ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2022 р. Справа№ 910/3373/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.

представники учасників справи у судове засідання 20.10.2022 не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Південноукраїнська атомна електрична станція» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2022 (повний текст додаткового рішення складено 29.07.2022)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Південьбудресурс»

про ухвалення додаткового рішення

у справ №910/3373/22 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Південьбудресурс»

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Південноукраїнська атомна електрична станція»

про стягнення заборгованості в розмірі 734 400,00 грн

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.07.2022 позов задоволено повністю, стягнуто з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Південноукраїнська атомна електрична станція» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Південьбудресурс» заборгованість у розмірі 734 400 грн 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 11 016 грн 00 коп.

21.07.2022 до суду надійшла заява представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Південьбудресурс», направлена засобами поштового зв`язку 18.07.2022, про ухвалення додаткового рішення. В обґрунтування вказаної заяви, позивач зазначає про наявність підстав для ухвалення додаткового рішення та стягнення з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Південноукраїнська атомна електрична станція» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Південьбудресурс» 48 720,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 29.07.2022 стягнуто з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Південноукраїнська атомна електрична станція» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Південьбудресурс» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 48 720 грн.

Суд, виходячи з наданих позивачем доказів на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, дійшов висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, оскільки рішенням Господарського суду міста Києва не вирішено даного питання.

Не погоджуючись з ухваленим додатковим рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Південноукраїнська атомна електрична станція» 18.08.2022 звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2022 у справі №910/3373/22 та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір витрат на оплату правничої допомоги до 1000 грн. Справу розглядати без участі представника апелянта.

Крім того, скаржником до апеляційної скарги додано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди відповідача із розміром заявлених витрат позивача на професійну правничу допомогу. Зокрема, відповідач вважає, що заявлена сума витрат в розмірі 48 720,00 грн є не співмірною із обсягом наданих адвокатом послуг, виконаних робіт, складністю справи та ціною позову, та не відповідає критеріям розумності та реальності.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/3373/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Шаптала Є.Ю., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/3373/22. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України, за апеляційною скаргою Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Південноукраїнська атомна електрична станція» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2022 у справі №910/3373/22.

07.09.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/3373/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Південноукраїнська атомна електрична станція» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2022 у справі №910/3373/22, розгляд апеляційної скарги у справі №910/3373/22 призначено на 20.10.2022.

15.09.2022 до канцелярії суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Південьбудресурс» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване додаткове рішення - без змін. Позивач вважає, що заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію розумності таких витрат, апелянтом не надано доказів на підтвердження своїх доводів, зокрема щодо важкого економічного стану та неспівмірності заявлених витрат. Розгляд справи позивач просив здійснювати без участі його представника.

19.10.2022 до канцелярії суду від Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Південноукраїнська атомна електрична станція» надійшла заява про розгляд апеляційної скарги в даній справі без участі представника скаржника.

У судове засідання 20.10.2022 учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином.

Колегією суддів враховано, що відповідач в апеляційній скарзі та в поданій до суду заяві просив справу розглянути без участі його представника. Крім того, позивач у відзиві на апеляційну скаргу також просив розглянути справу без участі свого представника.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відтак, з метою забезпечення принципу розумності строків розгляду спору, з огляду на подані учасниками справи клопотання про розгляд справи без їх участі, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване додаткове рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати зокрема на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України унормовано: витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

За приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, на підтвердження розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду: Договір про надання правової допомоги № 04-03/21 від 04.03.2021; Додаткову угоду № 15 від 17.12.2021; Акти приймання-передачі наданої правової допомоги (наданих послуг) № 1 від 14.07.2022 на суму 12 000,00 грн. та № 2 від 14.07.2022 на суму 36 720,00 грн.; Ордер серія АР № 1073604.

З наданих документів вбачається, що 04.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Південьбудресурс» (клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Лохматов і партнери» (Адвокатське об`єднання) укладено договір про надання правової допомоги №04-03/21, відповідно до умов якого Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання щодо виконання функцій представника та надання правової допомоги для захисту прав, свобод і законних інтересів Клієнта в будь - яких справах, що стосуються Клієнта, а Клієнт зобов`язується виплатити Адвокатському об`єднанню винагороду за надання правової допомоги та компенсацію фактичних витрат, пов`язаних з виконанням договору.

Відповідно до п. 4.1. вказаного договору за надання правової допомоги Клієнт зобов`язується виплатити гонорар Адвокатському об`єднанню в розмірі, погодженому сторонами, та оформленому окремою письмовою угодою.

За змістом Додаткової угоди № 15 від 17.12.2021 до Договору про надання правової допомоги № 04-03/21 від 04.03.2021 гонорар за надання правової допомоги визначений з урахуванням складності справи; часом, який необхідно витратити; ціною позову та значенням справи для Клієнта. Перелік та вартість послуг зазначені у п. 2.1.1. цієї угоди, а також визначені у вигляді додаткової винагороди за досягнення позитивного результату для Клієнта (гонорар успіху), зазначеного у п. 2.1.2. цієї угоди (п. 2.1. угоди).

Згідно з п. 2.1.1. перелік та вартість послуг становить 12 000,00 грн та включає в себе:

- надання усних консультацій та роз`яснень, які стосуються предмету спору та визначення правової позиції відповідно до побажань Клієнта: час, витрачений на надання правової допомоги - 0,5 години, ставка за годину - 1 500,00 грн, вартість - 750,00 грн;

- складання та підготовка до відправки позовної заяви до Господарського суду міста Києва про стягнення з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Південноукраїнська атомна електрична станція» на користь клієнта вартості поставленого за договором №53-123-01-21-07204 від 20.10.2021 товару в розмірі 734 400,00 грн: час, витрачений на надання правової допомоги - 5 годин, ставка за годину - 1 500,00 грн, вартість - 7 500,00 грн;

- складання та підготовка до відправки до Господарського суду міста Києва відповіді на відзив (у разі отримання відзиву): час, витрачений на надання правової допомоги - 1 година, ставка за годину - 1 500,00 грн, вартість - 1 500,00 грн;

- складання та підготовка до відправки до Господарського суду міста Києва заяви про ухвалення додаткового рішення: час, витрачений на надання правової допомоги - 1,5 години, ставка за годину - 1 500,00 грн, вартість - 2 250,00 грн.

У п. 2.1.2. угоди сторони встановили, що винагорода Адвокатського об`єднання за досягнення позитивного результату для клієнта (гонорар успіху) у справі, предметом якої є стягнення з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Південноукраїнська атомна електрична станція» на користь клієнта вартості поставленого за договором №53-123-01-21-07204 від 20.10.2021 товару в розмірі 734 400,00 грн, є фіксованою та складає 5% від стягнутої за рішення суду суми заборгованості і є складовою частиною гонорару Адвокатського об`єднання.

14.07.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Південьбудресурс» та Адвокатським об`єднанням «Лохматов і партнери» підписано Акт приймання-передачі наданої правової допомоги (наданих послуг) № 1 від 14.07.2022 на суму 12 000,00 грн. та № 2 від 14.07.2022 на суму 36 720,00 грн.

Разом з тим, оцінюючи докази, надані позивачем, суд враховує, що відповідно до правової позиції об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладеної у постанові у справі №922/445/19 від 03.10.2019, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 Господарського процесуального кодексу України).

Суд першої інстанції з огляду на надані позивачем докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, враховуючи, що рішенням Господарського суду міста Києва не вирішено питання про розподіл судових витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат за правилами, передбаченими ст. 129 ГПК України.

Водночас, в апеляційній скарзі відповідач заперечує щодо розміру заявлених витрат позивача на професійну правничу допомогу, зазначаючи, що заявлена сума витрат в розмірі 48 720,00 грн є не співмірною із обсягом наданих адвокатом послуг, виконаних робіт, складністю справи та ціною позову, та не відповідає критеріям розумності та реальності. У прохальній частині апеляційної скарги відповідач просить суд апеляційної інстанції зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 1 000,00 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Рішення Господарського суду міста Києва про задоволення позову прийнято 11.07.2022, заява про ухвалення додаткового рішення надійшла до суду 21.07.2022 (направлена засобами поштового зв`язку 18.07.2022), а оскаржуване додаткове рішення прийнято судом 29.07.2022.

Судом апеляційної інстанції враховано, що розгляд справи № 910/3373/22 судом першої інстанції здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Додаткове рішення ухвалене судом у даній справі також без повідомлення (виклику) сторін з огляду на приписи ч. 3 ст. 244 ГПК України.

Доводи апеляційної скарги зводяться лише до того, що стягнення адвокатських витрат у зазначеній позивачем сумі не відповідає критеріям реальності, розумності та співрозмірності. В апеляційній скарзі відповідач висловив свої заперечення щодо розміру заявлених витрат позивача на професійну правничу допомогу та просить суд апеляційної інстанції зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 1 000,00 грн.

При цьому, відповідної заяви до суду першої інстанції не подав. Матеріали справи не містять заперечень відповідача проти поданої заяви позивача про ухвалення додаткового рішення чи клопотання про зменшення таких витрат.

Натомість, в клопотанні про поновлення строків на подання апеляційної скарги скаржник зазначив, що не мав можливості направити клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, оскільки заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Південьбудресурс» про ухвалення додаткового рішення він отримав лише 25.07.2022, а рішення судом було ухвалено 29.07.2022.

При цьому, судом апеляційної інстанції враховано, що заяву про прийняття додаткового рішення у даній справі позивачем було також направлено 18.07.2022 як Державному підприємству «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» так і Відокремленому підрозділу «Південноукраїнська атомна електрична станція» (а.с. 97, 98). Тобто, на переконання колегії суддів у відповідача була можливість надати свої заперечення щодо розміру адвокатських витрат, а у разі потреби, звернутися до суду з відповідною заявою про надання додаткового часу для забезпечення свого права на подання заперечень.

Так, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Колегія суддів також враховує правові висновки, що викладені в постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі №372/1010/16-ц, де зазначено, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що понесені Товариством з обмеженою відповідальністю «Південьбудресурс» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 48 720,00 грн є документально підтвердженими.

Однак відповідач вважає, що розмір гонорару, визначений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Південьбудресурс» та його адвокатом, є завищеним, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспівмірним з обсягом наданих адвокатських послуг.

Суд враховує, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. Відповідна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 20.11.2020 №910/13071/19.

У постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 викладено правову позицію, згідно з якою у розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009, справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015).

Згідно з висновком ЄСПЛ, викладеним у рішенні від 02.06.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Разом з цим, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18.

Обґрунтовуючи заперечення щодо розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу, відповідач також посилається на важкий економічний стан, зазначаючи, що стягнення заявлених витрат буде надмірним тягарем для відповідача.

Врахувавши доводи скаржника щодо неспівмірності заявлених адвокатських витрат, перевіривши матеріали справи, з огляду на обставини даної справи, предмет та підстави позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про реальність витрат Товариства з обмеженою відповідальністю «Південьбудресурс» на професійну правничу допомогу, а також обґрунтованість та співмірність розміру таких витрат.

Водночас, судова колегія наголошує, що належних доказів або обґрунтувань, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат на послуги адвоката у справі, відповідач не надав, що у свою чергу свідчить про недоведення неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

При цьому, самі лише посилання на неспівмірність витрат та незгода із сумою понесених витрат на професійну правничу допомогу не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про розподіл судових витрат (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.05.2020 року по справі № 910/5410/19).

З наведених підстав судова колегія визнає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та відхиляє.

Таким чином, з огляду на наявні в матеріалах справи докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку про реальність витрат Товариства з обмеженою відповідальністю «Південьбудресурс» на професійну правничу допомогу та наявність підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Південьбудресурс» про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 48 720,00 грн.

Отже, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2022 у справі №910/3373/22.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

Згідно частини першої, третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2022 прийняте за повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, у задоволенні апеляційної скарги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Південноукраїнська атомна електрична станція» слід відмовити, а оскаржуване додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2022 - залишити без змін.

Керуючись ст. 129, 232-241, 244, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Південноукраїнська атомна електрична станція» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2022 у справі № 910/3373/22 залишити без задоволення.

2. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2022 у справі № 910/3373/22 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 25.11.2022 після виходу судді з відпустки.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді А.О. Мальченко

Є.Ю. Шаптала