РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.11.2022Справа № 46/528-б (761/21537/17)
За позовом ОСОБА_1

до Державної акціонерної компанії "Хліб України"

про часткове скасування наказу про скасування надбавки, стягнення коштів за період її неправомірного скасування, про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористані дні відпустки, відшкодування витрат, пов`язаних з відрядженням в межах справи № 46/528-б

Суддя Івченко А.М.

Представники:

позивач: ОСОБА_1 ;

від відповідача: ОСОБА_2 ;

від Міністерства економіки України: ОСОБА_3 ;

від розпорядника майна: Кривка С.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про скасування надбавки, стягнення коштів за період її неправомірного скасування, про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористані дні відпустки, відшкодування витрат пов`язаних з відрядженням.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 03.12.2020 справу передано до Господарського суду міста Києва.

Протоколом передачі справи раніше визначеному складу суду від 23.06.2021 справу № 46/528-б (761/21537/17) передано судді Івченко А.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2021 прийнято справу до свого провадження; відкрито провадження у справі № 46/528-б (761/21537/17) та призначено розгляд на 18.08.21; зобов`язано учасників провадження у справі надати суду письмові обґрунтовані пояснення по справі; позовну заяву вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; встановлено строк для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст. 165 ГПК України до 01.08.2021; встановлено строк для подання відповіді на відзив з урахуванням ст. 166 ГПК України до 17.08.2021.

19.07.2021 від відповідача надійшов відзив.

16.08.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив та клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.08.2021 розгляд справи відкладено на 29.09.21; клопотання позивача про витребування доказів задоволено; витребувано у Державної акціонерної компанії "Хліб України": оригінал для огляду в судовому засіданні та засвідчену копію для долучення до матеріалів справи наказу від 30.09.2016 №153/3-к/тр, оригінал для огляду в судовому засіданні та засвідчену копію для долучення до матеріалів справи наказу ДАК "Хліб України" від 02.11.2015 №169, оригінал для огляду в судовому засіданні та засвідчену копію для долучення до матеріалів справи наказу ДАК "Хліб України" від 02.11.2015 №171/1к, засвідчену копію розрахункової відомості за вересень 2016 року по ДАК "Хліб України", засвідчену копію розрахункової відомості за жовтень 2016 року по ДАК "Хліб України", засвідчену копію зведеної відомості сум для зарахування на картрахунки зарахування ЗП за 1шу та 2гу половини вересня 2016 року по ДАК "Хліб України", засвідчену копію зведеної відомості сум для зарахування на картрахунки зарахування ЗП за 1шу та 2гу половини жовтня 2016 року по ДАК "Хліб України".

21.09.2021 від відповідача надійшли документи по справі.

28.09.2021 від позивача надійшло клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 розгляд справи відкладено на 03.11.21.

01.11.21021 від позивача надійшло клопотання про відкладення та заява про збільшення позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2021 розгляд справи відкладено на 26.01.22.

26.01.2022 судове засідання не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2022 розгляд справи призначено на 16.03.22.

16.03.2022 судове засідання не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2022 розгляд справи призначено на 03.08.22.

01.08.2022 від позивача надійшли документи по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 закрито підготовче провадження з розгляду заяви ОСОБА_1 про часткове скасування наказу про скасування надбавки, стягнення коштів за період її неправомірного скасування, про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористані дні відпустки, відшкодування витрат пов`язаних з відрядженням в межах справи № 46/528-б; призначено розгляд заяви ОСОБА_1 про часткове скасування наказу про скасування надбавки, стягнення коштів за період її неправомірного скасування, про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористані дні відпустки, відшкодування витрат пов`язаних з відрядженням в межах справи № 46/528-б до розгляду по суті на 14.09.22.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2022 відкладено розгляд справи на 12.10.22.

28.09.2022 від відповідача надійшли пояснення.

07.10.2022 від позивача надійшли пояснення.

12.10.2022 судове засідання не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2022 призначено розгляд справи на 30.11.22.

В судовому засіданні розглядався позов по суті.

Представники учасників провадження у справі надали пояснення по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, призначені господарським судом строки можуть бути ним продовжені за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи.

Суд дослідивши клопотання позивача про поновлення строку для подання до суду вимоги щодо визнання протиправним та скасування наказу від 30.09.2016 №153/3-к/тр задовольнив, поновив вказаний строк.

Щодо клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, то суд зазначає, що ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 03.12.2020 справу передано до Господарського суду міста Києва. Ухвала набрала законної сили та є чинною.

Протоколом передачі справи раніше визначеному складу суду від 23.06.2021 справу № 46/528-б (761/21537/17) передано судді Івченко А.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2021 прийнято справу до свого провадження; відкрито провадження у справі № 46/528-б (761/21537/17). Ухвала набрала законної сили та є чинною.

Подане клопотання необґрунтоване та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Наведена норма кореспондується з положеннями п. 8 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України згідно якого господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 в межах справи № 46/528-б Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

21.10.2019 р. набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить суд визнати протиправним та скасувати наказ від 30.09 2016 №153/3-к/тр в частині встановлення ОСОБА_1 строку дії надбавки в розмірі 50% посадового окладу за високі досягнення в праці з 01.09.2016 по 31.10.2016; визнати протиправним та скасувати наказ №178-к/тр від 25.11.2016 в частині скасування ОСОБА_1 надбавки в розмірі 50% посадового окладу за високі досягнення в праці; стягнути з Державної акціонерної компанії «Хліб України» (01033, м. Київ, пул. Саксаганського, 1 () на користь ОСОБА_1 (інд. НОМЕР_1 ) заборгованість по заробітній платі в формі невиплаченої надбавки в розмірі 50% посадового окладу за високі досягнення у праці; стягнути з Державної акціонерної компанії «Хліб України» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1 () на користь ОСОБА_1 (інд. НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку з 17.03.2017.

Суд дослідивши матеріали справи, встановив таке.

Наказом ДАК «Хліб України» № 169-к від 02.11.2015 прийнято ОСОБА_1 з 02.11.2015 на посаду начальника відділу договірної та претензійно-позовної роботи управління з правової роботи та питань банкрутства, з посадовим окладом згідно штатного розпису.

Наказом ДАК «Хліб України» № 171/1-к від 02.11.2015 р. відповідно до умов Колективного договору між правлінням і профспілковим комітетом ДАК «Хліб України» на 2007-2009 роки встановлено з 02.11.2015 р. ОСОБА_1 надбавку за інтенсивність праці і особливий характер роботи у розмірі 50% до посадового окладу за фактично відпрацьований час.

Наказом ДАК «Хліб України» № 153/3-к/тр від 30.09.2016 р. відповідно до умов Колективного договору між правлінням і профспілковим комітетом ДАК «Хліб України» на 2007-2009 роки, а також за своєчасне та якісне виконання завдань керівництва, враховуючи відповідальне ставлення до виконання своїх посадових обов`язків встановлено з 01.09.2016 р. по 31.10.2016 р. надбавку за високі досягнення в праці у розмірі 50% посадового окладу за фактично відпрацьований час працівникам, серед яких зазначено ОСОБА_1 .

Наказом ДАК «Хліб України» № 178-к/тр від 25.11.2016 р. ОСОБА_1 скасовано з листопада 2016 р. надбавку за високі досягнення в праці у розмірі 50%, встановлене наказом від 30.09.2016 р. № 153/3-к/тр.

Наказом ДАК «Хліб України» № 20-к/тр від 16.03.2017 р. звільнено ОСОБА_1 з посади начальника відділу договірної та претензійно-позовної роботи управління з правової роботи та питань банкрутства 17.03.2017 р. за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Тобто, Наказом № 153/3-к/тр від 30.09.2016 р. встановлено строкову надбавку терміном з 01.09.2016 р. по 31.10.2016 р. за високі досягнення в праці у розмірі 50% посадового окладу за фактично відпрацьований час для ОСОБА_1 .

Отже, є безпідставною, необґрунтованою та такою, що не відповідає фактичним обставинам справи позиція ОСОБА_1 що саме оскаржуваним наказом № 178-к/тр від 25.11.2016 р. скасовано спірну надбавку, встановлену наказом від 30.09.2016 р. № 153/3-к/тр, оскільки від самого початку наказом від 30.09.2016 р. № 153/3-к/тр надбавку встановлено строком на два місяці. Як наслідок, скасування спірного наказу № 178-к/тр від 25.11.2016 р. не призведе до встановлення Позивачу щомісячної надбавки у розмірі 50% посадового окладу, оскільки на момент винесення спірного наказу № 178-к/тр від 25.11.2016 р. строк дії спірної надбавки припинився з листопада 2016 р.

Відповідно до положень ст. 2 ЗУ «Про оплату праці» додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, (ч. 2 ст. 97 КЗпП України)

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті (ч. 3 ст. 97 КЗпП України).

Відповідно до ч. 4 ст. 97 КЗпП України, ст. 22 Закону України «Про оплату праці» власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

У відповідності до роз`яснень п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно- правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами.

Таким чином, спеціальні норми, які регулюють порядок встановлення та відміни надбавок працівнику містяться у колективному договорі, якщо такий договір укладений на підприємстві.

Статтею 10 КЗпП України передбачено, що колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально- економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Колективний договір ДАК «Хліб України» (надалі - Колективний договір), укладений між правлінням і профспілковим комітетом ДАК «Хліб України» на 2007-2009 роки (зі змінами схваленими загальними зборами трудового колективу протоколом від 21.10.2015 №2, зареєстрованими 27.10.2015 №207) та розроблений з врахуванням положень Галузевої угоди між ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», ДАК «Хліб України», об`єднанням підприємств хлібопекарської промисловості «Укрхлібпром» та Профспілкою працівників агропромислового комплексу України на 2014-2016 роки (надалі - Галузева угода).

Пунктом 6.1. Галузевої угоди передбачено, що на госпрозрахункових підприємствах усіх форм власності форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, перелік, розміри та умови запровадження і виплати надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, Генеральною і цією Угодами.

Відповідно до п. 2.7 Колективного договору, передбачено, що посадові оклади керівникам, фахівцям встановлюється в межах мінімальних та максимальних окладів, передбачених схемою посадових окладів з урахуванням обсягу роботи, кваліфікації та досвіду. Згідно п. 2.4. Колективного договору перелік і розміри доплат і надбавок встановлені згідно з Додатком № 3 до колективного договору (зі змінами від 21.10.2015) та здійснюється за наказом голови правління.

Згідно з додатком № 3 до Колективного договору передбачена надбавка за інтенсивність праці і особливий характер роботи у розмірі до 50% відсотків посадового окладу та надбавка високі досягнення в праці у розмірі до 50% посадового окладу.

Тобто, посилаючись на додаток № 3 до Колективного договору, ОСОБА_1 залишає поза увагою, що з моменту його призначення на посаду 02.11.2015 р. до моменту звільнення він отримував надбавку у розмірі 50% до посадового окладу за інтенсивність праці і особливий характер роботи на підставі Наказу № 171/1-к від 02.11.2015. А спірну надбавку, як зазначено вище, за високі досягнення в праці йому було встановлено Наказом № 153/3-к/тр від 30.09.2016 р. встановлено строком з 01.09.2016 р. по 31.10.2016 р.

З аналізу наведених положень законодавства, якими регулюється прядок встановлення надбавок до посадового окладу, з урахуванням тієї обставини, що спірна надбавка є строковою, вбачається що Позивач приходить до помилкового висновку, що при винесенні Наказу ДАК «Хліб України» № 178-к/тр від 25.11.2016 р. було допущено порушення законодавства про оплату праці, а саме ст. 32, 103 КЗпП України та ст. 29 ЗУ «Про оплату праці».

Також, з аналізу наведених положень законодавства, якими регулюється прядок встановлення надбавок до посадового окладу, з урахуванням строку дії спірної надбавки, встановленої Наказом № 153/3-к/тр від 30.09.2016 p., формулювання в оскаржуваному Наказі № 178-к/тр від 25.11.2016 р. жодним чином не поновить дію спірної надбавки оскільки це право роботодавця на заохочення працівника, а не обов`язок.

Отже, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування наказу від 30.09 2016 №153/3-к/тр в частині встановлення ОСОБА_1 строку дії надбавки в розмірі 50% посадового окладу за високі досягнення в праці з 01.09.2016 по 31.10.2016 та визнання протиправним та скасування наказу №178-к/тр від 25.11.2016 в частині скасування ОСОБА_1 надбавки в розмірі 50% посадового окладу за високі досягнення в праці задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги позивача про стягнення з Державної акціонерної компанії «Хліб України» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі в формі невиплаченої надбавки в розмірі 50% посадового окладу за високі досягнення у праці, то суд зазначає таке.

ОСОБА_1 звільнився з посади начальника відділу договірної та претензійно-позовної роботи управління з правової роботи та питань банкрутства 17.03.2017.

Станом на дату звільнення ОСОБА_1 від підприємства належали наступні суми: заробітна плата (у тому числі компенсація за не використану відпустку у розмірі 15 295,05 грн)- 33 689,46 грн; відшкодування витрат, понесених у зв`язку зі службовим відрядженням - 1 445,87 грн.

Всього на момент звільнення сума, що належала для ОСОБА_1 від ДАК «Хліб України» складала 35 130,33 грн.

Відповідно до розрахункової відомості за березень 2017 р. по ДАК «Хліб України» заборгованість станом на 01.03.2017 р. - 16 784,58 грн.

За березень 2017 р. нараховано 3 720,00 (оклад) +15 295,05 (компенсація відпустки) + 124,80 (індексація з/п) + 1 860,00 (надбавка) = 20 999,85 грн. Із даної суми утримано податки 315,00 (1,5% військовий збір) + 3779,97 (18% ПДФО) = 4094,97 грн.

16784,58+20999,85-4094,97=33 689,46 грн

Станом на дату звільнення заборгованість з відшкодування витрат понесених у зв`язку зі службовим відрядженням становила 1 445,87 грн.

Таким чином, станом на 03 липня 2017 р. ДАК «Хліб України» повністю виплатило всі суми, що належали ОСОБА_1 , на дату звільнення та не має грошових зобов`язань по заробітній платі та відшкодуванню витрат, понесених у зв`язку зі службовими відрядженнями перед ОСОБА_1 .

Щодо посипання позивача на ст. 625 ЦК України

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої ЦК України. Отже, приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої ЦК України). Тобто, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду не відступала від висловленого у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 від іншого висновку Верховного Суду України про те, що припис ч. 2 ст. 625 ЦК України до трудових правовідносин не застосовується. Трудове законодавство передбачає спеціальні правила відповідальності роботодавця за порушення відповідних норм, зокрема можливість стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа № 711/4010/13-ц, провадження № 14-429цс 19.

Отже, позивач приходить до помилкового висновку про те, що між сторонами склались правовідносини, що регулюються положеннями ст. 625 ЦК України.

В цій частині позовних вимог суд відмовляє.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з Державної акціонерної компанії «Хліб України» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку з 17.03.2017, то суд зазначає таке.

Велика Палата Верховного Суду у постанові № 761/9584/15-ц від 26.06.2019 р. сформувала правову позицію та дійшла висновку про те, що враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві та виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. У пункті 91 зазначеної постанови визначається, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати такі критерії: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються: б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Відповідно до розрахункової відомості за лютий 2017 р. по ДАК «Хліб України» ОСОБА_1 відпрацював 21 день, нараховано 10 458,80 грн, утримано - 2 039,46 грн. Заробітна плата за лютий 2017 р. ОСОБА_1 становить 8 419,34 грн.

Відповідно до розрахункової відомості за березень 2017 р. по ДАК «Хліб України» ОСОБА_1 відпрацював 12 днів, нараховано 5 704,80 грн (без врахування компенсації за не використану відпустку із розрахунку 5 704,80=20999,85-15295,05), утримано - 1 112,43 грн (без врахування податків, утриманих з компенсації за невикористану відпустку із розрахунку 1112,43=85,57 (1,5% військовий збір) + 1026,86 (18% ПДФО)). Заробітна плата за березень 2017 р. ОСОБА_1 становить 4 592,37 грн.

Всього за лютий та березень 2017 р. заробітна плата ОСОБА_1 становить 13 011,71 грн (8419,34+4592,37) за 32 відпрацьовані дні.

З урахуванням викладеного, середньоденна заробітна платня ОСОБА_1 становить 394,29 грн.

Розрахунок граничного розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного звільнення: ОСОБА_1 звільнився 17.03.2017. ДАК «Хліб України» 03.07.2017 повністю виплатило всі суми, що належали позивачу на дату звільнення, середньоденна заробітна платня ОСОБА_1 становить 394,29 грн. За період з 18.03.2017 р. по 03.07.2017 р. було 72 робочих дні. Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку ДАК «Хліб України» з ОСОБА_1 складає 28 388,88 грн.

На підставі чого, суд ухвалив стягнути з відповідача користь позивача розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку на суму 28 388,88 грн.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному зверненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

З огляду на викладені обставини на наведені норми суд дійшов висновку щодо обґрунтованості заявлених позивачем вимог частково в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку на суму 28 388,88 грн, у зв`язку з чим вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити частково. В іншій частині вимог, відмовити.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 3 статті 80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

За статтею 165 ГПК України до відзиву додаються: докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

Статтею 236 ГПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовної заяви частково.

Керуючись ст. 74, 76-80, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державної акціонерної компанії "Хліб України" (01601, м. Київ, вул. Саксаганського, 1, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 28 388,88 грн.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення направити учасникам провадження у справі про банкрутство.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 01.12.2022

Суддя А.М.Івченко