РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.11.2022Справа № 910/7720/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) господарську справу

За позовом Фізичної особи - підприємця Супрунюка Олександра Михайловича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Данко"

про стягнення 419 726,79 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа - підприємець Супрунюк Олександр Михайлович (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Данко" (далі - відповідач) про стягнення 419 726,79 грн, з яких 318 837,04 грн - основний борг, 62 678,17 грн - інфляційні втрати, 8 050,63 грн - 3% річних, 30 160,95 грн - пеня.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором № 27/10-20 в частині оплати наданих послуг у встановлений договором строк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.08.2022 відкрито провадження у справі № 910/7720/22, призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання), а також встановлено строки для вчинення учасниками справи процесуальних дій.

Судом встановлено факт належного повідомлення сторін про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Так, ухвала суду від 23.08.2022 була отримана позивачем 13.09.2022, а відповідачем - 01.09.2022, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, які долучені до матеріалів справи.

Відповідач у даній справі правом на подання відзиву на позов не скористався

Зважаючи на наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ч. 9 ст. 165, ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

27.10.2020 між відповідачем (замовник) та позивачем (перевізник) укладено договір № 27/10-20 про перевезення вантажів автомобільним транспортом (далі - договір), за умовами якого замовник зобов`язався надавати для перевезення вантажі, а перевізник прийняти їх за обсягом та номенклатурою згідно з ТТН та доставляти їх до пункту призначення (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.4 договору загальна вартість послуг визначається сторонами в акті виконаних робіт згідно з ціною, передбаченою п. 2.1 договору за фактичним обсягом виконаних робіт.

Згідно з п. 5.1 договору оплата послуг перевізника виконується замовником у національній валюті України протягом 3-х днів з моменту підписання акту виконаних робіт шляхом перерахування коштів на поточний рахунок перевізника. Можлива передплата.

Відповідно до п. 5.2 договору остаточний розрахунок за послуги перевізника виконується щомісячно протягом 3-х банківських днів з моменту отримання рахунку, наданого перевізником відповідно до підписаного акту виконаних робіт.

Як погоджено сторонами в п. 8.3 договору, вказаний договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2020, якщо до закінчення строку дії договору жодна із сторін не ініціює його розірвання, він автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік.

Судом встановлено, що між сторонами підписані акт № ОУ-0000692 від 08.10.2021 на суму 266 725,66 грн, а також акт № ОУ-0000693 від 16.10.2021 на суму 72 559,70 грн.

Позивачем 08.10.2021 виставлено рахунок № 0000729 на оплату послуг на суму 266 725,66 грн, а 16.10.2021 - рахунок на оплату послуг на суму 72 559,70 грн.

Позивачем було надано платіжне доручення № 8242 від 08.10.2021 на суму 50 000,00 грн, а також платіжне доручення № 4883 від 14.01.2022 на суму 300 000,00 грн.

Позивачем в рахунок погашення заборгованості відповідача зараховано грошові кошти в розмірі 20 448,32 грн, оскільки, як вбачається з акту звірки взаєморозрахунків, у відповідача станом на 01.10.2021 існувала заборгованість в розмірі 329 551,68 грн.

За вказаних обставин, позивач вказує, що у відповідача станом на момент звернення до суду існує заборгованість в розмірі 318 837,04 грн (266 725,66 + 72 559,70 - 20 448,32).

Судом також встановлено, що позивач здійснив реєстрацію податкових накладних № 21 від 08.10.2021 (квитанція про реєстрацію від 28.10.2021), № 38 від 16.10.2021 (квитанція про реєстрацію від 28.10.2021).

Розглянувши заявлені позивачем вимоги, суд зазначає про наступне.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст. 307 Господарського кодексу України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 вказаної статті, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною 1 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач доказів, які б підтверджували оплату ним заборгованості перед позивачем або спростовували доводи останнього, суду не надав.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 318 837,04 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача інфляційну складову боргу в розмірі 62 678,17 грн та 3% річних в розмірі 8 050,63 грн.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проте, суд не погоджується з початковою датою прострочення відповідачем оплати, визначеною позивачем в розрахунках.

Так, відповідно до умови п. 5.2 договору остаточний розрахунок здійснюється протягом 3-х банківських днів, отже, оплата згідно з актом від 08.10.2022 почалась з 14.10.2021, а за актом від 16.10.2021 прострочення почалось з 21.10.2021. Водночас, позивачем відповідні нарахування здійснені без урахування вказаних положень договору, через три дні.

Здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат, суд встановив, що їх розмір становить 63 374,11 грн, тобто є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже, вимога про стягнення з відповідача інфляційної складової боргу заявлена позивачем правомірно та підлягає задоволенню у розмірі, визначеному позивачем, а саме в розмірі 62 678,17 грн.

Здійснивши власний розрахунок 3% річних, суд встановив, що їх розмір становить 8 000,82 грн, тобто є меншим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже, вимога про стягнення з відповідача 3% річних заявлена позивачем правомірно, проте підлягає задоволенню частково у розмірі, визначеному судом, а саме в розмірі 8 000,82 грн.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення 30 160,95 грн пені.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд зазначає, що за розрахунком суду, розмір пені становить 29 878,69 грн, отже, вимоги позивача у даній частині підлягають частоковому задоволенню.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача основного боргу (заборгованості за надані послуги) в розмірі 318 837,04 грн, інфляційної складової боргу в розмірі 62 378,17 грн, 3% річних в розмірі 8 000,82 грн та пені в розмірі 29 878,69 грн.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 231, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Данко" (03035, м. Київ, вул. Шаповала Генерала, будинок 2, офіс 111, код 32727466) на користь фізичної особи - підприємця Супрунюка Олександра Михайловича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) основний борг в розмірі 318 837,04 грн (триста вісімнадцять тисяч вісімсот тридцять сім грн 04 коп.), інфляційну складову боргу в розмірі 62 378,17 грн (шістдесят дві тисячі триста сімдесят вісім грн 17 коп.), 3% річних в розмірі 8 000,82 грн (вісім тисяч грн 82 коп.), пеню в розмірі 29 878,69 грн (двадцять дев`ять тисяч вісімсот сімдесят вісім грн 69 коп.), а також судовий збір в розмірі 6 290,92 грн (шість тисяч двісті дев`яносто грн 92 коп.).

3. У задоволенні інших вимог позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 29.11.2022.

Суддя О.Г. Удалова