РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.11.2022Справа № 910/6291/22

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Ломаки В.С.,

за участю секретаря судового засідання: Видиш А.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Плюс Гурман"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна"

про стягнення 1 391 486,76 грн.,

Представники сторін:

від позивача: Попович Р.І. за ордером від 12.06.2022 року серії АІ № 1239569;

від відповідача: Тетеря С.І. за ордером від 29.08.2022 року серії АІ № 1271272.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Плюс Гурман" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна" (далі - відповідач) заборгованості за укладеним між сторонами 07.12.2021 року договором поставки № К2112-0093 у загальному розмірі 1 391 486,76 грн., з яких: 1 116 562,80 грн. - основний борг, 105 091,23 грн. - пеня, 14 853,81 грн. - 3 % річних, 154 978,92 грн. - інфляційні втрати.

Крім того, позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача витрати на оплату професійної правничої допомоги в сумі 70 000,00 грн., докази на підтвердження розміру яких Товариство з обмеженою відповідальністю "Плюс Гурман" зобов`язалося надати до закінчення розгляду справи по суті.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.07.2022 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Плюс Гурман" строк для усунення її недоліків.

03.08.2022 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла заява позивача від 03.08.2022 року про усунення недоліків позовної заяви.

Враховуючи наведене, ухвалою господарського суду міста Києва від 08.08.2022 року відкрито провадження у справі № 910/6291/22, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 06.09.2022 року.

30.08.2022 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов відзив відповідача від 29.08.2022 року на позовну заяву, в якому останній зазначив, що у період з 13.12.2021 року по 05.01.2022 року, а також 12.04.2022 року, 13.04.2022 року та 19.04.2022 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна" було здійснено часткову оплату поставленого йому позивачем за договором від 07.12.2021 року № К2112-0093 товару на суму 17 961 912,67 грн. з належних до сплати 19 078 482,47 грн. У той же час, між сторонами, крім договору від 07.12.2021 року № К2112-0093, існували договірні відносини на підставі іншого правочину - договору від 22.12.2021 року № К2112-0283. Зважаючи на неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Плюс Гурман" своїх зобов`язань за договором від 22.12.2021 року № К2112-0283, відповідач нарахував останньому штраф у розмірі 4 078 468,80 грн. У подальшому, керуючись приписами статті 594 Цивільного кодексу України, Товариство з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна" вирішило притримати грошові кошти як оплату за поставлену позивачем сільськогосподарську продукцію як за договорами поставки від 07.12.2021 року № К2112-0093 та від 22.12.2021 року № К2112-0283, так і за іншими договорами поставки, у розмірі штрафу, що підлягав стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Плюс Гурман" за порушення договору від 22.12.2021 року № К2112-0283 (у розмірі 4 078 468,80 грн.) і здійснити зарахування зустрічних однорідних вимог позивача та відповідача щодо сплати грошових коштів, які виникли за вищевказаними договорами. Враховуючи означені обставини, 22.04.2022 року відповідач направив позивачу повідомлення № 118 про притримання грошових коштів у розмірі 4 078 468,80 грн. та заяву № 119 про зарахування зустрічних однорідних вимог, у тому числі суми боргу відповідача перед позивачем за договором поставки від 07.12.2021 року № К2112-0093 у загальному розмірі 1 128 742,69 грн. (включно з ПДВ). Оскільки спірні у даній справі зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна" перед позивачем по сплаті суми боргу за договором поставки від 07.12.2021 року № К2112-0093 припинилися зарахуванням, відповідач вказав про відсутність, на його думку, правових підстав для стягнення з покупця спірної суми боргу в розмірі 1 116 562,80 грн., а також нарахованих позивачем пені та компенсаційних виплат.

Крім того, у наведеному відзиві Товариство з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна" зазначило, що попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, які воно понесло у зв`язку із розглядом справи та просить стягнути з позивача, становить 109 705,80 грн., а докази на підтвердження розміру таких витрат будуть надані відповідачем у порядку частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України протягом п`яти днів після ухвалення судом рішення у справі.

06.09.2022 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла заява позивача від 06.09.2022 року, до якої останнім долучено ряд оригіналів документів для їх огляду судом.

У підготовчому засіданні 06.09.2022 року судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу, якою встановлено позивачу строк на подання відповіді на відзив на позовну заяву до 12.09.2022 року, встановлено відповідачу строк на подання заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву до 26.09.2022 року, підготовче засідання відкладено на 28.09.2022 року.

12.09.2022 року на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшла відповідь позивача від 12.09.2022 року на відзив на позовну заяву, в якій останній навів додаткові аргументи на підтвердження обґрунтованості позовних вимог та, зокрема, зазначив, що сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором поставки від 22.12.2021 року № К2112-0283 станом на лютий 2022 року становила 4 508 019,63 грн., тобто перевищувала розмір нарахованих Товариством з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна" штрафних санкцій навіть за одним цим договором. Крім того, у цій заяві по суті справи позивач вказав про необґрунтованість розміру заявлених відповідачем до стягнення витрат на правничу допомогу.

23.09.2022 року на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшли заперечення відповідача від 22.09.2022 року на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких останній навів додаткові аргументи на спростування обґрунтованості позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Плюс Гурман".

27.09.2022 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли додаткові пояснення позивача від 27.09.2022 року, в яких останній зазначив про відсутність безспірності вимог та неможливість зарахування та припинення зобов`язань по договору поставки від 07.12.2021 № К2112-0093.

У підготовчому засіданні 28.09.2022 року судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу, якою продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі № 910/6291/22 на 30 днів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.09.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/6291/22 до судового розгляду по суті на 26.10.2022 року.

Разом із тим, судове засідання у вказаній справі, призначене на 26.10.2022 року, не відбулося.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.10.2022 року судове засідання у справі № 910/6291/22 призначено на 02.11.2022 року.

28.10.2022 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли пояснення відповідача від 27.10.2022 року по суті спору, в яких останній навів додаткові аргументи на спростування позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Плюс Гурман".

Крім того, 28.10.2022 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача від 28.10.2022 року про долучення до матеріалів справи доказів на підтвердження розміру понесених Товариством з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна" витрат на оплату професійної правничої допомоги в даній справі, у тому числі копії договору про надання правової допомоги від 28.05.2019 року № 19/05-03, укладеного між відповідачем та Адвокатським об`єднанням "ЕВЕРЛІҐАЛ", додаткових угод від 15.12.2021 року № 21/12/15-1 та від 25.08.2022 року № 22/08/25-1 до цього правочину, рахунку на оплату юридичних послуг Адвокатського об`єднання "ЕВЕРЛІҐАЛ" від 26.08.2022 року № 114 на суму 109 705,80 грн. та платіжного доручення від 29.08.2022 року № 4848 про оплату вартості означених послуг у сумі 109 705,80 грн.

У судовому засіданні 02.11.2022 року оголошувалася перерва до 23.11.2022 року.

11.11.2022 року на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення позивача від 11.11.2022 року, в яких останній повідомив, що відповідач був обізнаний про реєстрацію у ЄРПН податкових накладних, складених та зареєстрованих позивачем за результатами вчинення відповідних господарських операцій з поставки відповідачу товару, з моменту прийняття їх податковими органами, тоді як строк виконання покупцем зобов`язань з остаточної оплати вартості товару за спірними видатковими накладними (решти 14 % неоплаченої вартості товару) є таким, що настав.

11.11.2022 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшли додаткові пояснення Товариства з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна" від 11.11.2022 року, в яких останнє визнало, що відповідні податкові накладні були отримані останнім через Електронний кабінет платника податків, в якому відображаються податкові накладні, зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних його контрагентами, після їх реєстрації.

23.11.2022 року на електронну адресу господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача від 22.11.2022 року про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Разом із тим, судове засідання, призначене у даній справі на 23.11.2022 року, не відбулося, у зв`язку із оголошенням у місті Києві повітряної тривоги.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.11.2022 року судове засідання у справі № 910/6291/22 призначено на 30.11.2022 року.

Представник позивача у судовому засіданні 30.11.2022 року підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні. Крім того, останній повідомив про те, що докази на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на оплату професійної правничої допомоги будуть надані суду в установлений частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України строк.

Представник відповідача у вказаному судовому засіданні проти вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Плюс Гурман" заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, запереченнях та поясненнях по суті спору.

У судовому засіданні 30.11.2022 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.12.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Плюс Гурман" (постачальник) було укладено договір поставки № К2112-0093 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язався поставити й передати, а покупець - оплатити й прийняти від постачальника сільськогосподарську продукцію - пшеницю м`яку 2-го класу та/або пшеницю м`яку 3-го класу, врожаю 2021 року (далі - товар), код товару згідно з УКТ ЗЕД - 1001, насипом відповідно до умов дійсного Договору.

Вказаний правочин підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками цих суб`єктів господарювання.

Пунктами 3.1, 3.2 Договору передбачено, що кількість товару - 2000 метричних тон +/- 10 % за вибором покупця. Вказана кількість може бути змінена за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до цього Договору. Вага є остаточною згідно з даними, отриманими при зважуванні товару під час вивантаження в пункті призначення - залікова вага, згідно Реєстру, що видається зерновим складом в пункті призначення, згідно з пунктом 5.1 цього Договору не пізніше наступного робочого дня з дня приймання товару.

За умовами пункту 4.1 цієї угоди ціна товару за дійсним Договором за 1 метричну тону становить: для пшениці м`якої 2-го класу - 8 043,86 грн. плюс ПДВ 1 126,14 грн., разом 9 170,00 грн.; для пшениці м`якої 3-го класу - 8 043,86 грн. плюс ПДВ 1 126,14 грн., разом 9 170,00 грн.; та ціна Договору розуміється як ціна на умовах DAP - склад/елеватор, зазначений у пункті 5.1 цього Договору.

У разі зміни ставки ПДВ, у випадках, передбачених чинним законодавством України, ціна товару коригується з урахуванням зміненої ставки ПДВ. Сума ПДВ за кожною поставкою визначається за ставкою, чинною у відповідний період, на підставі податкового законодавства України, зокрема, відповідно до статті 187 Податкового кодексу України. При цьому, підписання будь-якої додаткової угоди до Договору, в такому випадку, не є обов`язковим (пункт 4.2 Договору).

За змістом пунктів 5.1, 5.2 Договору постачальник зобов`язується передати товар на умовах DAP (поставка в місці призначення) - ТОВ "УКРЕЛКО". Умови поставки визначаються й розуміються відповідно до "Інкотермс" 2010 року в частині, що не суперечить положенням цього Договору. Товар повинен бути поставлений автомобільним транспортом відповідно до показників якості й у кількості, згідно з розділами 2 та 3 цього Договору в місце поставки, вказане у пункті 5.1, у період з 07.12.2021 по 21.12.2021.

Пунктом 5.3 даного правочину передбачено, що постачальник вважається таким, що здійснив свої зобов`язання з поставки товару, з дати приймання товару в місці поставки, що підтверджується датою видачі видаткової накладної. Відповідальність за товар, право власності на товар та всі ризики, пов`язані із його втратою або пошкодженням, а також всі витрати за зберігання товару переходять від постачальника до покупця в дату виконання постачальником своїх зобов`язань з поставки товару, передбачених цим Договором та після розвантаження товару Зерновим складом з транспортних засобів постачальника на підставі видаткової накладної.

Відповідно до пункту 6.1 Договору покупець сплачує 86 % вартості товару в українських гривнях шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок постачальника протягом 3 (трьох) банківських днів з дати передачі права власності на товар відносно кожної партії товару в заліковій вазі, відповідно до умов дійсного Договору, та отримання покупцем наступних документів на наступні електронні адреси: , , :

а) рахунок на оплату;

б) видаткова накладна на відповідну кількість товару в заліковій вазі;

в) протягом 24-х годин після того, як товар буде завантажено в транспорт надати покупцю на адресу: лист (форма-зразок додається до цього Договору) на бланку постачальника із зазначенням наступних даних відносно поставки товару та підтвердження наявності документів, зазначених у пункті 5.6 Договору:

- повна назва товару;

- дата і номер цього Договору;

- номери автомобілів та товарно-транспортних накладних;

- найменування вантажовідправника (відповідно до даних в товарно-транспортних накладних);

- вага нетто вивантаженого товару відповідно до товарно-транспортної накладної та дата відвантаження товару;

- найменування постачальника та його код ЄДРПОУ;

- пункт відвантаження та склад (елеватор) призначення;

г) документи, зазначені в пункті 10.6 цього Договору.

Згідно з пунктом 6.2 Договору оплата товару відповідно до умов пункту 6.1 цього Договору здійснюється покупцем у встановлені терміни виключно за умови надання повного пакету коректних та перевірених постачальником документів, передбачених пунктом 6.1. У випадку отримання неповного пакету документів, наявності помилок та невідповідностей у наданих документах, останні повертаються постачальнику на доопрацювання та оплата здійснюється покупцем протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання відповідних коректних документів.

Пунктом 6.3 Договору встановлено, що кінцева оплата за поставлений товар здійснюється покупцем шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок постачальника протягом 3 (трьох) банківських днів з дати отримання покупцем наступних документів:

а) податкову накладну, належним чином оформлену відповідно до правил, які встановлені пунктом 201.1 Податкового кодексу України, зокрема із обов`язковим зазначенням коду товару згідно з УКТ ЗЕД, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних через систему електронного документообігу в момент першої події (отримання коштів або переоформлення/відвантаження товару) протягом строків, вказаних у Податковому кодексі України, з дати першої події.

Відповідно до пункту 6.4 Договору у випадку затримки надання постачальником покупцю належним чином оформленої та зареєстрованої податкової накладної відповідно до пункту 6.3.а, включаючи зупинення її реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, незалежно від причин, термін оплати товару в частині відповідної суми ПДВ продовжується до моменту реєстрації та надання такої накладної та відповідно до пункту 7.9 Договору.

Платіж за дійсним Договором вважається здійсненим належним чином на дату списання коштів з банківського рахунку покупця для перерахування постачальнику відповідно до банківських реквізитів, зазначених у цьому Договорі (пункт 6.5 наведеного правочину).

За умовами пункту 10.1 Договору останній набуває чинності з дати підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору позивач протягом грудня 2021 року згідно з підписаними уповноваженими представниками сторін та скріпленими їх печатками видатковими накладними від 09.12.2021 року № 338 на суму 487 660,62 грн., від 10.12.2021 року № 347 на суму 1 369 998,06 грн., від 10.12.2021 року № 346 на суму 290 068,67 грн., від 11.12.2021 року № 348 на суму 586 696,62 грн., від 11.12.2021 року № 349 на суму 2 273 426,50 грн., від 12.12.2021 року № 350 на суму 248 323,61 грн., від 14.12.2021 року № 355 на суму 531 676,62 грн., від 15.12.2021 року № 361 на суму 755 057,83 грн., від 16.12.2021 року № 364 на суму 1 295 721,06 грн., від 17.12.2021 року № 369 на суму 1 554 131,66 грн., від 18.12.2021 року № 370 на суму 897 559,64 грн., від 19.12.2021 року № 371 на суму 1 644 181,07 грн., від 21.12.2021 року № 374 на суму 721 128,83 грн., від 22.12.2021 року № 381 на суму 2 517 531,90 грн., від 24.12.2021 року № 387 на суму 1 018 970,44 грн., від 27.12.2021 року № 388 на суму 1 905 526,09 грн. та від 29.12.2021 року № 392 на суму 980 823,25 грн. поставив відповідачу погоджений між сторонами товар загальною вартістю 19 078 482,47 грн.

Зважаючи на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за Договором в частині повної та своєчасної оплати поставленого йому товару, постачальник звернувся до суду з даним позовом, в якому, крім суми основного боргу в розмірі 1 116 562,80 грн., просив стягнути з відповідача 105 091,23 грн. пені, 14 853,81 грн. 3 % річних та 154 978,92 грн. інфляційних втрат, нарахованих внаслідок несвоєчасного проведення розрахунків.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на правову природу укладеного між сторонами Договору, який у розумінні статей 173, 174 Господарського кодексу України та статей 11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини регламентуються положеннями глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Як було зазначено вище, на виконання умов Договору позивач протягом грудня 2021 року згідно з підписаними уповноваженими представниками сторін та скріпленими їх печатками видатковими накладними від 09.12.2021 року № 338, від 10.12.2021 року № 347, від 10.12.2021 року № 346, від 11.12.2021 року № 348, від 11.12.2021 року № 349, від 12.12.2021 року № 350, від 14.12.2021 року № 355, від 15.12.2021 року № 361, від 16.12.2021 року № 364, від 17.12.2021 року № 369, від 18.12.2021 року № 370, від 19.12.2021 року № 371, від 21.12.2021 року № 374, від 22.12.2021 року № 381, від 24.12.2021 року № 387, від 27.12.2021 року № 388 та від 29.12.2021 року № 392 поставив відповідачу погоджений між сторонами товар загальною вартістю 19 078 482,47 грн.

Факт поставки позивачем на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна" товару за Договором на вищенаведену суму додатково підтверджується наявними у матеріалах справи відповідними податковими та товарно-транспортними накладними, реєстрами товарно-транспортних накладних на прийняте зерно і насіння з визначенням якості кожної окремої партії та свідоцтвами про розвантаження, а також не заперечувався відповідачем під час розгляду справи.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань з поставки товару за вищенаведеними накладними свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення постачальником своїх зобов`язань за Договором.

Проте, у порушення вищевказаних умов Договору відповідач вартість отриманого за означеними накладними товару оплатив лише частково.

Так, з наявних у матеріалах справи виписок з банківського рахунку позивача та копій відповідних платіжних доручень вбачається, що, з урахуванням положень пункту 6.1 Договору щодо обов`язку покупця сплатити 86 % вартості товару в українських гривнях шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок постачальника протягом 3 (трьох) банківських днів з дати передачі права власності на товар відносно кожної партії товару, відповідач сплатив на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Плюс Гурман":

- 13.12.2021 року - 419 388,13 грн. (згідно з рахунком від 09.12.2021 року № 172-86), що становить 86 % вартості товару, поставленого за видатковою накладною від 09.12.2021 року № 338 на загальну суму 487 660,62 грн.;

- 14.12.2021 року - 1 178 198,33 грн. (згідно з рахунком від 10.12.2021 року № 178-86), що становить 86 % вартості товару, поставленого за видатковою накладною від 10.12.2021 року № 347 на загальну суму 1 369 998,06 грн.,

- 14.12.2021 року - 249 459,06 грн. (згідно з рахунком від 10.12.2021 року № 175-86), що становить 86 % вартості товару, поставленого за видатковою накладною від 10.12.2021 року № 346 на загальну суму 290 068,67 грн.,

- 14.12.2021 року - 504 559,09 грн. (згідно з рахунком від 11.12.2021 року № 177-86), що становить 86 % вартості товару, поставленого за видатковою накладною від 11.12.2021 року № 348 на загальну суму 586 696,62 грн.;

- 14.12.2021 року - 1 955 146,79 грн. (згідно з рахунком від 11.12.2021 року № 178-86), що становить 86 % вартості товару, поставленого за видатковою накладною від 11.12.2021 року № 349 на загальну суму 2 273 426,50 грн.;

- 14.12.2021 року - 213 558,30 грн. (згідно з рахунком від 12.12.2021 року № 179-86), що становить 86 % вартості товару, поставленого за видатковою накладною від 12.12.2021 року № 350 на загальну суму 248 323,61 грн.;

- 16.12.2021 року - 457 241,89 грн. (згідно з рахунком від 14.12.2021 року № 184-86), що становить 86 % вартості товару, поставленого за видатковою накладною від 14.12.2021 року № 355 на загальну суму 531 676,62 грн.;

- 17.12.2021 року - 649 349,73 грн. (згідно з рахунком від 15.12.2021 року № 188-86), що становить 86 % вартості товару, поставленого за видатковою накладною від 15.12.2021 року № 361 на загальну суму 755 057,83 грн.;

- 20.12.2021 року - 771 901,29 грн. (згідно з рахунком від 20.12.2021 року № 193-86), що становить 86 % вартості товару, поставленого за видатковою накладною від 18.12.2021 року № 370 на загальну суму 897 559,64 грн.;

- 20.12.2021 року - 1 114 320,11 грн. (згідно з рахунком від 16.12.2021 року № 190-86), що становить 86 % вартості товару, поставленого за видатковою накладною від 16.12.2021 року № 364 на загальну суму 1 295 721,06 грн.;

- 21.12.2021 року - 1 336 553,23 грн. (згідно з рахунком від 17.12.2021 року № 192-86), що становить 86 % вартості товару, поставленого за видатковою накладною від 17.12.2021 року № 369 на загальну суму 1 554 131,66 грн.;

- 21.12.2021 року - 1 413 995,72 грн. (згідно з рахунком від 19.12.2021 року № 194-86), що становить 86 % вартості товару, поставленого за видатковою накладною від 19.12.2021 року № 371 на загальну суму 1 644 181,07 грн.;

- 23.12.2021 року - 620 170,79 грн. (згідно з рахунком від 21.12.2021 року № 196-86), що становить 86 % вартості товару, поставленого за видатковою накладною від 21.12.2021 року № 374 на загальну суму 721 128,83 грн.;

- 24.12.2021 року - 2 165 077,43 грн. (згідно з рахунком від 22.12.2021 року № 197-86), що становить 86 % вартості товару, поставленого за видатковою накладною від 22.12.2021 року № 381 на загальну суму 2 517 531,90 грн.;

- 28.12.2021 року - 876 314,58 грн. (згідно з рахунком від 24.12.2021 року № 201-86), що становить 86 % вартості товару, поставленого за видатковою накладною від 24.12.2021 року № 387 на загальну суму 1 018 970,44 грн.;

- 29.12.2021 року - 1 638 752,44 грн. (згідно з рахунком від 27.12.2021 року № 202-86), що становить 86 % вартості товару, поставленого за видатковою накладною від 27.12.2021 року № 388 на загальну суму 1 905 526,09 грн.;

- 05.01.2022 року - 843 508,00 грн. (згідно з рахунком від 29.12.2021 року № 203-86), що становить 86 % вартості товару, поставленого за видатковою накладною від 29.12.2021 року № 392 на загальну суму 980 823,25 грн.

Загальна сума здійснених відповідачем протягом 13.12.2021 року - 05.01.2022 року погашень вартості поставленого йому товару склала 16 407 494,91 грн., що дорівнює 86 % вартості всього поставленого позивачем товару на суму 19 078 482,47 грн.

Отже, станом на січень 2022 року вартість неоплаченого відповідачем товару за Договором становила - 2 670 987,56 грн. та складалася з боргу:

за видатковою накладною від 09.12.2021 року № 338 - в сумі 68 272,49 грн.,

за видатковою накладною від 10.12.2021 року № 347 - в сумі 191 799,73 грн.,

за видатковою накладною від 10.12.2021 року № 346 - в сумі 40 609,61 грн.,

за видатковою накладною від 11.12.2021 року № 348 - в сумі 82 137,53 грн.,

за видатковою накладною від 11.12.2021 року № 349 - в сумі 318 279,71 грн.,

за видатковою накладною від 12.12.2021 року № 350 - в сумі 34 765,31 грн.,

за видатковою накладною від 14.12.2021 року № 355 - в сумі 74 434,73 грн.,

за видатковою накладною від 15.12.2021 року № 361 - в сумі 105 708,10 грн.,

за видатковою накладною від 16.12.2021 року № 364 - в сумі 181 400,95 грн.,

за видатковою накладною від 17.12.2021 року № 369 - в сумі 217 578,43 грн.,

за видатковою накладною від 18.12.2021 року № 370 - в сумі 125 658,35 грн.,

за видатковою накладною від 19.12.2021 року № 371 - в сумі 230 185,35 грн.,

за видатковою накладною від 21.12.2021 року № 374 - в сумі 100 958,04 грн.,

за видатковою накладною від 22.12.2021 року № 381 - в сумі 352 454,47 грн.,

за видатковою накладною від 24.12.2021 року № 387 - в сумі 142 655,86 грн.,

за видатковою накладною від 27.12.2021 року № 388 - в сумі 266 773,65 грн.,

за видатковою накладною від 29.12.2021 року № 392 - в сумі 137 315,25 грн.

З матеріалів справи також вбачається та визнається обома сторонами, що протягом 13.04.2022 року - 19.04.2022 року відповідач здійснив ряд додаткових погашень наявної в нього за Договором заборгованості на загальну суму 1 554 517,76 грн. (безвідносно до конкретної спірної видаткової накладної та з посиланням на рахунки, датовані квітнем 2022 року, коли поставки позивачем на користь відповідача товару за Договором, за поясненнями сторін, не здійснювалися).

Так, 13.04.2022 року покупцем на банківський рахунок постачальника перераховано 352 454,47 грн., 13.04.2022 року - 217 578,43 грн., 13.04.2022 року - 230 185,35 грн., 13.04.2022 року - 82 137,53 грн., 13.04.2022 року - 74 434,73 грн., 13.04.2022 року - 40 609,61 грн., 13.04.2022 року - 318 279,71 грн., 13.04.2022 року - 191 799,73 грн., 13.04.2022 року - 34 765,31 грн., 19.04.2022 року - 12 272,89 грн.

Означені часткові оплати вартості поставленого Товариству з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна" товару, з урахуванням здійсненого постачальником розрахунку, були зараховані позивачем на погашення заборгованості відповідача з найдавнішим терміном виникнення (у хронологічному порядку).

Докази, які свідчать про здійснення відповідачем будь-яких інших погашень заборгованості за поставлений згідно з Договором товар, у матеріалах справи відсутні.

Зважаючи на вказані обставини, суд дійшов висновку про те, що відповідач повністю оплатив вартість товару, поставленого йому за видатковими накладними від 09.12.2021 року № 338, від 10.12.2021 року № 347, від 10.12.2021 року № 346, від 11.12.2021 року № 348, від 11.12.2021 року № 349, від 12.12.2021 року № 350, від 14.12.2021 року № 355, від 15.12.2021 року № 361, від 16.12.2021 року № 364, від 17.12.2021 року № 369 та від 18.12.2021 року № 370, а також частково оплатив товару за видатковою накладною від 19.12.2021 року № 371 в розмірі 113 872,82 грн.

Разом із тим, на момент звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Плюс Гурман" до суду з означеним позовом неоплаченим залишився товар, поставлений відповідачу на підставі Договору за видатковими накладними від 19.12.2021 року № 371 на суму 116 312,53 грн., від 21.12.2021 року № 374 на суму 100 958,04 грн., від 22.12.2021 року № 381 на суму 352 454,47 грн., від 24.12.2021 року № 387 на суму 142 655,86 грн., від 27.12.2021 року № 388 на суму 266 773,65 грн. та від 29.12.2021 року № 392 на суму 137 315,25 грн.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як зазначалось судом вище, з урахуванням положень пункту 6.1 Договору, відповідач виконав покладений на нього обов`язок щодо сплати 86 % вартості товару шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок постачальника протягом 3 (трьох) банківських днів з дати передачі права власності на товар відносно кожної партії товару.

У той же час, за змістом положень пункту 6.3 Договору кінцева оплата за поставлений товар (тобто оплата решти його ціни у розмірі 14 % від загальної вартості) здійснюється покупцем шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок постачальника протягом 3 (трьох) банківських днів з дати отримання покупцем податкової накладної, належним чином оформленої відповідно до правил, які встановлені пунктом 201.1 Податкового кодексу України, та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних через систему електронного документообігу.

Суд звертає увагу на те, що за змістом письмових пояснень позивача від 11.11.2022 року, Товариство з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна" було обізнане про реєстрацію у ЄРПН податкових накладних, складених та зареєстрованих позивачем за результатами вчинення відповідних господарських операцій з поставки відповідачу товару, з моменту прийняття їх податковими органами, тоді як строк виконання покупцем зобов`язань з остаточної оплати вартості товару за спірними видатковими накладними (решти 14 % неоплаченої вартості товару) є таким, що настав.

У додаткових поясненнях Товариства з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна" від 11.11.2022 року покупець визнав, що відповідні податкові накладні були отримані ним через Електронний кабінет платника податків, в якому відображаються податкові накладні, зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних його контрагентами, після їх реєстрації.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що відповідач був зобов`язаний здійснити кінцеву оплату поставленого йому товару (тобто оплатити решту його ціни у розмірі 14 % від загальної вартості) протягом 3 (трьох) банківських днів з дати реєстрації Товариством з обмеженою відповідальністю "Плюс Гурман" податкових накладних у відповідному Єдиному реєстрі.

Враховуючи наведене, а також зважаючи на дати фактичної реєстрації позивачем відповідних податкових накладних та передбачений пунктом 6.3 Договору строк, Товариство з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна" було зобов`язане здійснити кінцеву оплату:

товару на суму 116 312,53 грн., поставленого за видатковою накладною від 19.12.2021 року № 371 (частково неоплаченою на вказану суму), - до 11.01.2022 року включно (дата реєстрації податкової накладної, з урахуванням розрахунку коригування, - 05.01.2022 року);

товару на суму 100 958,04 грн., поставленого за видатковою накладною від 21.12.2021 року № 374, - до 10.01.2022 року включно (дата реєстрації податкової накладної - 04.01.2022 року);

товару на суму 352 454,47 грн., поставленого за видатковою накладною від 22.12.2021 року № 381, - до 11.01.2022 року включно (дата реєстрації податкової накладної - 05.01.2022 року);

товару на суму 142 655,86 грн., поставленого за видатковою накладною від 24.12.2021 року № 387, - до 11.01.2022 року включно (дата реєстрації податкової накладної - 05.01.2022 року);

товару на суму 266 773,65 грн., поставленого за видатковою накладною від 27.12.2021 року № 388, - до 17.01.2022 року включно (дата реєстрації податкової накладної - 12.01.2022 року);

товару на суму 137 315,25 грн., поставленого за видатковою накладною від 29.12.2021 року № 392, - до 17.01.2022 року включно (дата реєстрації податкової накладної - 12.01.2022 року).

Проте з матеріалів справи вбачається, що в порушення взятих на себе за Договором зобов`язань відповідач кінцеву оплату вартості поставленого йому за вищенаведеними видатковими накладними товару не здійснив, заборгувавши таким чином позивачу на час розгляду справи грошові кошти у загальному розмірі 1 116 469,80 грн.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Заперечуючи проти задоволення вимог позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна" посилалося на те, що між сторонами, крім договору від 07.12.2021 року № К2112-0093, існували договірні відносини на підставі іншого правочину - договору від 22.12.2021 року № К2112-0283 (далі - Договір № 2).

За умовами Договору № 2 Товариство з обмеженою відповідальністю "Плюс Гурман" зобов`язалося у період з 22.12.2021 року по 25.01.2022 року (пункт 5.2 Договору № 2) поставити й передати, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна" - оплатити й прийняти від постачальника сільськогосподарську продукцію - кукурудзу 3-го класу, урожаю 2021 року, код товару згідно з УКТ ЗЕД - 1005, насипом відповідно до умов дійсного Договору, у кількості 5 000,00 метричних тон +/- 1 % за вибором покупця.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна" зазначало, що за Договором № 2 позивачем було поставлено відповідачу лише частину кукурудзи 3-го класу врожаю 2021 року, а саме: 3 111,82 метричних тон з 5 000,00 метричних тон, належних до поставки. На підтвердження означених обставин відповідачем до матеріалів справи було долучено ряд копій складених на виконання Договору № 2 видаткових накладних: від 29.12.2021 року № 393, від 30.12.2021 року № 394, від 30.12.2021 року № 395, від 30.12.2021 року № 396, від 31.12.2021 року № 397, від 31.12.2021 року № 398, від 31.12.2021 року № 399, від 03.01.2022 року № 1, від 03.01.2022 року № 2, від 03.01.2022 року № 3, від 04.01.2022 року № 5, від 05.01.2022 року № 6, від 06.01.2022 року № 7, від 06.01.2022 року № 8, від 08.01.2022 року № 9, від 08.01.2022 року № 10, від 10.01.2022 року № 11, від 12.01.2022 року № 12, від 12.01.2022 року № 12, від 08.02.2022 року № 38, від 09.02.2022 року № 39, від 09.02.2022 року № 40, від 10.02.2022 року № 41, від 10.02.2022 року № 42, від 11.02.2022 року № 43, від 11.02.2022 року № 44, від 12.02.2022 року № 45, від 12.02.2022 року № 46, від 13.02.2022 року № 47, від 14.02.2022 року № 48, від 17.02.2022 року № 58, від 17.02.2022 року № 59, від 19.02.2022 року № 61, від 19.02.2022 року № 62, а також відповідних податкових накладних.

За умовами пункту 7.4 Договору № 2 за непостачання/недопостачання товару за дійсним договором постачальник зобов`язується сплатити покупцеві штраф у розмірі 30 % від суми непоставленого товару.

Зважаючи на неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Плюс Гурман" своїх зобов`язань за Договором № 2 та недопоставку покупцеві 1 888,18 метричних тон кукурудзи 3-го класу врожаю 2021 року, відповідач на підставі пункту 7.4 Договору № 2 нарахував позивачу штраф у розмірі 30 % від суми недопоставленого товару, що становить 4 078 468,80 грн. (1 888,18 метричних тон (кількість недопоставленого товару) * 7 200,00 грн. (ціна товару) * 0,3 % (розмір штрафних санкцій)).

У подальшому, керуючись приписами статті 594 Цивільного кодексу України, Товариство з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна", реалізуючи надане йому законодавством право на притримання, вирішило притримати грошові кошти як оплату за поставлену позивачем сільськогосподарську продукцію як за Договором та Договором № 1, так і за іншими договорами поставки, у розмірі штрафу, що підлягав стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Плюс Гурман" за порушення Договору № 2 (у розмірі 4 078 468,80 грн.), і здійснити зарахування зустрічних однорідних вимог сторін щодо сплати грошових коштів, які виникли за вищевказаними договорами.

Враховуючи означені обставини, 22.04.2022 року відповідач направив позивачу повідомлення № 118 про притримання грошових коштів у розмірі 4 078 468,80 грн. та заяву від 20.04.2022 року № 119 про зарахування зустрічних однорідних вимог, в якій повідомив про проведення зарахування зустрічних вимог за Договором на суму 1 128 742,69 грн. (включно з ПДВ) та Договором № 2 на суму 2 949 726,11 грн. (включно з ПДВ), за якими було нараховано штраф у розмірі 4 078 468,80 грн. за недопоставку товару. Результатом зарахування є погашення суми штрафу постачальником за договором.

Наведені повідомлення № 118 та заява № 119 про зарахування зустрічних однорідних вимог отримані уповноваженим представником позивача 02.05.2022 року

Оскільки спірні у даній справі зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна" перед позивачем по сплаті суми боргу за Договором, на думку відповідача, припинилися зарахуванням 20.04.2022 року, а односторонній правочин щодо зарахування зустрічних грошових вимог за заявою відповідача є чинним, позивачем не оскаржувався та не визнаний судом недійсним, покупець вказував про відсутність правових підстав для стягнення з нього спірної суми боргу в розмірі 1 116 562,80 грн., а також нарахованих позивачем пені та компенсаційних виплат.

Проте вищенаведені твердження відповідача не беруться судом до уваги та не свідчать про відсутність правових підстав для задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Плюс Гурман" з огляду на таке.

За умовами частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

За змістом статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України, яка включена до Глави 49 "Забезпечення виконання зобов`язання", передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України, яка віднесена до цієї ж глави, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2 статті 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 3 статті 203 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Згідно зі статтею 601 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

За змістом частини 1 статті 601 Цивільного кодексу України вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань по передачі родових речей, зокрема, грошей); 3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Разом із тим, ще однією важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог - є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутністьспору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань. За відсутності безспірності вимог відповідний спір має бути вирішений у судовому порядку з дотриманням вимог процесуального закону.

На підставі комплексного аналізу вищевикладених норм, суд зазначає, що за загальним правилом зараховані, як зустрічні, в порядку статті 601 Цивільного кодексу України, можуть бути лише саме основні зобов`язання.

У свою чергу, вимоги про сплату штрафу внаслідок порушення грошових зобов`язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов`язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов`язань. Відтак, ці вимоги не можуть бути зараховані як зустрічні в порядку статті 601 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.07.2018 року в справі № 914/3013/16.

Судом встановлено, що позивач фактично не визнає наявного у нього обов`язку зі сплати штрафу за порушення умов укладеного між сторонами Договору № 2, а також розміру такої неустойки, посилаючись, зокрема, на настання обставин непереборної сили, а також на те, що сума заборгованості відповідача перед позивачем за Договором № 2 станом на лютий 2022 року становила 4 508 019,63 грн., тобто перевищувала розмір нарахованих Товариством з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна" штрафних санкцій навіть за одним цим договором. На підтвердження означених заперечень позивачем до матеріалів справи долучено, у тому числі, копію підписаного між сторонами станом на 28.02.2022 року акту звірки взаєморозрахунків за Договором № 2 (за яким борг відповідача перед позивачем складає 4 508 019,63 грн.), а також копії додаткової угоди від 09.03.2022 року № 1 до Договору № 2, в якій сторони дійшли згоди розірвати Договір № 2 з 09.03.2022 року та зафіксували розмір заборгованості покупця перед постачальником у сумі 4 508 019,63 грн. та обов`язок відповідача погасити означену заборгованість.

Разом із тим, суд вважає за необхідне відмітити наступне.

Відповідно до пункту 6 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

З аналізу положень статті 203 Господарського кодексу України та статті 601 Цивільного кодексу України можна зробити висновок, що метою даних норм є:

- уникнення зайвого та непотрібного перерахування чи передачі сторонами одна одній та повернення в зворотному напрямку тієї частини однорідних зустрічних основних зобов`язань, які однакові за розміром для обох сторін, а отже можуть бути зараховані, що відповідатиме принципу розумності;

- уникнення ситуації, коли одна сторона добросовісно повністю виконає своє зустрічне однорідне основне зобов`язання, а інша, внаслідок власної недобросовісної поведінки або з інших підстав, своє зобов`язання не виконає, що дозволить добросовісній стороні зменшити свої втрати (або взагалі їх уникнути) на ту частину основного зобов`язання, яку можна зарахувати, що відповідатиме принципам справедливості та добросовісності.

При цьому, суд враховує, що основне зобов`язання, як правило, носить ясний та безспірний характер, оскільки зазвичай підтверджується первинними документами, підписаними обома сторонами.

Крім того, строк виконання основного зобов`язання детально регламентований вищенаведеною статтею 530 Цивільного кодексу України.

У свою чергу, пеня та штраф, наприклад, можуть бути зменшені судом на підставі частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України, або між сторонами може виникнути спір щодо застосування частини 6 статті 232 Господарського кодексу України при нарахуванні пені тощо.

Згідно з частиною 11 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.

Аналіз даної норми свідчить, що її мета є по суті аналогічною меті статті 203 Господарського кодексу України та статті 601 Цивільного кодексу України, оскільки в даному випадку судовим рішенням будуть чітко зафіксовані розміри грошових сум, які сторони винні одна одній, тобто, їх розмір носитиме ясний та безспірний характер, а з моменту набрання таким судовим рішенням законної сили відповідно до пункту 9 частини 3 статті 129 та частини 1 статті 129-1 Конституції України таке судове рішення підлягатиме обов`язковому виконанню, тобто, буде відсутній будь-який спір між сторонами з приводу настання чи ненастання строку виконання зобов`язання з такої сплати.

При цьому, зазначена норма Господарського процесуального кодексу України не проводить жодної диференціації, які за правовою природою чи підставами виникнення мають бути ці грошові суми.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що незважаючи на те, що формально зараховані, як зустрічні, можуть бути лише саме основні зобов`язання, проте, за аналогією вищевказаних статей 203 Господарського кодексу України, 601 Цивільного кодексу України та частини 11 статті 238 Господарського процесуального кодексу України, задля досягнення тієї ж мети, на яку направлені вищевказані статті, та з урахуванням наведених засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, може мати місце зарахування і вимог про сплату штрафних санкцій у випадку, якщо у кожної із сторін наявне судове рішення, яке набрало законної сили, про стягнення таких вимог, оскільки в такому випадку будуть чітко зафіксовані розміри грошових сум, які сторони винні одна одній по таким вимогам, тобто, їх розмір носитиме ясний та безспірний характер, а з моменту набрання такими судовими рішеннями законної сили відповідно до пункту 9 частини 3 статті 129 та частини 1 статті 129-1 Конституції України такі судові рішення підлягатимуть обов`язковому виконанню.

Разом із тим, у спірній заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог від 20.04.2022 року № 119 відповідач зазначив лише про нарахування ним штрафних санкцій у загальному розмірі 4 078 468,80 грн. за недопоставку товару за Договором № 2 згідно з його власним розрахунком. Проте у матеріалах справи відсутнє відповідне судове рішення, яке набрало законної сили, про стягнення означеної суми штрафу з позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна".

Враховуючи те, що між сторонами існує неузгодженість щодо наявності зустрічного зобов`язання та його розміру, безспірність заявлених однорідних вимог у даному випадку відсутня.

При цьому, нарахована відповідачем самостійно сума неустойки (штрафу) за порушення позивачем умов Договору № 2 щодо кількості товару за своєю правовою природою відрізняється від заявленої позивачем вимоги про стягнення суми основного боргу, а тому між цими вимогами відсутні ознаки однорідності.

Аналогічна за змістом правова позиція щодо неможливості зарахування вимог позивача про стягнення суми основного боргу та вимог відповідача про стягнення неустойки, нарахованої самостійно та не підтвердженої судовим рішенням, що набрало законної сили, викладена у постанові Верховного Суду від 13.11.2019 року в справі № 910/16135/18.

Таким чином направлення відповідачем на адресу позивача заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 20.04.2022 року № 119 у даному випадку не припиняє обов`язку відповідача щодо своєчасного перерахування грошових коштів за отриманий за Договором товар.

Водночас питання про стягнення відповідачем з позивача штрафу за невиконання умов Договору № 2 в частині недотримання постачальником вимог щодо кількості товару (його недопоставки) не є безпосереднім предметом розгляду даної справи, відтак підлягає вирішенню в судовому порядку шляхом звернення з окремим позовом з дотриманням вимог підвідомчості та підсудності.

Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.01.2018 року в справі № 908/3039/16, від 14.02.2018 року в справі № 910/8322/17, від 14.02.2018 року в справі № 910/6374/17, від 28.02.2018 року в справі № 910/4312/17, від 05.04.2018 року в справі № 910/13205/17, від 11.04.2018 року в справі № 911/1382/17, від 25.04.2018 року в справі № 910/6781/17, від 10.07.2018 року в справі № 910/9038/17, від 25.07.2018 року в справі № 916/4933/15, від 22.08.2018 року в справі № 910/21652/17, від 11.09.2018 року в справі № 910/21648/17, від 08.10.2019 року в справі № 914/319/18, від 11.10.2018 року в справі № 910/23246/17, від 11.10.2018 року в справі № 910/23246/17 (у даній постанові застосовано термін "прозорість вимог"), від 28.10.2018 року в справі № 910/18256/17, від 13.11.2018 року в справі № 914/163/14, від 27.11.2018 року в справі № 914/162/14, від 02.04.2019 року в справі № 918/539/18, від 15.05.2019 року в справі № 910/7789/18, від 15.05.2019 року в справі № 910/7789/19, від 27.05.2019 року в справі № 910/20107/17, від 24.06.2019 року в справі № 910/12026/18, від 23.07.2019 року в справі № 904/1299/18, від 23.07.2019 року в справі № 910/17874/17, від 30.07.2019 року в справах № 910/24141/16 та № 918/556/18, від 15.08.2019 року в справі № 910/21683/17, від 27.08.2019 року в справі № 910/10379/18, від 11.09.2019 року в справі № 910/21566/17, від 25.09.2019 року в справі № 910/2645/17 та інших.

Беручи до уваги необґрунтованість вищевказаних заперечень відповідача та враховуючи, що загальна сума основного боргу відповідача за Договором, яка складає 1 116 469,80 грн., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про дійсне погашення вказаної заборгованості перед позивачем чи припинення відповідного зобов`язання в установлений законом спосіб, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Плюс Гурман" до відповідача про стягнення вказаної суми основного боргу, у зв`язку з чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню.

Разом із тим, у задоволенні вимог позивача про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна" суми основного боргу в розмірі 93,00 грн. слід відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором, позивач просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна" 105 091,23 грн. пені, нарахованої на відповідні суми основного боргу за вищенаведеними видатковими накладними від 19.12.2021 року № 371, від 21.12.2021 року № 374, від 22.12.2021 року № 381, від 24.12.2021 року № 387, від 27.12.2021 року № 388 та від 29.12.2021 року № 392 у період з 25.12.2021 року по 10.06.2022 року згідно з наданим позивачем розрахунком.

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Положеннями статті 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (стаття 230 Господарського кодексу України).

За змістом частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 552 Цивільного кодексу України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно зі статтями 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати товару, покупець зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми за кожний день прострочення, що діє на дату такого прострочення.

Разом із тим, при дослідженні здійсненого позивачем розрахунку заявленої до стягнення суми пені судом було встановлено, що такий розрахунок не у повній мірі відповідає положенням законодавства та умовам укладеного між сторонами Договору в силу допущених помилок при визначенні початкових дат періодів прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати вартості товару за кожною зі спірних накладних та бази нарахування за видатковою накладною від 19.12.2021 року № 371, що призвело до заявлення вказаних сум у завищеному розмірі.

Так, згідно з частиною другою статті 252 Цивільного кодексу України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з частиною 5 статті 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до частини першої статті 255 Цивільного кодексу України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Як було зазначено вище, зважаючи на дати фактичної реєстрації позивачем відповідних податкових накладних та передбачений пунктом 6.3 Договору строк, Товариство з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна" було зобов`язане здійснити кінцеву оплату:

товару на суму 116 312,53 грн., поставленого за видатковою накладною від 19.12.2021 року № 371 (частково неоплаченою на вказану суму), - до 11.01.2022 року включно (дата реєстрації податкової накладної, з урахуванням розрахунку коригування, - 05.01.2022 року); прострочення оплати товару, поставленого за цією накладною на суму 116 312,53 грн., настало з 12.01.2022 року;

товару на суму 100 958,04 грн., поставленого за видатковою накладною від 21.12.2021 року № 374, - до 10.01.2022 року включно (дата реєстрації податкової накладної - 04.01.2022 року); прострочення оплати товару, поставленого за цією накладною, настало з 11.01.2022 року;

товару на суму 352 454,47 грн., поставленого за видатковою накладною від 22.12.2021 року № 381, - до 11.01.2022 року включно (дата реєстрації податкової накладної - 05.01.2022 року); прострочення оплати товару, поставленого за цією накладною, настало з 12.01.2022 року;

товару на суму 142 655,86 грн., поставленого за видатковою накладною від 24.12.2021 року № 387, - до 11.01.2022 року включно (дата реєстрації податкової накладної - 05.01.2022 року); прострочення оплати товару, поставленого за цією накладною, настало з 12.01.2022 року;

товару на суму 266 773,65 грн., поставленого за видатковою накладною від 27.12.2021 року № 388, - до 17.01.2022 року включно (дата реєстрації податкової накладної - 12.01.2022 року); прострочення оплати товару, поставленого за цією накладною, настало з 18.01.2022 року;

товару на суму 137 315,25 грн., поставленого за видатковою накладною від 29.12.2021 року № 392, - до 17.01.2022 року включно (дата реєстрації податкової накладної - 12.01.2022 року); прострочення оплати товару, поставленого за цією накладною, настало з 18.01.2022 року.

Здійснивши власний розрахунок цієї штрафної санкції, суд дійшов висновку про те, що обґрунтованою та арифметично вірною сумою пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача протягом дійсних періодів прострочення покупцем виконання грошового зобов`язання за Договором та із застосуванням дійсних баз нарахування, є сума цієї штрафної санкції у розмірі 97 409,35 грн., з яких: 10 267,37 грн. - пеня, нарахована у період з 12.01.2022 року по 10.06.2022 року на суму основного боргу за видатковою накладною від 19.12.2021 року № 371 у розмірі 116 312,53 грн.; 8 961,75 грн. - пеня, нарахована у період з 11.01.2022 року по 10.06.2022 року на суму основного боргу за видатковою накладною від 21.12.2021 року № 374 у розмірі 100 958,04 грн.; 31 112,56 грн. - пеня, нарахована у період з 12.01.2022 року по 10.06.2022 року на суму основного боргу за видатковою накладною від 22.12.2021 року № 381 у розмірі 352 454,47 грн.; 12 592,80 грн. - пеня, нарахована у період з 12.01.2022 року по 10.06.2022 року на суму основного боргу за видатковою накладною від 24.12.2021 року № 387 у розмірі 142 655,86 грн.; 22 759,81 грн. - пеня, нарахована у період з 18.01.2022 року по 10.06.2022 року на суму основного боргу за видатковою накладною від 27.12.2021 року № 388 у розмірі 266 773,65 грн.; 11 715,06 грн. - пеня, нарахована у період з 18.01.2022 року по 10.06.2022 року на суму основного боргу за видатковою накладною від 29.12.2021 року № 392 у розмірі 137 315,25 грн.

Відтак, стягненню з відповідача підлягає 97 409,35 грн. пені, у той час як в задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача 7 681,88 грн. пені слід відмовити.

Також, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати поставленого товару, позивач просив суд стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 14 853,81 грн., нарахованих на відповідні суми основного боргу за вищенаведеними видатковими накладними від 19.12.2021 року № 371, від 21.12.2021 року № 374, від 22.12.2021 року № 381, від 24.12.2021 року № 387, від 27.12.2021 року № 388 та від 29.12.2021 року № 392 у період з 25.12.2021 року по 10.06.2022 року в період з 25.12.2021 року по 10.06.2022 року, а також 154 978,92 грн. інфляційних втрат, нарахованих на означені суми боргу протягом цих періодів згідно з наданим позивачем розрахунком.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

При дослідженні здійсненого позивачем розрахунку заявлених до стягнення сум 3 % річних та інфляційних втрат судом було встановлено, що такий розрахунок не у повній мірі відповідає положенням законодавства та умовам укладеного між сторонами Договору з аналогічних підстав, що й пеня. Наявність допущених помилок при здійсненні такого розрахунку також призвело до заявлення вказаних сум компенсаційних виплат у завищеному розмірі.

Враховуючи вищенаведене, обґрунтованою сумою 3 % річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача протягом дійсних періодів прострочення покупцем виконання грошового зобов`язання за Договором та із застосуванням дійсних баз нарахування, є сума 3 % річних у розмірі 13 573,72 грн., з яких: 1 433,99 грн. - 3 % річних, нараховані у період з 12.01.2022 року по 10.06.2022 року на суму основного боргу за видатковою накладною від 19.12.2021 року № 371 у розмірі 116 312,53 грн.; 1 252,99 грн. - 3 % річних, нараховані у період з 11.01.2022 року по 10.06.2022 року на суму основного боргу за видатковою накладною від 21.12.2021 року № 374 у розмірі 100 958,04 грн.; 4 345,33 грн. - 3 % річних, нараховані у період з 12.01.2022 року по 10.06.2022 року на суму основного боргу за видатковою накладною від 22.12.2021 року № 381 у розмірі 352 454,47 грн.; 1 758,77 грн. - 3 % річних, нараховані у період з 12.01.2022 року по 10.06.2022 року на суму основного боргу за видатковою накладною від 24.12.2021 року № 387 у розмірі 142 655,86 грн.; 3 157,43 грн. - 3 % річних, нараховані у період з 18.01.2022 року по 10.06.2022 року на суму основного боргу за видатковою накладною від 27.12.2021 року № 388 у розмірі 266 773,65 грн.; 1 625,21 грн. - 3 % річних, нараховані у період з 18.01.2022 року по 10.06.2022 року на суму основного боргу за видатковою накладною від 29.12.2021 року № 392 у розмірі 137 315,25 грн.

Крім того, обґрунтованою сумою інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за дійсні періоди прострочення, а також з урахуванням належних баз нарахування, за обрахунком суду є 149 063,67 грн.

За таких обставин, стягненню з відповідача підлягає 13 573,72 грн. 3 % річних та 149 063,67 грн. інфляційних втрат, тоді як у задоволенні вимог позивача про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна" 1 280,09 грн. 3 % річних та 5 915,25 грн. інфляційних втрат слід відмовити.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників справи судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 року в справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.03.2018 року в справі № 910/13407/17, від 24.04.2019 року в справі № 915/370/16, від 05.03.2020 року в справі № 916/3545/15.

З огляду на викладене, всі інші доводи та міркування учасників справи відхилені судом як такі, що не спростовують висновків суду щодо часткового задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження сплати спірної суми заборгованості чи відсутності прострочення ним виконання своїх грошових обов`язків зі своєчасної оплати поставленого товару за Договором.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе обов`язки за Договором, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з урахуванням наведеного.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Що стосується понесених сторонами витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Положеннями частин 1-4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з приписами частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За змістом статті 221 Господарського процесуального кодексу України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про необхідність призначення судового засідання у справі для вирішення питання про судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Плюс Гурман" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна" на оплату професійної правничої допомоги.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна" (01001, місто Київ, площа Спортивна, БЦ "ГУЛІВЕР", будинок 1-А, поверх 15; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Плюс Гурман" (23013, Вінницька область, Барський район, сільрада Івановецька, (за межами населеного пункту) урочище Гурман, будинок 1, кімната 7; ) 1 116 469 (один мільйон сто шістнадцять тисяч чотириста шістдесят дев`ять) грн. 80 коп. основного боргу, 97 409 (дев`яносто сім тисяч чотириста дев`ять) грн. 35 коп. пені, 13 573 (тринадцять тисяч п`ятсот сімдесят три) грн. 72 коп. 3 % річних, 149 063 (сто сорок дев`ять тисяч шістдесят три) грн. 67 коп. інфляційних втрат, а також 20 647 (двадцять тисяч шістсот сорок сім) грн. 75 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

5. Призначити судове засідання для вирішення питання про витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Плюс Гурман" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна" на професійну правничу допомогу на 21.12.2022 року о 16:45 год. Засідання відбудеться у приміщенні господарського суду міста Києва за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 44-В, корпус Б, зал № 8.

6. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Плюс Гурман" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Луї Дрейфус Компані Україна" протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду надати суду докази понесення ними заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу.

7. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

8. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 02.12.2022 року.

Суддя В.С. Ломака