ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2022 Справа № 914/1883/22

За позовом:Керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова, м. Львів,
до відповідача-1: до відповідача-2:Львівської міської ради, м. Львів, Товариства з обмеженою відповідальністю «Оріон-Експорт», м. Львів,
про: визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, державного акта, скасування державної реєстрації речових прав,

Суддя Н.Є. Березяк

Секретар судового засідання Р.Р. Волошин

За участю представників сторін:

від прокуратури: Леонтьєва Н.Т.

від позивача: Коржевич У.- представник;

від відповідача: Дмух М.В.- представник

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Керівника Галицької окружної прокуратури міста Львова до Львівської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю «Оріон-Експорт» про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, державного акта, скасування державної реєстрації речових прав.

Ухвалою суду від 18.08.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.09.2022.

Рух справи відображено в ухвалах суду.

В судовому засіданні 03.11.2022 та 11.11.2022 року прокурор позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів, викладених в позовній заяві, матеріалах справи та поясненнях наданих в судових засіданнях. В обґрунтування позовних вимог посилаються на ті обставини, що оскаржувані рішення Брюховицької селищної ради №124 від 27.12.2011 «Про продаж у власність ТОВ «Оріон-Експорт» земельної ділянки площею 1,15 га для будівництва та обслуговування бази відпочинку по вул. Лікарській,4» та укладений на підставі зазначеного рішення Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 14.03.2002 прийняте в порушення ст.ст.4,74 ЗК України та Указу Президента України №32/39 від 19.01.1999 ( в редакції від 09.03.2000) « Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення». Як стверджує в позовній заяві прокурор, незаконність продажу земельної ділянки комунальної власності встановлено окружною прокуратурою під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні внесеному 01.04.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000006, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.1 ст. 366 КК України. 21.12.2021 під час проведення слідчих дій (тимчасового доступу до речей та документів).

В судовому засіданні представник Львівської міської ради позовні вимоги визнала в повному обсязі з підстав і мотивів, викладених в поясненні . В обґрунтування своїх пояснень представник Львівської міської ради посилається на те, що на час прийняття рішення Брюховицькою селищною радою № 124 від 27.12.2001р. діяв Земельний кодекс України від 18.12.1990, у редакції станом на 12.07.2000р., відповідно до якого існувала чітка заборона передачі земельних ділянок рекреаційного призначення у приватну власність.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав і мотивів, викладених у відзиві на позов, наданих пояснень та долучених до матеріалів справи документів. В обґрунтування своїх заперечень посилається на ті обставини, що оскаржуване рішення Брюховицької селищної рад та укладений договір купівлі -продажу земельної ділянки від 14.0.2002 на час його прийняття та укладення не суперечить положенням чинного законодавства та прийняте з дотриманням встановленого порядку в межах наданої компетенції. Крім того відповідач зазначає, що з моменту прийняття оскаржуваного рішення та укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки пройшло більше 20 років та просить застосувати наслідки спливу строків позовної давності, про що нм було подано відповідну заяву.

09.11.22 прокурором подано письмове заперечення на заяву про застосування строків позовної давності.

В судовому завданні 11.11.2022 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

27.12.2001 Брюховицькою селищною радою прийнято рішення №124, яким затверджено ТзОВ «Оріон-Експорт» технічний паспорт на земельну ділянку площею 1,15 га по вул. Лікарській, 4, яка підлягає продажу для будівництва та обслуговування бази відпочинку та погоджено продаж ТзОВ «Оріон-Експорт» у власність земельної ділянк площею 1,15 га для будівництва та обслуговування бази відпочинку по вул. Лікарській, 4 за ціною 138 220,00 гри. (стро тридцять вісім тисяч двісті двадцять гривень) без врахування ПДВ, що визначена висновком експерта про оцінну вартість земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 28.06.2001.

На підставі вищезазначеного рішення №124 від 27.12.2001, між Брюховицькою селищною радою (продавець) та ТзОВ «Оріон-Експорт» (покупець) укладеного договір купівлі-продажу земельної ділянки від 15.03.2002, за яким товариство набуло у власність земельну ділянку площею 11 500,00 кв.м., за адресою: м. Львів - смт. Брюховичі, вул. Лікарська, 4.

06.06.2002 Брюховицькою селищною радою ТзОВ «Оріон-Експорт» видано державний акт на право власності на землю серії ЛВ №028964, у відповідності до якого, на підставі рішення №124 від 27.12.2001, договору купівлі-продажу від 15.03.2002 ТзОВ «Оріон-Експорт» набуло у власність земельну ділянку площею 1,1500 га (11500 кв.м.) для будівництва та обслуговування бази відпочинку у смт. Брюховичі на вул. Лікарській, 4.

Як зазначено в позовній заяві, за результатом опрацювання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що 15.05.2020 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 52285286 від 19.05.2020 та зареєстровано право приватної власності ТзОВ «Оріон-Експорт» на земельну ділянку площею 1,15 га кадастровий номер :06:001:0954, за адресою: Львівська область, смт. Брюховичі, вулиця Лікарська,4. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101. Підстава для державної реєстрації: державний акт на право приватної власності на землю, серія та номер: ЛВ№028964, виданий 06.06.2002, видавник: Виконавчий комітет Брюховецької селищної ради.

Позивач зазначає, що досудовим розслідуванням встановлено, що спірна земельна ділянка площею 1,15 га (кадастровий номер :06:001:0954) до моменту передачі її у власність ТзОВ «Оріон-Експорт» перебувала у користуванні Львівського ліспаркгоспу та належала до державного лісового фонду Брюховицького лісництва (квартал 42, виділ 1,4,5,6.7) у складі земельної ділянки площею 14,7 га. Висновком №811 від 10.07.2000 Львівське державне лісогосподарське об`єднання «Львівліс» не заперечувало про передачу земельної ділянки лісового фонду кв.42 виділ 1,4,5.6,7 загальною площею 14,7 га Брюховицького лісництва Львівського ліспаркгоспу в користування Брюховицькій селищній Раді. Площа ділянки, що передається представлена низькоповнотними насадженнями і використовується населенням в основному для рекреаційних потреб. 13.07.2000 виконавчим комітетом Брюховицької селищної ради прийнято рішення №246, яким вилучено земельну ділянку площею 14,7 га з користування Львівського лісопаркового господарства за його згодою. У подальшому земельна ділянка загальною площею 14,7 га передана ТзОВ «ОріонЕкспорт» двома частинам :

- ділянка площею 13.2333 га Брюховицька селищна рада передала у постійне користування на умовах оренди ТзОВ «Оріон-Експорт», на підставі рішення виконавчого комітету Брюховицької селищної ради №660 від 27.12.2001 та державного акту на право постійного користування землею від 28.12.2001 (ІІ-ЛВ №--2982);

- ділянка площею 1,15 га передана у власність ТзОВ «Оріон-Експорт» на підставі рішення №124 від 27.12.2001, договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.03.2002.

Приймаючи оскаржуване рішення №124 від 27.12.2001 «Про продаж у власність ТзОВ «Оріон-Експорт» земельної ділянки площею 1,15 га для будівництва та обслуговування бази відпочинку по вул. Лікарській, 4», Брюховицька селищна рада керувалась Земельним кодексом України №561-ХІІ від 18.12.1990, Указом Президента України №32/39 від 19.01.1999 «Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення».

Прокурор зазначає, що Брюховицькою селищною радою порушено вимоги законодавства при прийнятті оскаржуваного рішення та відчуженні земельної ділянки, що стало підставою подання позову.

З огляду на викладене, прокурор просить визнати незаконним та скасувати рішення Брюховицької селищної ради №124 від 27.12.2001 «Про продаж у власність ТзОВ «Оріон-Експорт» земельної ділянки площею 1,15 га для будівництва та обслуговування бази відпочинку по вул. Лікарській, 4»; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 14.03.2002, укладений між Брюховицькою селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оріон-Експорт», зареєстрований в реєстрі №1891; визнати недійсним державний акт на право власності на землю від 06.06.2002, серія Л В № 028964, зареєстрований в книзі записів державної реєстрації державних актів на право власності на землю за №5; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Оріон-Експорт», на земельну ділянку площею 1,15 га кадастровий номер 46.10166300:06:001:0954 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, з одночасним припиненням речового права.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані і не підлягають до задоволення.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно з ст.58 Конституції України нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, тому при з`ясуванні законності прийняття відповідачами спірних рішень, потрібно керуватися законодавством, яке діяло на дату їх прийняття.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 4 Земельного кодексу України №561-XII від 18.12.1990 встановлено, що не можуть передаватись у колективну та приватну власність: землі природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; землі лісового фонду, за винятком невеликих (до 5 гектарів) ділянок лісів, що входять до складу угідь сільськогосподарських підприємств, селянських (фермерських) господарств.

Згідно ст. 74 Земельного кодексу України №561-XII від 18.12.1990, до земель рекреаційного призначення належать землі, призначені для організованого масового відпочинку і туризму населення: земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, кемпінгів, туристських баз, стаціонарних і наметових туристсько-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристських станцій, парків, зелених зон навколо міст та інших населених пунктів, навчально-туристських стежок, маркірованих трас, дитячих і спортивних таборів, і розташовані поза землями оздоровчого призначення. За межами міст та інших населених пунктів землі, зайняті лісопарками та іншими зеленими насадженнями, що виконують захисні та санітарно-гігієнічні функції і є місцем відпочинку населення, включаються до складу зеленої зони. На землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкодити використанню їх за цільовим призначенням.

Пунктом 2 Указу Президента України №32/39 від 19.01.1999 (в редакції від 09.03.2000) установлено, що об`єктами купівлі-продажу відповідно до цього Указу є земельні ділянки, на яких знаходяться об`єкти нерухомого майна, в тому числі об`єкти незавершеного будівництва та законсервовані об`єкти, що приватизовані (відчужені) відповідно до законодавства України. Пунктом 6. Указу №32/39 від 19.01.1999 (в редакції від 09.03.2000) передбачено, що земельні ділянки несільськогосподарського призначення продаються покупцям, яким належать об`єкти нерухомого майна, що розташовані на такій земельній ділянці.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна земельна ділянка площею 1,15 га (кадастровий номер :06:001:0954) до моменту передачі її у власність ТзОВ «Оріон-Експорт» перебувала у користуванні Львівського ліспаркгоспу та належала до державного лісового фонду Брюховицького лісництва (квартал 42, виділ 1,4,5,6.7) у складі земельної ділянки площею 14,7 га. Висновком №811 від 10.07.2000 Львівське державне лісогосподарське об`єднання «Львівліс» не заперечувало про передачу земельної ділянки лісового фонду кв.42 виділ 1,4,5.6,7 загальною площею 14,7 га Брюховицького лісництва Львівського ліспаркгоспу в користування Брюховицькій селищній Раді. Площа ділянки, що передавалася була представлена низькоповнотними насадженнями і використовувалася населенням в основному для рекреаційних потреб. 13.07.2000 виконавчим комітетом Брюховицької селищної ради прийнято рішення №246, яким вилучено земельну ділянку площею 14,7 га з користування Львівського лісопаркового господарства за його згодою. У подальшому земельна ділянка загальною площею 14,7 га передана ТзОВ «Оріон-Експорт» двома частинами:

- ділянка площею 13.2333 га Брюховицька селищна рада передала у постійне користування на умовах оренди ТзОВ «Оріон-Експорт», на підставі рішення виконавчого комітету Брюховицької селищної ради №660 від 27.12.2001 та державного акту на право постійного користування землею від 28.12.2001 (ІІ-ЛВ №--2982);

- ділянка площею 1,15 га передана у власність ТзОВ «Оріон-Експорт» на підставі рішення №124 від 27.12.2001, договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.03.2002. Приймаючи оскаржуване рішення №124 від 27.12.2001 «Про продаж у власність ТзОВ «Оріон-Експорт» земельної ділянки площею 1,15 га для будівництва та обслуговування бази відпочинку по вул. Лікарській, 4», Брюховицька селищна рада керувалась Земельним кодексом України №561-ХІІ від 18.12.1990, Указом Президента України №32/39 від 19.01.1999 «Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення». На час відчуження земельної ділянки правовідносини були врегульовані Положенням про порядок продажу земельних ділянок несільськогосподарського призначення під приватизованими об`єктами нерухомості для здійснення підприємницької діяльності в смт. Брюховичі, затвердженого рішенням Брюховицької селищної ради №118 від 22.11.2001.

Статтею 2 Земельного кодексу України №561-XII від 18.12.1990, у редакції станом на 12.07.2000 визначено, що відповідно до цільового призначення всі землі України поділяються на:1) землі сільськогосподарського призначення; 2) землі населених пунктів (міст, селищ міського типу і сільських населених пунктів); 3) землі промисловості, транспорту, зв`язку, оборони та іншого призначення; 4) землі природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; 5) землі лісового фонду; 6) землі водного фонду; 7) землі запасу. Статтями 4, 74 Земельного кодексу України №561-ХИ від 18.12.1990, у редакції станом на 12.07.2000, що діяла на час прийняття оскаржуваного рішення визначено, що до земель рекреаційного призначення належать землі, призначені для організованого масового відпочинку і туризму населення: земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, кемпінгів, туристських баз, стаціонарних і наметових туристсько-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристських станцій, парків, зелених зон навколо міст та інших населених пунктів, навчально-туристських стежок, маркірованих трас, дитячих і спортивних таборів, і розташовані поза землями оздоровчого призначення. На землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкодити використанню їх за цільовим призначенням (стаття 75). Не можуть передаватись у приватну власність землі природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, землі лісового фонду, за винятком невеликих (до 5 гектарів) ділянок лісів, що входять до складу угідь сільськогосподарських підприємств, селянських (фермерських) господарств (стаття 4).

Як зазначає прокурор, на момент прийняття оскаржуваного рішення №124 від 27.12.2001 чинним Земельним кодексом України №561-ХІІ від 18.12.1990, у редакції станом на 12.07.2000 була заборонена передача земельних ділянок рекреаційного призначення у приватну власність. На підставі оскаржуваного рішення №124 від 27.12.2001 спірна земельна ділянка вибула із комунальної власності, внаслідок подальшого укладення договору купівлі-продажу від 15.03.2002 та видачі державного акта на право власності на землю від 06.06.2002.

Крім того, прокурор посилається на те, що відчуження зазначеної земельної ділянки суперечить Указу Президента України №32/39 від 19.01.1999 «Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення» з огляду на те, що на спірній земельній ділянці був відсутній об`єкт нерухомості, який належав ТОВ «Оріон-Експорт».

З огляду на наведене прокурор зазначає, що рішення Брюховицької селищної ради №124 від 27.12.2001 суперечить вимогам ст. 4, 74 Земельного кодексу України №561-ХІІ від 18.12.1990, пунктам 2, 6 Указу Президента України №32/39 від 19.01.1999 (в редакції від 09.03.2000) «Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення», пункту 1.2. Положення про порядок продажу земельних ділянок несільськогосподарського призначення під приватизованими об`єктами нерухомості для здійснення підприємницької діяльності, в смт. Брюховичі, затвердженого рішенням Брюховицької селищної ради №118 від 22.11.2001, а відтак підлягають визнанню недійсним в судовому порядку.

Також прокурор зазначає, що оскільки державна реєстрація речового права (права приватної власності) ТзОВ «Оріон-Експорт» на спірну земельну ділянку проведена 15.05.2020 на підставі оскаржуваного акта на право власності на землю від 06.06.2002, який виданий згідно рішення №124 від 27.12.2001, в супереч ст.ст. 4, 75 Земельного кодексу України №561-ХІІ від 18.12.1990, у редакції станом на 12.07.2000, пунктам 2, 6 Указу Президента України №32/39 від 19.01.1999 (в редакції від 09.03.2000) «Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення», пунктам 1.2. та 2.6. Положення про порядок продажу земельних ділянок несільськогосподарського призначення під приватизованими об`єктами нерухомості для здійснення підприємницької діяльності в смт. Брюховичі, затвердженого рішенням Брюховицької селищної ради №118 від 22.11.2001, а отже неможна вважати, що така реєстрація відповідає законодавству.

Як вбачається з матеріалів справ, розпорядженням Кабінету Міністрів України №718-р від 12.06.2020 «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Львівської області» до Львівської територіальної громади включено Брюховицьку громаду. Ухвалою Львівської міської ради №6 «Про функціонування Львівської міської територіальної громади» від 29.12.2020, визначено Львівську міську територіальну громаду правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, територія яких включена до території Львівської міської територіальної громади, зокрема Брюховицької громади. Підпунктом 1.3 пункту 1 ухвали Львівської міської ради №7 «Про припинення місцевих рад шляхом приєднання до Львівської міської ради» від 29.12.2020, визначено припинити шляхом приєднання до Львівської міської ради , місце розташування: пл. Ринок, 1, м. Львів, Львівської області юридичні особи: зокрема Брюховицьку селищну раду (, місце розташування: вул. Ясна 1, смт. Брюховичі, м. Львів, Львівської області). Оскільки Львівська міська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Брюховицької селищної ради, прокурор зазначив її відповідачем у справі.

Львівська міська рада надала письмові пояснення в яких визнала позовні вимоги прокурора.

ТОВ «Оріон-Експорт» проти позову заперечує, вважає позовні вимоги необґрунтованими з огляду на те, що на час прийняття оскаржуваного рішення спірна земельна ділянка перебувала в складі земельної ділянки загальною площею 14,7 га і за категорією відносилась до земель запасу Брюховицької селищної ради.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.07.2000 Львівський ліспаркгосп ДГО «Львівліс» звернувся до Брюховицької селищної ради листом №427 з проханням вилучити земельну ділянку державного лісового фонду Брюховицького лісництва (квартал 42, виділ 1,4,5,6.7) площею 14,7 га з їхнього користування та віднести вказаний наділ до земель запасу. Висновком №811 від 10.07.2000 Львівське державне лісогосподарське об`єднання «Львівліс» не заперечувало про передачу земельної ділянки лісового фонду кв.42 виділ 1,4,5.6,7 загальною площею 14,7 га Брюховицького лісництва Львівського ліспаркгоспу в користування Брюховицькій селищній Раді. Площа ділянки, що передавалася була представлена низькоповнотними насадженнями і використовувалася населенням як зона відпочинку.

13.07.2000 виконавчим комітетом Брюховицької селищної ради прийнято рішення №246, яким вилучено земельну ділянку площею 14,7 га з користування Львівського лісопаркового господарства за його згодою. Вилучену земельну ділянку віднесено до земель запасу.

Рішенням виконавчого комітету Брюховицької селищної ради №250 від 13.07.2000 розглянуто заяву ТОВ «Оріон-Експорт» про надання в тимчасове довгострокове користування земельної ділянки площею 15 га для будівництва та обслуговування бази відпочинку по вул.Лікарській,4 та надано дозвіл на збір матеріалів попереднього погодження місця розташування земельної ділянки площею 15 га.

01.12.2000 ТОВ «Оріон-Експорт» звернувся листом до Брюховицької селищної ради про затвердження проекту відводу земельної ділянки, яка надається в тмчасове довгострокове користування на умовах оренди на 50 років для будівництва та обслуговування бази відпочинку ТОВ «Оріон-Експорт» в смт.Брюховичі по вул.Лікарській,4 з правом викупу у приватну власність 1,15 га.

Як вбачається з листа Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 14.01.22 №10-13-0-168/2-22 , рішенням виконавчого комітету Брюховицької селищної ради №450 від 14.12.2000 земельну ділянку площею 14,38 га за адресою смт.Брюховичі вул.Лікарська,4 передано на умовах оренди терміном на 50 років ТОВ ТОВ «Оріон-Експорт» для будівництва та обслуговування бази відпочинку.

З матеріалів справи вбачається, що 14.12.2000 земельна ділянка по вул. Лікарська 4 в смт. Брюховичі загальною площею 14,38 га була передана ТОВ «Оріон-Експорт» із земель запасу Брюховицької селищної ради в довгострокову оренду терміном на 50 років для будівництва та обслуговування бази відпочинку з правом викупу у приватну власність частини земельної ділянки в межах якої буде проводитись будівництво капітальних споруд.

У подальшому, 27.12.2001 земельна ділянка загальною площею 14,38 га передана ТзОВ «Оріон-Експорт» двома частинами:

- ділянка площею 13.2333 га Брюховицька селищна рада передала у постійне користування на умовах оренди ТзОВ «Оріон-Експорт», на підставі рішення виконавчого комітету Брюховицької селищної ради №660 від 27.12.2001 та державного акту на право постійного користування землею від 28.12.2001 (ІІ-ЛВ №--2982);

- ділянка площею 1,15 га передана у власність ТзОВ «Оріон-Експорт» на підставі рішення №124 від 27.12.2001 «Про продаж у власність ТзОВ «Оріон-Експорт» земельної ділянки площею 1,15 га для будівництва та обслуговування бази відпочинку по вул. Лікарській, 4».

Як стверджує ТОВ «Оріон-Експорт», на момент відчуження спірної земельної ділянки вона належала до категорії земель запасу. Належних і допустимих доказів переведення її до категорії земель рекреації у встановленому порядку на час прийняття оскаржуваного рішення прокурором до матеріалів справи не додано.

Єдиним доказом, на який посилається прокурор в обґрунтування своїх доводів є висновок експерта №1948-Е від 07.07.2022 , в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження №0000006, яким встановлено, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :06:001:0954 у смт. Брюховичі на вул.Лікарська, 4:

- до 13.07.2000 відносилась за категорією земель до земель лісового фонду;

- 27.12.2001 (на час прийняття оскаржуваного рішення) спірна земельна ділянка за категорією земель належала до земель рекреаційного призначення;

- 15.03.2002 (на момент укладення договору купівлі-продажу) спірна земельна ділянка за категорією земель належала до земель рекреаційного призначення;

- 06.06.2002 (на момент видачі державного акта права власності) спірна земельна ділянка належала до земель рекреаційного призначення.

ТОВ «Оріон-Експорт» заперечує щодо належності і допустимості зазначеного доказу, оскільки з нього не вбачається на підставі яких документів експерт прийшов до такого висновку . Відповідач зазначає про те, що зазначений висновок суперечить вимогам ч.2 ст.98 ГПК України відповідно до якої предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Як вбачається із змісту вищезазначеного висновку , на розгляд експерта було поставлено виключно правове питання : « яке цільове призначення та категорія земельної ділянки…», а висновок зводиться до цитування норм чинного і попередньо діючого законодавства.

Доводи відповідача обґрунтовані і заслуговують на увагу суду.

Згідно із ст.2 Земельного кодексу України 561-ХІІ від 18.12.1990 Відповідно до цільового призначення всі землі України поділяються на:

1) землі сільськогосподарського призначення;

2) землі населених пунктів (міст, селищ міського типу і сільських населених пунктів);

3)землі промисловості, транспорту, зв`язку, оборони та іншого призначення;

4) землі природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення;

5) землі лісового фонду;

6) землі водного фонду;

7)землі запасу.

Віднесення земель до категорій провадиться відповідно до їх цільового призначення.

Переведення земель з однієї категорії до іншої здійснюється у разі зміни цільового призначення цих земель.

Віднесення земель до відповідних категорій і переведення їх з однієї категорії до іншої провадиться органами, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання їх у користування, а в інших випадках - органами, які затверджують проекти землеустрою і приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного, оздоровчого, історико-культурного та іншого призначення.

Таким чином, на підставі рішення 13.07.2000 виконавчого комітету Брюховицької селищної ради №246, яким вилучено земельну ділянку площею 14,7 га з користування Львівського лісопаркового господарства за його згодою, спірну земельну ділянку було віднесено до земель запасу.

Рішення про переведення спірної земельної ділянки до земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення до матеріалів справи прокурором не долучено.

Фактична зміна цільового призначення спірної земельної ділянки ( категорії землі) із «землі запасу» на «землі рекреаційного призначення» відбулося в момент прийняття органом місцевого самоврядування рішення №124 від 27.12.2001 «Про продаж у власність ТзОВ «Оріон-Експорт» земельної ділянки площею 1,15 га для будівництва та обслуговування бази відпочинку по вул. Лікарській, 4». Саме це рішення є рішенням про зміну цільового призначення в порядку, передбаченому ст.2 Земельного кодексу України №561-ХІІ від 18.12.1990 ( діюча редакція на час прийняття рішення).

Зазначена обставина підтверджується доказами, наданими позивачем до позовної заяви.

Як вбачається з листа Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 14.01.22 №10-13-0-168/2-22 «земельні ділянки з кадастровими номерами :06:001:0954 та :06:001:1213 віднесені до земель рекреаційного призначення на підставі рішення Виконавчого комітету Брюховицької селищної ради №660 від 27.12.2001 та рішення сесії Брюховицької селищної ради 23-го скликання від 27.12.2001 р» (оскаржуване рішення № 124).

Зазначені обставини і докази спростовують доводи прокурора про те, що спірна земельна ділянка на момент її відчуження відносилась до земель рекреації .

Відтак, оскаржуване рішення не суперечить ст.ст.4,75 Земельного кодексу України №51-ХІІ від 18.12.1990 ( в редакції чинній на час його прийняття).

Вимоги прокурора про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання державного акта на право власності на землю та скасування державної реєстрації права приватної власності ТОВ «Оріон-Експорт» на земельну ділянку площею 1,15 га з кадастровими номерами :06:001:0954 не підлягають до задоволення з огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, спірна земельна ділянка знаходиться в межах смт. Брюховичі (вул. Лікарська,4).

Відповідно до пункту 34 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні ", статті 8,9 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на дату прийняття спірного рішення ) Брюховицька селищна рада мала необхідні повноваження щодо розпорядження зазначеною земельною ділянкою.

Так відповідно до ст. 8 Земельного кодексу України №51-ХІІ від 18.12.1990 (в редакції чинній на час спірних правовідносин) у тимчасове користування на умовах оренди земля надається громадянам України, підприємствам, установам і організаціям,

громадським об`єднанням і релігійним організаціям, спільним підприємствам, міжнародним об`єднанням і організаціям з участю українських та іноземних юридичних осіб і громадян, підприємствам, що повністю належать іноземним інвесторам, а також іноземним державам, міжнародним організаціям, іноземним юридичним особам та фізичним особам без громадянства.

Орендодавцями землі є сільські, селищні, міські, районні Ради народних депутатів і власники землі.

Земля може надаватися в оренду в короткострокове користування - до трьох років (для випасання худоби, сінокосіння, городництва, державних та громадських потреб) і довгострокове-до п`ятдесяти років.

Відповідно до ст.9 Земельного кодексу України №51-ХІІ від 18.12.1990 ( в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання

земельних відносин на їх території належить: передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу; реєстрація права власності, права користування землею і

договорів на оренду землі… погодження будівництва жилих, виробничих, культурно-побутових та інших будівель і споруд на земельних ділянках, що перебувають у власності або користуванні; вирішення інших питань у галузі земельних відносин у межах своєї компетенції.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як вже зазначалося раніше, рішенням виконавчого комітету Брюховицької селищної ради №450 від 14.12.2000 земельну ділянку площею 14,38 га за адресою смт.Брюховичі вул.Лікарська,4 передано на умовах оренди терміном на 50 років ТОВ ТОВ «Оріон-Експорт» для будівництва та обслуговування бази відпочинку з правом викупу у приватну власність частини земельної ділянки в межах якої буде проводитись будівництво капітальних споруд.

27.12.2001 земельна ділянка загальною площею 14,38 га передана ТзОВ «Оріон-Експорт» двома частинами:

- ділянка площею 13.2333 га Брюховицька селищна рада передала у постійне користування на умовах оренди ТзОВ «Оріон-Експорт», на підставі рішення виконавчого комітету Брюховицької селищної ради №660 від 27.12.2001 та державного акту на право постійного користування землею від 28.12.2001 (ІІ-ЛВ №--2982);

- ділянка площею 1,15 га передана у власність ТзОВ «Оріон-Експорт» на підставі рішення №124 від 27.12.2001 «Про продаж у власність ТзОВ «Оріон-Експорт» земельної ділянки площею 1,15 га для будівництва та обслуговування бази відпочинку по вул. Лікарській, 4».

На підставі рішення №124 від 27.12.2001 між Брюховицькою селищною радою та ТОВ «Оріон-Експорт» було укладено договір купівлі-продажу від 15.03.2002 спірної земельної ділянки та видано державний акт на право власності на землю від 06.06.2002.

Таким чином, ТОВ «Оріон-Експорт» придбало у 2002 році за відплатним договором частину орендованої ним земельної ділянки , переданої йому для будівництва та обслуговування бази відпочинку по вул. Лікарській в смт.Брюховичі.

Позовні вимог про визнання недійсним відплатного договору купівлі-продажу земельної ділянки , визнання недійсним державного акту на право власності на землю, скасування державної реєстрації права власності з підстав недотримання селищною радою на час відчуження вимог чинного законодавства по спливу більше 20 років з моменту його укладення суперечать загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном.

За змістом статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У частинах першій, другій статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та, зокрема, Перший протокол до неї.

За змістом статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, останнє - характеризуватися доступністю для заінтересованих осіб, чіткістю, а наслідки його застосування мають бути передбачуваними.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

При цьому відповідно до положень статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.( Постанова КГС ВС від 05.10.22 справа 904/4046/20).

Також суд зауважує щодо необхідності додержання принципу «належного урядування», зокрема у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» зазначено, що потреба виправити допущену в минулому «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

З огляду на вкладене, позовні вимоги прокурора про про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, державного акта, скасування державної реєстрації речових прав не підлягають до задоволення.

ТОВ «Оріон-Експорт» подано заяву про застосування наслідків пропуску строків позовної давності при поданні позову.

З огляду на ті обставини, що позов прокурора не підлягає до задоволення у суду відсутні підстави для застосування строків позовної давності, відтак заява відповідача не підлягає до задоволення.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача.

З огляду на викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, враховуючи практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 74, 75, 76, 79, 123, 129, 130, 232, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В зв`язку із щоденними тривалими періодами відсутності електропостачання повний текст рішення виготовлено та підписано 01.12.2022.

Суддя Березяк Н.Є.