ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2022 р. Справа№ 910/13302/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Козир Т.П.

Мальченко А.О.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

За участю представників сторін

від позивача - Оніщук В.М.,

від відповідача - Новіцька І.Л.,

розглянувши апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "КП "Українська житлова компанія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2022 (повний текст рішення складено 24.06.2022)

у справі № 910/13302/21 (суддя Ягічева Н.І.)

За позовом Акціонерного товариство "УКРТРАНСГАЗ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КП "Українська житлова компанія"

про стягнення 3 443 329,08 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У 2021 році Акціонерне товариство "УКРТРАНСГАЗ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КП "Українська житлова компанія" про стягнення 3 443 329,08 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідачем безпідставно набуто майно - природний газ, належний позивачу у розмірі 265, 372 тис. куб. м. у січні 2017 року, у лютому 2017 року, у квітні 2017 року, у зв`язку з чим виникла заявлена до стягнення заборгованість у сумі 3 443 329, 08 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.02.2022 року позовні вимоги задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "КП "Українська житлова компанія" на користь Акціонерного товариство "УКРТРАНСГАЗ" вартість безпідставно набутого майна - природного газу у розмірі 3 443 329 грн. 08 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 51 649 грн. 00 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що враховуючи відсутність номінацій щодо відбору природного газу відповідачем з газотранспортної системи 265, 372 тис. куб. м. природного газу, а саме у січні/лютому/квітні 2017 року, місцевий господарський суд дійшов висновку про безпідставність відбору природного газу відповідачем, власником якого є позивач, доказів зворотного суду не надано. Також судом першої інстанції встановлено, що позивачем не пропущено строк позовної давності.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "КП "Українська житлова компанія" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2022 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції не дослідив докази в повному обсязі та не надав їм належної правової оцінки, чим грубо порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема скаржник вважає, що положенням договору постачання природного газу №1777/1617-ТЕ-41 від 19.10.2016 року підтверджує приналежність газу замовнику, тобто факт володіння (право власності) замовником газом, та відповідно передачу (транспортування) цього газу замовнику. Крім того скаржник вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності щодо пред`явлення вимог до відповідача про стягнення заборгованості.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.08.2022 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.08.2022 року встановлювався строк для усунення недоліків, а саме не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали апелянту усунути недоліки шляхом подання до суду документів, які підтверджують сплату судового збору у встановленому розмірі та доказів, які підтверджують надсилання копії апеляційної скарги і доданих до неї документів іншим учасникам у справі.

12.09.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Товариства з обмеженою відповідальністю "КП "Українська житлова компанія"надійшла заява на виконання ухвали з доказами сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2022 року відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "КП "Українська житлова компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2022 року, витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/13302/21.

26.09.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/13302/21.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.09.2022 року, у зв`язку з перебуванням судді Чорногуза М.Г. на лікарняному, сформовано для розгляду справи №910/13302/21 колегію суддів у складі головуючого судді: Агрикової О.В., суддів: Мальченко А.О., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "КП "Українська житлова компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2022 року у справі №910/13302/21, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2022 року у справі №910/13302/21 та призначено розгляд справи на 09.11.2022 року.

19.10.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

09.11.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Товариства з обмеженою відповідальністю "КП "Українська житлова компанія", відповідача у справі, надійшло клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2022 року в судовому засіданні оголошено перерву до 23.11.2022 року.

В судовому засіданні 23.11.2022 року представник відповідача просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник позивача просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - продавець) та Публічним акціонерним товариством "УКРТРАНСГАЗ" (далі - покупець) були укладені договори про закупівлю природного газу від 31.01.2017 року №-ВТВ та від 30.04.2017 року №-ВТВ, за умовами яких продавець зобов`язується передати у власність покупцеві у січні-квітні 2017 року газ природний, скраплений або в газоподібному стані (природний газ (природний газ для забезпечення балансування), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах договору. (т.1, а.с. 19-23, 24-29).

В матеріалах справи наявні акти приймання-передачі природного газу відповідно до яких позивачем було придбано природного газу в загальному обсязі 1 394 545, 543 куб. м., а саме: у січні 2017 року 731 439, 744 куб.м. на суму 6 125 661 568, 06 грн.; у лютому 2017 року 643 105, 799 куб.м. на суму 5 919 145 774, 00 грн., у квітні 2017 року 20 000, 00 грн. на суму 148 704 000, 00 грн. (т.1, а.с. 16-18).

Крім того в матеріалах справи наявні звіти про поділ фактичного обсягу природного газу, відібраного з точки виходу ПАТ "Київгаз" між замовниками послуг транспортування (постачальниками) в розрізі їх контрагентів (споживачів) за січень, лютий 2017 року та Алокацією (звітом) про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з точки виходу ПАТ "Київгаз" між замовниками послуг транспортування (постачальниками) за квітень 2017 року, відповідно до яких Товариство з обмеженою відповідальністю "КП "Українська житлова компанія" (далі - відповідач) здійснив відбір з газотранспортної системи 265, 372 тис. куб. м. природного газу, а саме: в обсязі 140, 920 тис. куб. м. у січні 2017 року, 122, 080 тис. куб. м. у лютому 2017 року та 2, 372 тис. куб. м. у квітні 2017 року. (т.1, а.с. 30-120).

Отже, спір у даній справі виник на думку позивача у зв`язку з тим, що оскільки відповідач, незважаючи на відсутність будь-яких договірних відносин з позивачем щодо передачі майна, з огляду на відсутність у відповідача постачальника відповідних обсягів природного газу, відбір природного газу в обсязі 265, 372 тис. куб. м. здійснений відповідачем без будь-яких правових підстав, відтак позивач на підставі приписів статті 1212 Цивільного кодексу України просив стягнути вартість природного газу у сумі 3 443 329, 08 грн.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу", оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).

Пунктом 33 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу" встановлено, що ринок природного газу - сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), послуг установки LNG.

Відповідно до п. 49 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу", транспортування природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу», постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу», права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Частиною 1 ст. 32 Закону України "Про ринок природного газу" встановлено, що транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.

Згідно з ч. 2 ст. 35 Закону України "Про ринок природного газу", розмір плати за небаланси замовників визначається виходячи із обґрунтованих та реальних витрат оператора газотранспортної системи, пов`язаних із здійсненням балансування. При визначенні розміру плати за небаланси замовників не допускається перехресне субсидіювання між замовниками, у тому числі шляхом збільшення вартості приєднання нових об`єктів замовників до газотранспортної системи.

Кодекс газотранспортної системи є регламентом функціонування газотранспортної системи України та визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України. Дія цього Кодексу поширюється на всіх суб`єктів ринку природного газу України: операторів суміжних систем, газовидобувні підприємства, замовників, споживачів та постачальників природного газу незалежно від підпорядкування та форми власності, а також операторів торгових платформ.

Відповідно до п. 5 глави 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи, несанкціонований відбір природного газу - відбір природного газу: за відсутності по суб`єкту ринку природного газу підтвердженої номінації (підтвердженого обсягу природного газу) на відповідний розрахунковий період; без укладення відповідного договору з постачальником; шляхом самовільного під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку природного газу або поза охопленням приладами обліку; шляхом самовільного відновлення споживання природного газу.

Номінація - заявка замовника послуг транспортування, надана оператору газотранспортної системи стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу, у тому числі у розрізі контрагентів (споживачів) замовника та їх точок комерційного обліку (за необхідності).

Підтверджена номінація - підтверджений оператором газотранспортної системи обсяг природного газу замовника послуг транспортування, який буде прийнятий від замовника в точках входу до газотранспортної системи та переданий замовнику в точках виходу з газотранспортної системи у відповідний період, у тому числі у розрізі контрагентів (споживачів) замовника та їх точок комерційного обліку (за необхідності).

Замовник послуг транспортування - юридична особа або фізична особа - підприємець, яка на підставі договору транспортування, укладеного з оператором газотранспортної системи, замовляє одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування).

Фізичне балансування - заходи, що вживаються оператором газотранспортної системи для забезпечення цілісності газотранспортної системи, а саме, необхідного співвідношення обсягів природного газу, що фізично надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, фізично відібраного з точок виходу.

Згідно з п. 1 глави 1 розділу VIIІ Кодексу газотранспортної системи, одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування системи, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування. Оператор газотранспортної системи не має права відмовити в укладенні договору транспортування за умови дотримання заявником вимог щодо його укладення, передбачених цим розділом.

Відповідно до п. 1 глави 1 розділу ХI Кодексу газотранспортної системи, для отримання послуг із транспортування (фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою) замовник послуг транспортування подає оператору газотранспортної системи номінації та/або місячну номінацію по точках входу та точках виходу в установленому цим розділом порядку.

Згідно з п. 1 глави 1 розділу ХIІІ Кодексу газотранспортної системи, замовник послуг транспортування зобов`язаний подавати та відбирати до/з газотранспортної системи природний газ в обсягах, які виникають на підставі умов укладених договорів постачання природного газу, договору транспортування природного газу, технічної угоди та підтверджених номінацій.

Відповідно до п. 2 глави 1 розділу ХIІІ Кодексу газотранспортної системи, замовники послуг транспортування зобов`язані своєчасно врегульовувати свої небаланси. Оператор газотранспортної системи надає послуги балансування виключно з метою підтримання звичайного рівня функціонування газотранспортної системи в разі недотримання замовниками послуг транспортування своїх підтверджених номінацій.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про ринок природного газу", споживач має право, зокрема, на отримання природного газу належної якості та кількості, фізико-хімічні показники якого відповідають встановленим нормам, відповідно до умов укладених договорів, крім випадків припинення (обмеження) постачання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів.

Відповідно до абз. 2 п. 1 розділу ІІ Правила постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30.09.2015 року (далі Правила постачання природного газу), підставою для постачання природного газу споживачу є: наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов.

Згідно з абз. 2 п. 19 ч. 1 розділу ІІ Правил постачання природного газу, постачальник зобов`язаний забезпечувати постачання природного газу на умовах та в обсягах, визначених договором на постачання природного газу, за умови дотримання споживачем дисципліни відбору природного газу та розрахунків за нього.

Відповідно до абз. 1 п. 21 ч. 1 розділу ІІ Правил постачання природного газу, споживач має право на отримання природного газу в обсягах, визначених договором постачання природного газу, за умови дотримання його умов.

Таким чином, кожний споживач отримує природний газ лише в обсязі, передбаченому заявкою на транспортування.

Разом з цим, постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)" №758 від 01.10.2015 року, зокрема, п. 17 передбачено, що постачання природного газу НАК Нафтогаз України виробникам теплової енергії здійснюється на підставі договору, що враховує положення примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та з дотриманням принципу недискримінації.

В той же час, судом першої інстанції правомірно встановлено, що також не спростовано відповідачем, що матеріали справи не місять жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження наявності замовників послуг з транспортування та фактичної передачі в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи, будь - яким суб`єктом ринку природного газу в обсязі 140,920 тис.куб.м. у січні 2017 року, 122,080 тис.куб.м. у лютому 2017 року, 2,372 тис.куб.м. у квітні 2017 року на вході до газотранспортної системи для його подальшого транспортування для ТОВ «КП «Українська житлова компанія», а також доказів наявності договірних відносин з позивачем або з іншим суб`єктом господарювання.

Відтак, колегія суддів вважає, що відповідачем був здійснений відбір природного газу з обсягів природного газу позивача, які надійшли до газотранспортної системи через точки входу, і обсягів природного газу, відібраних з точки виходу ПАТ "Київгаз", яке було врегульовано саме позивачем за рахунок вжитих заходів балансування шляхом подання до газотранспортної системи відповідних обсягів природного газу.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного набуття майна необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна у однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстав для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто, обов"язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його у іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення.

Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами ст. 11 Цивільного кодексу України. До відсутності правової підстави стаття 1212 Цивільного кодексу України відносить також і ситуацію, коли підстава, на якій було набуте або збережене майно, на момент набуття або збереження існувала, але згодом відпала.

Згідно зі ст. 1213 Цивільного кодексу України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Відповідно до ст. 400 Цивільного кодексу України, недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

Відповідно до статей 73, 74, 81 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

При цьому, колегією суддів досліджено усі обставини даної справи та надано оцінку усім наявним у матеріалах справи доказам.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно зі статтею 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

У рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 визначено, що відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовчу діяльність.

З огляду на викладене вище, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вірно встановив відсутність номінацій щодо відбору природного газу відповідачем з газотранспортної системи 265, 372 тис. куб. м. природного газу, а саме у січні/лютому/квітні 2017 року, що говорить про безпідставність відбору природного газу відповідачем, власником якого є позивач.

Втім, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності, з огляду на те, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, передбачений ст. 257 Цивільного кодексу України. (т.1, а.с. 165-167).

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст. 267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Початок перебігу позовної давності обчислюється за правилами статті 261 Цивільного кодексу України, частина перша якої пов`язує його з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться у статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Європейським судом з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошено, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"'; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгста інші проти Сполученого Королівства").

При цьому, позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення відповідного права можна було отримати раніше (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 907/50/16).

Встановлення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування норм матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Це правило пов`язано не тільки із часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини.

Визначення початку відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини 1 цієї статті, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз положень статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до звітів Публічного акціонерного товариства "Київгаз" про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальниках за січень, лютий, квітень 2017 року, вказано, що фактично відібраний відповідачем з газотранспортної системи обсяг природного газу в загальному розмірі 265, 372 тис. куб. м. відбувся по місяцям за вказаний період.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що звіти Публічного акціонерного товариства "Київгаз" про фактичні обсяги розподілу природного газу були отримані позивачем 13.03.2017 року та 11.05.2017 року, що підтверджується відповідними вхідними штампами Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ", а тому про порушення свого права позивач дізнався у відповідні календарні дати отримання вказаних звітів від Публічного акціонерного товариства "Київгаз". (т.1, а.с. 57, 59, 93, 95, 120).

Таким чином, загальний строк позовної давності для звернення Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до господарського суду з вказаним позовом за зобов`язаннями січня 2017 року, лютого 2017 року та квітня 2017 року спливає 13.03.2020 року та 11.05.2020 року.

В той же час, колегія суддів враховує приписи статей 256, 257, пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, згідно з якими з 02.04.2020 року юридичні строки, зокрема, загальна та спеціальна позовна давність, були продовжені на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), з огляду на те, що на дату звернення позивача із даним позовом до суду - 12.08.2021 року (штамп на поштовому конверті, т.1, а.с. 124) карантин не був припинений на території України, та зазначає, що при зверненні до суду з вказаним позовом про стягнення з ТОВ «КП «Українська житлова компанія» заборгованості, яка виникла за зобов`язаннями квітня 2017 року, загальний строк позовної давності щодо цих вимог у справі позивачем не був пропущений, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заборгованість ТОВ «КП «Українська житлова компанія» перед Акціонерним товариством "УКРТРАНСГАЗ" за несанкціонований відбір природного газу за період квітень 2017 року, яка становить 30 777, 84 грн., виходячи з розрахунку: 2,372 тис.куб.м. (обсяг за квітень 2017 року) *12 975 грн. 48 коп. (ціна природного газу у липні 2021 року на Українській енергетичній біржі) є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Водночас, у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості, яка виникла за зобов`язаннями січня 2017 року та лютого 2017 року яка становить 3 412 551, 24 грн. виходячи з розрахунку: 263 тис.куб.м. (обсяг за січень та лютий 2017 року) *12 975 грн. 48 коп. (ціна природного газу у липні 2021 року на Українській енергетичній біржі) слід відмовити у зв`язку з пропущенням позивачем загальний строк позовної давності для звернення Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до господарського суду, який сплив 13.03.2020 року, що було вище встановлено.

Колегія суддів критично ставиться до доводів позивача, що він лише після проголошення рішенні Господарського суду міста Києва від 17.01.2021 року у справі №910/11215/18 дізнався про особу, яка порушила його права, оскільки зі змісту даного рішення навпаки вбачається, що «спірні обсяги природного газу (крім жовтня 2016 року обсягом 261,822 тис. куб. м.) були набуті і спожиті не відповідачем, а відомими позивачеві особами.»

Враховуючи вищевикладене, оскільки загальний строк позовної давності за зобов`язаннями січня 2017 року та лютого 2017 року пропущено позивачем без поважних причин, позовні вимоги Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" до ТОВ «КП «Українська житлова компанія» про стягнення заборгованості у розмірі 3 412 551, 24 грн. відхиляються колегією суддів, у зв`язку з пропуском загального строку позовної давності за заявою відповідача.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції мало місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, тому рішення господарського суду міста Києва від 10.02.2022 року у справі № 910/13302/21 підлягає частковому скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

Враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "КП "Українська житлова компанія" підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції підлягає розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КП "Українська житлова компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2022 року у справі №910/13302/21 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.02.2022 року у справі № 910/13302/21 скасувати частково та викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

« 1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КП "Українська житлова компанія" (вул. Стратегічне шосе 2, літ А, Київ, 03028, ) на користь Акціонерного товариство "УКРТРАНСГАЗ" (Кловський узвіз, 9/1, Київ, 01021, ) вартість безпідставно набутого майна - природного газу у розмірі 30 777 (тридцять тисяч сімсот сімдесят сім) грн. 84 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 461 (чотириста шістдесят одна) грн. 67 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.»

3. Стягнути з Акціонерного товариство "УКРТРАНСГАЗ" (Кловський узвіз, 9/1, Київ, 01021, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КП "Українська житлова компанія" (вул. Стратегічне шосе 2, літ А, Київ, 03028, ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 76 782 (сімдесят шість тисяч сімсот вісімдесят дві) грн. 37 коп.

4. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/13302/21.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 28.11.2022 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді Т.П. Козир

А.О. Мальченко