ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" листопада 2022 р. Cправа №902/470/22

Господарський суд Вінницької області у складі головуючої судді Нешик О.С.,

при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л.,

за участю:

прокурора: Кравчука О.Л. (посвідчення №058431 від 03.12.2020);

позивача: не з`явився;

відповідача (ТОВ "Глобал Агроленд"): не з`явився;

відповідача (ПП "Спецземтехніка"): не з`явився;

третьої особи (Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області): не з`явився;

третьої особи ( ОСОБА_1 ): не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Могилів-Подільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вендичанської селищної ради, смтВендичани Могилів-Подільського району Вінницької області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Агроленд", м. Вінниця

до Приватного підприємства "Спецземтехніка", с. Немерче Могилів-Подільського району Вінницької області

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, - Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, м.Вінниця та громадянин ОСОБА_2 , м.Вінниця

про визнання незаконним та скасування наказу №2-22568/15-19-CГ від 28.11.2019 та про витребування земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Могилів-Подільської окружної прокуратури, подана в інтересах держави в особі Вендичанської селищної ради, з вимогами про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-22568/15-19-СГ від 28.11.2019, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано із земель державної власності у власність ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 2 га з кадастровим номером :10:004:0115, що розташована на території Немерченської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства (зараз Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району); про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Агроленд" та Приватного підприємства "Спецземтехніка" зазначеної земельної ділянки.

В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор вказує, що ОСОБА_2 безпідставно набув у власність спірну земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :10:004:0115 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Немерченської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області, та в подальшому відчужив її гр. ОСОБА_3 , який, в свою чергу, відчужив земельну ділянку Товариству з обмеженою відповідальністю "Глобал Агроленд". При цьому Товариство з обмеженою відповідальністю "Глобал Агроленд" передало спірну земельну ділянку в оренду Приватному підприємству "Спецземтехніка".

Так, за твердженням прокурора, набуття у власність спірної земельної ділянки здійснено поза волею держави як власника землі, тому така земельна ділянка підлягає витребуванню на користь держави, а відповідний наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-22568/15-19-CГ від 28.11.2019, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її із земель державної власності ОСОБА_2 , - визнанню незаконним та скасуванню.

Ухвалою від 08.07.2022 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/470/22, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

06.09.2022 до суду надійшли відзиви на позовну заяву від відповідачів Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Агроленд" (далі по тексту - відповідач 1) №07/08 від 07.08.2022 (а.с.162-163,т.1) та Приватного підприємства "Спецземтехніка" (далі по тексту - відповідач 2) №08/08 від 08.08.2022 (а.с.179-180,т.1). Суть заперечень відповідачів, викладених у відзивах на позовну заяву, зводиться до такого.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Глобал Агроленд" вважає наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-22568/15-19-CГ від 28.11.2019 про надання у власність земельної ділянки ОСОБА_2 законним та таким, що відповідає діючому законодавству. Зокрема, зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Глобал Агроленд" є добросовісним набувачем права власності на земельну ділянку, оскільки отримало земельну ділянку до статутного капіталу товариства від ОСОБА_3 (а не від ОСОБА_2 ) і отримало її у законний спосіб на підставі акту приймання-передачі майна при відсутності будь-яких обмежень та заборон.

Приватне підприємство "Спецземтехніка" із заявленими позовними вимогами не погоджується, зокрема, вказуючи, що витребування земельної ділянки у відповідача 2 призведе до припинення договору оренди, укладеного між ПП "Спецземтехніка" та ТОВ "Глобал Агроленд" 04.03.2020 щодо користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Немерченської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області, площею 2,0000 га, кадастровий номер :10:004:0115, та, як наслідок, до порушення прав користування землею ПП "Спецземтехніка". Також відповідач 2 зазначає, що відповідно до діючого законодавства, витребування земельної ділянки у разі переходу права власності на земельну ділянку не передбачено.

За наслідками слухання справи, 06.09.2022, судом постановлено ухвалу (із занесенням її до протоколу судового засідання) про продовження строку підготовчого провадження у справі на 30 днів та оголошення перерви у судовому засіданні. Судове рішення мотивоване необхідністю у забезпеченні реалізації процесуальних прав, наданих учасникам справи, зокрема на участь в судовому засіданні, формування своїх міркувань щодо заяв прокурора про зміну предмета позову та про виключення Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області та громадянина ОСОБА_2 з числа співвідповідачів та залучення їх як третіх осіб.

12.09.2022 до суду надійшли відповідь на відзив відповідача 1 №53-3970вих-22 від 09.09.2022 (а.с.199-201,т.1) та відповідь на відзив відповідача 2 №53-3971вих-22 від 09.09.2022 (а.с.215-218,т.1).

Заперечення прокурора щодо доводів відповідачів зводяться до того, що набуття у власність спірної земельної ділянки здійснено поза волею держави як власника землі, оскільки видача Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області спірного наказу не відповідає вимогам законодавства та інтересам держави.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння.

Твердження ТОВ "Глобал Агроленд" про те, що останнє отримало у власність земельну ділянку у ОСОБА_3 у законний спосіб не заслуговує на увагу, оскільки згідно сформованої судової практики прокурором обрано належний спосіб захисту про витребування майна в останнього набувача, яким є ТОВ "Глобал Агроленд".

Окрім того, прокурор стверджує, що витребування спірних земельних ділянок лише у співвідповідача ТОВ "Глобал Агроленд" не призведе до припинення незаконного володіння цими ділянками з боку ПП "Спецземтехніка" та її повернення у фактичне володіння Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області, оскільки це не буде ефективним та достатнім способом захисту.

Органом, який на даний час наділений правом власності та розпорядження земельною ділянкою сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту с.Немерче, є Вендичанська селищна рада з урахуванням змін до Земельного кодексу України, які набули чинності 27.05.2021, тому спірна земельна ділянка підлягає витребуванню у власність територіальної громади в особі саме цього органу.

Ухвалою суду від 22.09.2022, за наслідками проведення судового засідання, вирішено прийняти заяву керівника Могилів-Подільської окружної прокуратури "про зміну предмета позову" №53-3757вих-22 від 30.08.2022 до розгляду, подальший розгляд справи №902/470/22 здійснювати з урахуванням позовних вимог, у ній викладених. Також, за клопотанням прокурора, судом прийнято рішення виключити з числа відповідачів у справі №902/470/22 Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області та громадянина ОСОБА_2 та залучити їх до участі у розгляді справи №902/470/22 як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, в зв`язку з чим, на підставі положень п.2 ч.2 ст.183 ГПК України, підготовче судове засідання відкладено до 17.10.2022.

За наслідками судового засідання, 17.10.2022, судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 17.11.2022.

На визначену судом дату, 17.11.2022, з`явився прокурор, інші учасники справи правом участі в судовому засіданні не скористались, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, зокрема представник Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області - в судовому засіданні під розписку (а.с.249,т.1); позивач та відповідачі - шляхом надіслання ухвалу суду від 17.10.2022 на їх електронні пошти, що підтверджується відтиском штемпелю вихідної кореспонденції суду (а.с.251,т.1); ОСОБА_2 - шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с.5,т.2).

Суд враховує, що від відповідачів 05.10.2022 надійшли клопотання про розгляд справи без їх участі (а.с.246-247,т.1).

Враховуючи наведене, суд констатує, що ним вжито належних заходів задля повідомлення учасників про дату, час та місце проведення судового засідання.

Під час розгляду справи по суті прокурор просив позов задовольнити у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено, що 10.09.2019 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надійшло клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га, яка розташована на території Немерченської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області (а.с.47-48,т.1).

За результатами розгляду такого клопотання Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області видано наказ "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою" №2-16463/15-19-СГ від 20.09.2019 (а.с. 46, т.1).

04.11.2019 на адресу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надійшло клопотання ОСОБА_2 від 04.11.2019 (а.с.42,т.1) про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2 га, яка розташована на території Немерченської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-22568/15-19-СГ від 28.11.2019 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано із земель державної власності у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :10:004:0115, що розташована на території Немерченської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства (а.с.41, т.1).

На підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-22568/15-19-СГ від 28.11.2019 державним реєстратором Вербовецької сільської ради Мурованокуриловецького району 07.12.2019 зареєстроване право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :10:004:0115 за ОСОБА_2 (номер та дата запису про право власності 34625493 від 07.12.2019, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 228) (а.с.31-33,т.1).

23.12.2019 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Носовим В.В., зареєстрований в реєстрі за №1121 (а.с.74-75,т.1).

За умовами договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.12.2019 ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 2,00 га (кадастровий номер :10:004:0115) в межах згідно з планом (абз.1 п.1.1. цього договору).

Відповідно до п.1.2. договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.12.2019, місце розташування земельної ділянки - Вінницька область, Мурованокуриловецький район, Немерченська сільська рада.

За змістом п.2.1. договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.12.2019 продаж здійснено сторонами за 10 000 грн. Продавець та Покупець розрахувалися до посвідчення цього договору. Покупець особисто передав зазначену суму Продавцеві.

Відповідно протоколу №2 від 03.02.2020 Загальних зборів учасників ТОВ "Глобал Агроленд", зокрема по другому питанню порядку денного прийнято рішення про прийняття, як внеску від ОСОБА_3 до статутного капіталу відповідача 1 нерухомого майно, а саме 250 земельних ділянок загальною площею 500,00 га та вартістю 2500000,00 грн (а.с.86,т.1), в тому числі спірну земельну ділянку.

Згідно з Актом прийому-передачі майна б/н від 05.02.2020 ОСОБА_3 передав вищезазначену земельну ділянку ТОВ "Глобал Агроленд" як внесок до статутного капіталу Товариства (а.с.76-85, т.1).

Відповідно до актуальної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником земельної ділянки з кадастровим номером :10:004:0115 є Товариство з обмеженою відповідальністю "Глобал Агроленд", право власності якого зареєстровано 24.02.2020, номер запису про право власності 35716406.

04.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Глобал Агроленд" (далі також - Орендодавець) та Приватним підприємством "Спецземтехніка" (далі також - Орендар) укладено договір оренди землі, предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером :10:004:0115 (а.с.87-89,т.1). Право оренди земельної ділянки відповідача зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.03.2020, номер запису про речове право: 36086783.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за гр. ОСОБА_2 також було зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0643, площею 2,00 га 12.12.2019 на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» №2-8746/15-19-сг від 29.05.20219, номер запису про право власності 34677967, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 239.

В матеріалах справи також міститься наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» №2-8746/15-19-сг від 29.05.20219, згідно якого надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2,00 га з кадастровим номером :03:000:0643, цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства (а.с.38,т.1).

Враховуючи встановлені обставини суд дійшов до таких висновків.

Згідно зі статтею 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом статті 22 Земельного кодексу України (надалі по тексту - ЗК України) (тут і далі - у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Статтею 31 ЗК України передбачено, що землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Громадяни - члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю).

Відповідно до статей 81, 116 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно із ч.6,8,9 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у приватну власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень.

Відповідно до ч.4 ст.116 Земельного кодексу України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-22568/15-19-СГ від 28.11.2019 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано із земель державної власності у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :10:004:0115, що розташована на території Немерченської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства (а.с.41, т.1).

На підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-22568/15-19-СГ від 28.11.2019 державним реєстратором Вербовецької сільської ради Мурованокуриловецького району 07.12.2019 зареєстроване право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :10:004:0115 за ОСОБА_2 (номер та дата запису про право власності 34625493 від 07.12.2019, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 228) (а.с.31-33,т.1).

Однак, наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» №2-8746/15-19-сг від 29.05.20219, вже було надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2,00 га з кадастровим номером :03:000:0643, цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства (а.с.38,т.1). В подальшому, 12.12.2019, ОСОБА_2 зареєстрував право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0643 в ДРРПнаНМ.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_2 на час отримання у власність спірної земельної ділянки (28.11.2019) використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання.

Суд враховує, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц зроблено висновок, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване. Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novit curia - "суд знає закони". Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення. Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою.

Відтак, наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-22568/15-19-СГ від 28.11.2019 суперечить актам цивільного законодавства, порушує інтереси держави в особі органу місцевого самоврядування, тому є незаконним.

Наведені обставини у сукупності підтверджують, що повторне отримання у власність ОСОБА_2 землі сільськогосподарського призначення у межах безоплатної норми приватизації призвело до безпідставного вибуття землі із державної власності, а тому наказ, яким затверджено проект землеустрою та передано земельну ділянку у власність особи, яка таке право вже використала, є незаконним.

З урахуванням вимог статей 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз. Додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримати на конкурентних засадах через участь у торгах. Такий висновок зроблено на підставі висновків щодо застосування норм ЗК України в постанові Великої Палати Верховного Суду від24.04.2019 у справі №525/1225/15-ц, а також у постановах Верховного Суду від 20.05.2020 у справі №706/1685/16-ц та від 27.10.2020 у справі №381/375/19.

Щодо підстав для витребування земельної ділянки у відповідача 1, з огляду на встановлену судом протиправність її вибуття із власності держави, судом враховано наступне.

Статтею 14 Конституції України та статтею 1 ЗК України (тут і надалі в чинній редакції на час прийняття рішення) передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст.84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

За приписами ч.4 ст.122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України зокрема встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Положення цього конституційного принципу кореспондуються із нормами статей 317, 319, 321 ЦК України, згідно яких власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 2 ст.152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав на земельні ділянки здійснюється у передбачений законом спосіб.

Приписами ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (такі висновки зазначені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.11.2020 у справі №327/1884/17).

У контексті частини третьої статті 16 ЦК України до позовів щодо захисту речових прав на нерухоме майно відноситься, зокрема, віндикаційний - про витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Зміст приписів ст. 387 ЦК України свідчить, що предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном не власника про повернення майна з чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Стаття 388 ЦК України встановлює правила реалізації власником його права на витребування майна від добросовісного набувача.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (зазначений висновок щодо застосування наведених норм, сформульовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2020 у справі №910/1809/18).

Тому, суд доходить висновку, що прокурором обрано належний та ефективний спосіб захисту інтересів держави.

Суд також вважає за доцільне надати юридичну оцінку підставам у втручання на мирне володіння майном ТОВ "Глобал Агроленд", яке мало статус титульного володільця більше двох років.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми:

1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер;

2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями;

3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах.

Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (Рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява №19336/04), п. п. 166 - 168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу в національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;

- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, легітимна мета такого втручання може полягати в контролі за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або в забезпеченні сплати податків, інших зборів або штрафів;

- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними із цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки - встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.020 року у справі №469/1044/17 (пункти 40 - 43)).

Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За правилами статей 4, 5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Стаття 80 ЗК України закріплює суб`єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб`єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб`єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є суб`єктом права власності на землі державної власності.

З огляду на положення частини першої статті 83, частини першої статті 84 ЗК України комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст; у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Статтею 122 ЗК України визначені повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування відповідно із земель державної та комунальної власності.

Таким чином, земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.

Передача земель державної (комунальної) власності у приватну власність із земель відповідно державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять "суспільний", "публічний" інтерес.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що можливість віндикації майна, його витребування від особи, яка незаконно або свавільно заволоділа ним, має нормативну основу в національному законодавстві. Зокрема, пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України передбачений такий спосіб захисту, як відновлення становища, яке існувало до порушення, а статтею 387 ЦК України передбачено право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння. Зазначені положення є доступними для заінтересованих осіб, чіткими, а наслідки їх застосування - передбачуваними.

Віндикація майна, його витребування в особи, яка незаконно або свавільно порушила чуже володіння, має легітимну мету, яка полягає в забезпеченні права інших осіб мирно володіти своїм майном. Така мета відповідає загальним інтересам суспільства.

Повернення державі земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом місцевого самоврядування, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель лісогосподарського призначення (п. 187-189 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц).

З урахуванням предмету спірних правовідносин, встановлених судом обставин та наведених норм права, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності ТОВ "Глобал Агроленд" критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Крім того, з урахуванням приписів частин третьої і четвертої статті 390 ЦК України кінцевий набувач земельної ділянки може заявити до попередніх власників земельної ділянки (їх спадкоємців) вимоги про відшкодування здійснених витрат на утримання та збереження витребуваної земельної ділянки.

Також, кінцевий набувач, із власності якого витребовується земельна ділянка, не позбавлений можливості відновити свої права на підставі частини першої статті 661 ЦК України, пред`явивши вимогу до осіб, в яких придбано земельну ділянку, про відшкодування збитків.

Підсумовуючи, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог прокурора в частині витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Агроленд" на користь держави в комунальну власність в особі Вендичанської селищної ради земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :10:004:0115.

Стосовно позовних вимог про витребування земельної ділянки в орендаря ПП "Спецземтехніка", суд враховує наступне.

04.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Глобал Агроленд" (далі також - Орендодавець) та Приватним підприємством "Спецземтехніка" (далі також - Орендар) укладено договір оренди землі, предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером :10:004:0115 (а.с.87-89,т.1). Право оренди земельної ділянки відповідача зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.03.2020, номер запису про речове право: 36086783.

Встановивши підстави для витребування земельної ділянки неналежного власника - ТОВ "Глобал Агроленд", суд доходить висновку, що наявні також підстави для її витребування від особи, якій спірна земельна ділянка передана в оренду - ПП "Спецземтехніка", яке є незаконним володільцем.

Відповідно до ч.1 ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Орендар земельної ділянки безумовно є її володільцем, а відтак безпосередньо порушує права дійсного її власника.

Правовою підставою для такого витребування у орендаря є ч.1 ст.387 ЦК України, яка визначає таке право власника на витребування свого майна від будь-якого незаконного володільця, окрім добросовісного набувача.

Витребування спірної земельної ділянки лише у співвідповідача ТОВ "Глобал Агроленд" не призведе до припинення незаконного володіння цією ділянкою з боку ПП "Спецземтехніка" та її повернення у фактичне володіння Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області.

Держаній реєстрації підлягає як право власності, так і похідні від права власності речові права на нерухоме майно. Разом із тим, внесення змін до запису про державну реєстрацію права власності на підставі рішення суду про задоволення віндикаційного позову лише щодо останнього власника ніяким чином не може призвести до зміни чи скасування запису про похідні від права власності речові права на вказане майно, яким розпорядилася особа, яка не мала права цього робити, оскільки є володіючим невласником. Таким чином, повернення земельної ділянки у володіння власника (титульного володільця) в повній мірі не відбувається, якщо існують зареєстровані обмеження щодо володіння таким майном у вигляді запису про похідне від права власності право користування земельною ділянкою, й земельна ділянка не повертається у фактичне володіння з можливістю власника нею як користуватися, так і розпоряджатися.

Майно підлягає витребуванню у останнього набувача без необхідності визнання недійсними останніх правочинів щодо такого майна. При цьому витребування спірної земельної ділянки також у орендаря, який виступає користувачем земельної ділянки, тобто останнім набувачем, відповідатиме меті віндикаційного позову, спрямованого на захист прав власника майна.

Отже, право оренди є похідним від права власності, витребування майна у комунальну власність від ТОВ "Глобал Агроленд" припиняє правомочності відповідача як власника землі та є підставою для витребування земельної ділянки у орендаря ПП "Спецземтехніка". Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 17.11.2021 у справі №672/386/20.

Враховуючи, що судом задоволено первісну вимогу до власника земельної ділянки, держава в особі органу місцевого самоврядування вправі застосовувати інші засоби захисту своїх прав, з метою усунення перешкод у фактичному володінні земельною ділянкою, як складовою права власності.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Положення ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України передбачають, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене вище, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За правилами п.2 ч.1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання до суду даної позовної заяви прокурором було сплачено 7443,00 грн судового збору згідно платіжного доручення №862 від 02.06.2022 (а.с.30,т.1).

У заяві "про зміну предмета позову" №53-3757вих-22 від 30.08.2022 (а.с.147-149,т.1) прокурор просив суд повернути 2481,00 грн судового збору у зв`язку з виключенням вимоги щодо визнання незаконним наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-22568/15-19-СГ від 28.11.2019 та просив стягнути з відповідачів 4962,00 грн судового збору.

Суд зазначає, що порядок сплати та розміри ставок збору встановлено Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до ч.2 ст.4 вказаного закону за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка збору встановлюється в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пп.1 п.2), а позовної заяви немайнового характеру - 1 прожитковий мінімум для працездатних осіб (пп.2 п.2).

Майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці.

Згідно з п.3 ч.3 ст.162, пп.1, 2, 3 ч.1 ст.163 ГПК позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Ціна позову визначається:

у позовах про стягнення коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться в безспірному (безакцептному) порядку;

у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна;

у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатись у ціні заявленого позову. Подібна правова позиція викладена в постанові Великої палати Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №907/9/17.

Таким чином, вимога про витребування майна у відповідачів є вимогою майнового характеру і з огляду на визначену прокурором ціну позову в 10000,00 грн за її подання потрібно було сплатити 2481,00 грн судового збору.

Отже, за правилами ст.129 ГПК України судовий збір в розмірі 4962,00 грн покладається на відповідачів.

Також, п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи, що у заяві "про зміну предмета позову" №53-3757вих-22 від 30.08.2022 (а.с.147-149,т.1) прокурор просив суд повернути 2481,00 грн судового збору, такий судовий збір підлягає поверненню Вінницькій обласній прокуратурі.

Керуючись ст. 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Агроленд" (вул.Максима Шимка, буд.38, м.Вінниця, 21034; ідентифікаційний код 43347304) на користь Вендичанської селищної ради (вул.Соборна, 55, смт Вендичани, Могилів-Подільський район, Вінницька область, 24032; ідентифікаційний код 04326589) земельну ділянку площею 2,00 га з кадастровим номером :10:004:0115 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Немерченської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області (Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району).

3. Витребувати у Приватного Підприємства "Спецземтехніка" (вул.Центральна, буд.1, с.Немерче, Могилів-Подільський район, Вінницька область, 23450; ідентифікаційний код 35903829) на користь Вендичанської селищної ради (вул.Соборна, 55, смт Вендичани, Могилів-Подільський район, Вінницька область, 24032; ідентифікаційний код 04326589) земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :10:004:0115 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Немерченської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області (Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району).

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Агроленд" (вул.Максима Шимка, буд.38, м.Вінниця, 21034; ідентифікаційний код 43347304) на користь Вінницької обласної прокуратури (вул.Монастирська, 33, м.Вінниця, 21100; ідентифікаційний код 02909909,) 2481,00 грн витрат зі сплати судового збору.

5. Стягнути з Приватного Підприємства "Спецземтехніка" (вул.Центральна, буд.1, с.Немерче, Могилів-Подільський район, Вінницька область, 23450; ідентифікаційний код 35903829) на користь Вінницької обласної прокуратури (вул.Монастирська, 33, м.Вінниця, 21100; ідентифікаційний код 02909909) 2481,00 грн витрат зі сплати судового збору.

6. Повернути Вінницькій обласній прокуратурі (вул.Монастирська, 33, м.Вінниця, 21100; ідентифікаційний код 02909909) з Державного бюджету України 2480,00 грн судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення №862 від 02.06.2022.

7. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

8. Примірник повного судового рішення надіслати згідно переліку.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1, 2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.6 ст.233 ГПК України, у зв`язку із значним обсягом досліджуваних обставин і обумовленою цим складністю, а також загрозою ракетних ударів по всій території України та тривалою повітряною тривогою, що мала місце в зв`язку з цим, повне рішення 01 грудня 2022 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - Могилів-Подільській окружній прокуратурі ();

3 - Вендичанській селищній раді ();

4 - Товариству з обмеженою відповідальністю "Глобал Агроленд" (вул.Максима Шимка, буд.38, м.Вінниця, 21034) - рекомендованим листом та на електронну адресу ();

5 - Приватному підприємству "Спецземтехніка" (вул.Центральна, буд.1, с.Немерче, Могилів-Подільський район, Вінницька область, 23450) - рекомендованим листом та на електронну адресу ();

6 - Головному управлінню Держгеокадастру у Вінницькій області ();

7 - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) - рекомендованим листом