За заявою Приватного акціонерного товариства "Лекхім" м. Києва
про ухвалення додаткового рішення
у справі за позовом Державного підприємства "Медичні закупівлі України" м. Києва
до Приватного акціонерного товариства "Лекхім" м. Києва
про стягнення неустойки, ціна позову 67741768,97 грн.
Суддя Паламар П.І.
від заявника: Колос Ю.В.,
від позивача: Ларін В.В., Світлична Ж.В.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
у жовтні 2022 року Приватне акціонерне товариство "Лекхім" звернулося в суд з указаною заявою про ухвалення додаткового рішення та стягнення з Державного підприємства "Медичні закупівлі України" 593952,77 грн. витрат понесених ним під час розгляду справи на професійну правничу допомогу.
Позивач подав клопотання про зменшення розміру судових витрат і витрат на правову допомогу, посилаючись на штучне збільшення заявником розміру судових витрат шляхом представництва його інтересів у суді двома адвокатами, яке його представники підтримали у судовому засіданні.
Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Порядок розподілу судових витрат визначений ч.ч. 1, 4 ст. 129 ГПК України.
Згідно з п. 2 ч. 4 тієї ж статті інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Рішенням господарського суду міста Києва від 26 жовтня 2022 р. у позові Державного підприємства "Медичні закупівлі України" м. Києва до Приватного акціонерного товариства "Лекхім" м. Києва відмовлено.

Відповідно до вимог ч.ч. 4, 5 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Враховуючи вищевказані норми законодавства, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Така ж правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду № 905/1795/18 від 7 листопада 2019 р.

Також у додатковій постанові № 755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 р. Верховний Суд звернув увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та доводів сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі "Двойних проти України", від 10 грудня 2009 р. у справі "Гімайдуліна і інші проти України", від 23 січня 2014 р. у справі "East/West Alliance Limited проти України", від 26 лютого 2015 р. у справі "Баришевський проти України" зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З урахуванням вищенаведеного, характеру спору, складності справи, обсягу наданих відповідачу по справі адвокатами послуг (написання відзиву на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив, додаткових пояснень, заперечення, участі двох адвокатів у шести судових засіданнях), а також розумності розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що витрати по їх оплаті підлягають відшкодуванню за рахунок позивача в розмірі 120000 грн.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 241, 244 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

заяву Приватного акціонерного товариства "Лекхім" м. Києва про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Медичні закупівлі України" (01601, м. Київ, вул. Грушевського, 7, код 42574629) на користь Приватного акціонерного товариства "Лекхім" (01033, м. Київ, вул. Шота Руставелі, 23, код 20029017) 120000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

У заяві в іншій частині відмовити.

Додаткове рішення набирає законної сили та підлягає оскарженню у строк і порядку, визначені ст. 241 та розділом ІV ГПК України.

Повне судове рішення складене 5 грудня 2022 р.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар