УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

30.11.2022Справа № 910/13053/22

Суддя Господарського суду міста Києва Головіна К. І., розглянувши

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Адоніс-Лаб"

про забезпечення позову

до пред`явлення

позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Адоніс-Лаб"

до Фізичної особи-підприємця Коваля Миколи Миколайовича

без повідомлення учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Адоніс-Лаб" (далі - ТОВ "Адоніс-Лаб", заявник) із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, яка подана до пред`явлення позову.

Заява обґрунтована тим, що ТОВ "Адоніс-Лаб" має намір звернутись до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця Коваля Миколи Миколайовича (далі - ФОП Коваль М. М., боржник) про стягнення гарантійного платежу у сумі 1 053 907,70 грн., грошових коштів, витрачених на проведення ремонтних та опоряджувальних робіт у сумі 1 053 907,70 грн., відсотків за користування чужими грошовими коштами в сумі 691 190,21 грн., інфляційних втрат в сумі 539 565,60 грн., 3 % річних у сумі 60 982,28 грн. (а всього - 3 399 553,49 грн.), що підлягають стягненню з відповідача внаслідок неналежного виконання останнім попереднього договору суборенди нежитлових приміщень № 2/1/21ПО від 31.05.2021 щодо введення в експлуатацію будинку за адресою: м. Київ, вул. Мишуги, буд. 3-а, в якому розташований об`єкт суборенди, та реєстрації права власності на нього.

Також у своїй заяві ТОВ "Адоніс-Лаб" вказує, що ФОП Коваль М. М., діючи недобросовісно, у визначений попереднім договором строк не уклав із ТОВ "Адоніс-Лаб" основного договору суборенди нежитлових приміщень, загальною орієнтовною площею 860,17 кв.м, що будуть розташовані на 3 поверсі будинку; ухиляється від укладення нового попереднього договору зі встановленням нового строку для суборенди; відмовляється від укладання будь-яких інших правочинів, направлених на врегулювання взаємовідносин щодо суборендного користування об`єктом; не визнає обов`язків, набутих за попереднім договором щодо відшкодування суборендареві витрат, понесених ним у зв`язку з проведенням у приміщенні опоряджувальних робіт, та повернення гарантійного платежу. Такі дії відповідача свідчать про те, що є підстави для застосування заходів забезпечення до пред`явлення вищевказаного позову до ФОП Коваля М. М.

У заяві ТОВ "Адоніс-Лаб" просить накласти арешт на майно ФОП Коваля М. М., а саме: земельну ділянку площею 0,1 га для індивідуального садівництва, кадастровий номер: :04:006:0146, місцезнаходження: Київська обл., Броварський район, Погребська сільська рада, а також заборонити органам та суб`єктам, що здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав за Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вчиняти будь-які реєстраційні дії, що стосуються відчуження та реєстрації прав на вказану земельну ділянку.

Суд, розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши наявні в ній докази, дійшов висновку, що вказана заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до статті 136 ГПК України забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 137 цього Кодексу заходи забезпечення позову, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання (ст. 136, 137 ГПК України).

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26.12.2011 у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26.12.2011 адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна (коштів), на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Під час розгляду заяви про забезпечення позову суду належить в кожному конкретному випадку встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Отже, з урахуванням загальних вимог, передбачених статтями 73, 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову та їх оцінка судами з належним відображенням у судових рішеннях висновків здійсненої оцінки.

Так, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання, тощо).

Обґрунтовуючи свою заяву про забезпечення позову, ТОВ "Адоніс-Лаб" вказує, що ФОП Коваль М. М. не вчиняє дії з укладення основного договору суборенди, укладення інших правочинів, направлених на врегулювання взаємовідносин щодо користування об`єктом, та відмовляє у компенсації понесених витрат з облаштування об`єкту та повернення гарантійного платежу.

У той же час, слід зазначити, що дії відповідача, пов`язані з невиконанням своїх обов`язків перед ТОВ "Адоніс-Лаб" за попереднім договором та з бездіяльністю в укладенні інших угод, не свідчать про неможливість виконання рішення суду за майбутнім позовом ТОВ "Адоніс-Лаб" та не є підставою, передбаченою законом, для вжиття заходів забезпечення позову.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

За таких обставин, твердження позивача, що відповідач не виконав у строк свого обов`язку та не уклав основний договір суборенди, не можуть свідчити про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, про які просить позивач, оскільки такі обставини є безпосередньо предметом позову, а сам факт ухилення відповідача від виконання зобов`язань на час вирішення питання доцільності/недоцільності вжиття заходів забезпечення позову ще не встановлений та підлягає доведенню позивачем під час розгляду справи по суті.

Натомість, звертаючись із заявою про вжиття заходів до забезпечення позову, ТОВ "Адоніс-Лаб" мало б довести належними та достатніми доказами, що грошові кошти у ФОП Коваля М. М. можуть зникнути або зменшитись на момент виконання рішення в результаті об`єктивних причин (зокрема, у зв`язку із їх відсутністю для виконання зобов`язань за спірним договором, незадовільного фінансового стану виконавця, наявністю невиконаних безспірних зобов`язань, тощо) або суб`єктивних причин (вчинення відповідачем умисних дій, направлених на приховування або відчуження майна або вчинення інших дій з метою уникнення відповідальності за договором або перешкоджання законному стягненню заявлених штрафних санкцій).

Проте, заявник не наводить фактичних обставин, які б свідчили про реальну ймовірність ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення майбутнього позову. Також заявник не надає суду будь-яких доказів того, що ФОП Коваль М. М. вчиняє дії, внаслідок яких майно або грошові кошти відповідача можуть зменшитись або зникнути.

Отже, подана позивачем заява ґрунтується лише на припущеннях щодо можливого ухилення відповідача від виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову, а відтак, і щодо неможливості чи істотного ускладнення в майбутньому виконання такого рішення.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (п. 3 вказаної постанови).

Разом з тим, доводи позивача про можливе ускладнення виконання або невиконання рішення за майбутнім позовом ґрунтуються виключно на припущеннях, що не підтверджені будь-якими належними та достатніми доказами.

Окрім вказаного, слід зазначити, що відповідно до ч. 4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26.12.2011 адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Суд враховує, що предметом майбутнього спору за позовом, який заявник планує подати до суду, є вимоги про стягнення гарантійного та додаткових платежів за попереднім договором суборенди у загальній сумі 3 399 553,49 грн., тобто про стягнення грошової заборгованості.

Разом з тим, в якості заходів забезпечення такого позову заявник просить накласти арешт на майно ФОП Коваля М. М. (земельну ділянку) та заборонити органам та суб`єктам, що здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав за Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", вчиняти будь-які реєстраційні дії, що стосуються відчуження та реєстрації прав на вказане майно.

Тобто, зазначені забезпечувальні заходи, про які просить заявник, стосуються майна відповідача та реєстраційних дій щодо нього, а не грошових коштів ФОП Коваля М. М., що буде предметом майбутнього позову.

Отже, інтерес, про захист якого просить заявник - накладення арешту на майно та заборона вчиняти будь-які дії із цим майном (відчуження та реєстрації прав), не можна вважати співмірним та адекватним із майбутніми позовними вимогами про стягнення грошових коштів.

За таких обставин, розглянувши заяву ТОВ "Адоніс-Лаб" та перевіривши надані ним докази, суд вважає доводи заявника необґрунтованими та такими, що свідчать про відсутність підстав для застосування обраних ним заходів забезпечення позову.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у разі відмови у задоволенні такої заяви покладається на заявника (позивача).

Керуючись ст. 129, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Адоніс-Лаб" про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання та з цього дня може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів до суду апеляційної інстанції.

Суддя Головіна К. І.