської області відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників, відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України.

Через відсутність фінансування суду, направлення ухвали про відкриття провадження у справу засобами поштового зв`язку не здійснювалося.

27.09.2022 року, на електронну адресу Відповідача, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ухвала про відкриття провадження у справі була направлена в електронному вигляді.

Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

За змістом частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи. Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

В порушенням вимог ухвали суду від 26.09.2022 року, яка отримана відповідачем в електронному вигляді 27.09.2022 року (а.с. 45), останній відзив на позовну заву не надав, в зв`язку із чим, керуючись ч. 9 ст. 165 ГПК України, справа вирішується за наявними матеріалами.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як убачається з матеріалів справи, 29.12.2020 року на адресу Відповідача, як власника нежитлового приміщення НОМЕР_3 за адресою: м. Запоріжжя, пр. Маяковського, будинок 16, був надісланий проект договір №204094 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 01.12.2020 року, який Відповідач не підписав та на адресу Позивача не повернув.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що протягом опалювального періоду із січня 2021 по квітень 2021 позивачем постачалась теплова енергія до нежитлового приміщення НОМЕР_3, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, проспект Маяковського, буд. 16, власником якого є Степаненко Тетяна Олександрівна.

Факт відпуску теплової енергії в спірне приміщення підтверджується, зокрема, рішенням виконавчого комітету №425 від 28.10.2020 про початок опалювального періоду 2020-2021 у м. Запоріжжя та рішенням виконавчого комітету №139 від 16.04.2021 про закінчення опалювальних періодів у м. Запоріжжя.

Як убачається з матеріалів справи, нарахування кількості відпущеної теплової енергії, здійснювалося за тепловим навантаженням приміщення Відповідача, по особовому рахунку № НОМЕР_1 у зв`язку з бездоговірним споживанням теплової енергії. Порушення відповідачем зобов`язань щодо оплати отриманої теплової енергії за період з січня 2021 по квітень 2021 стало підставою для виникнення заборгованості в розмірі 765,94 грн., що підтверджується даними нарахування за період з 01.2021 по 04.2021.

Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг та врегульовані положеннями Закону України "Про житлово-комунальні послуги", а також Законом України "Про теплопостачання".

Статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що індивідуальним споживачем житлово-комунальних послуг є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. В свою чергу, виконавцем цих послуг, є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 3, ч. 2 ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація

Згідно із ст. 24 Закону України "Про теплопостачання" основними обов`язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів; забезпечення безпечної експлуатації систем теплопостачання.

Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Водночас, відповідно до п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, а також оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг.

Зобов`язання відповідача оплатити послуги з теплопостачання виникло внаслідок його власних дій - споживання теплової енергії, наданої позивачем.

Така ж правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 15 березня 2018 року № 401/710/15-ц та у постановах Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі № 922/2790/17, від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц (провадження № 61-11107св18), від 13 листопада 2019 року у справі № 686/14833/15-ц (провадження № 61-26205св18).

З матеріалів справи вбачається, що договір на постачання теплової енергії між відповідачем, як споживачем, та позивачем, як теплопостачальною організацією (виконавцем), не укладався.

В той же час, згідно з наявним в матеріалами справи витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, нежитлове приміщення НОМЕР_3, яке розташовано за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, проспект Маяковського, буд. 16, належить Відповідачу на праві власності.

Таким чином, відповідач, як власник, на підставі вимог вищенаведених законів зобов`язаний оплачувати вартість послуг із постачання теплової енергії до цього приміщення, за весь час отримання такої послуги.

Частиною 1 статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону. Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів.

В матеріалах справи наявні докази направлення на адресу відповідача актів приймання передачі теплової енергії від 31.01.2021 на суму 217,85 грн., від 28.02.2021 на суму 196,75 грн. від 31.03.2021 на суму 217,82 грн., від 30.04.2021 на суму 133,52 грн. та рахунків за січень 2021 на суму 217,85 грн., лютий 2021 на суму 196,75 грн., березень 2021 на суму 217,82 грн., квітень 2021 на суму 133,52 грн.,

Частиною шостою статті 19 Закону України "Про теплопостачання" встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

За приписом статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, строк виконання встановлених законом зобов`язань по оплаті вартості поставленої позивачем теплової енергії до нежитлового приміщення НОМЕР_3, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, проспект Маяковського, буд. 16, є таким, що настав.

В силу положень статей 526 Цивільного кодексу України та 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідачем не спростовано факту надання позивачем послуг опалення до належного йому нежитлового приміщення, в зв`язку із чим, вартість спожитої теплової енергії, фактично отриманої відповідачем, як споживачем, підлягає сплаті теплопостачальній організації в заявленому розмірі.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем складено розрахунок 3% річних, за яким фактично здійснено нарахування за один день прострочення оплати наданих послуг (за кожним актом окремо), розмір яких склав суму 20,74 грн., крім того, позивачем розраховано інфляційні втрати на суму 53,97 грн.

Судом здійснено перевірку наданих позивачем розрахунків відсотків річних та інфляційних втрат та встановлено, що розрахунок здійснено арифметично правильно.

Таким чином, неналежне виконання відповідачем зобов`язання щодо оплати отриманої теплової енергії за період з січня 2021 по квітень 2021 є підставою для стягнення на користь позивача основної заборгованості у розмірі 765,94 грн., 3% річних у розмірі 20,74 грн., інфляційних втрат у розмірі 53,97 грн.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Степаненко Тетяни Олександрівни ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Концерну "МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" (69091, м. Запоріжжя, буд. Гвардійський, 137, ) основний борг у розмірі 765,94 грн., 3% річних у розмірі 20,74 грн., інфляційних втрат у розмірі 53,97 грн., витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 481,00 грн., про що видати наказ.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Ліпинський