ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2022 Справа № 917/2037/21

Господарський суд Полтавської області у складі судді Безрук Т. М., за участю секретаря судового засідання Сілаєвої О. Ф., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного підприємства "Сербинівське"

до фізичної особи-підприємця Романенка Ігоря Станіславовича

про стягнення 195 000,00 грн

за участю представників:

від позивача - Потапенко А. М.; відповідача - Устименко Ю. С.

встановив:

Приватне підприємство "Сербинівське" звернулося з позовом до фізичної особи-підприємця Романенка Ігоря Станіславовича про стягнення 195 000,00 грн заборгованості за договором позики № 1-08072019 від 08.07.2019.

Відповідач у відзиві від 25.01.2022 (вхід. № 1005 від 28.01.2022) проти позову заперечує, посилаючись на те, що за домовленістю сторін частину позики (грошові кошти) в розмірі 156 000,00 грн відповідач повернув шляхом внесення до каси ПП "Сербинівське", на підтвердження чого між відповідачем та ПП "Сербинівське" (позикодавцем) складений акт звірки розрахунків по договору позики № 1-08072019 від 08.07.2019, відповідно до якого станом на 01.10.2019 за відповідачем рахувалася заборгованість перед ПП "Сербинівське" в розмірі 39 000,00 грн; залишок позики в розмірі 39000,00 грн відповідач повернув позикодавцеві 20.01.2020 на розрахунковий рахунок ПП "Сербинівське".

Позивач у письмових поясненнях на відзив (вхід. № 1839 від 17.02.2022; а.с.88-90) повідомив, що наданий відповідачем акт звірки розрахунків підроблений; ПП "Сербинівське" з ФОП Романенко І. С. ніколи таких документів не укладало; відповідач повернув лише частину позики у сумі 39000,00 грн, залишок позики в сумі 156000,00 грн відповідач не повернув.

У цій справі були вчинені такі процесуальні дії.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2021 цей позов був переданий на розгляд судді Безрук Т. М. (а.с.30).

Ухвалою від 31.12.2022 суд відкрив провадження у справі № 917/2037/21, постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.39-40).

Разом з позовною заявою до господарського суду позивач надав заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження на земельну ділянку, яка належить на праві приватної власності Романенку Ігорю Станіславовичу .

Ухвалою від 31.12.2022 суд відмовив у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову (а.с.41-43).

Відповідач подав клопотання від 25.01.2022 (вхід. № 1006 від 28.01.2022) про витребування доказів від Приватного підприємства "Сербинівське" та від Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "Укргазбанк" .

Суд ухвалою від 08.02.2022 задовольнив клопотання про витребування доказів.

Відповідач подав клопотання про розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Суд ухвалою від 08.02.2022 відхилив це клопотання.

Позивач на виконання вимог ухвали від 31.12.2021 подав оригінал платіжних доручень № 1562 від 08.07.2019, № 1568 від 09.07.2019 (вхід. № 1834 від 17.02.2022).

Позивач подав клопотання (вхід. № 1837 від 17.02.2022; а.с.82-84) про призначення комплексної судової почеркознавчої та судової технічної експертизи підпису, печатки та давності документа.

Ухвалою від 21.02.2022 суд призначив розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у цій справі було призначено на 15.03.2022 (а.с.95-97).

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" введено воєнний стан строком на 30 діб. Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 та від 18 квітня 2022 року № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком на 30 діб. Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Ухвалою від 15.03.2022 суд відклав підготовче засідання на 07.04.2022 (а.с.104).

Ухвалами від 21.02.2022 та від 15.03.2022 суд витребував у відповідача - ФОП Романенко І. С. оригінал акту звірки розрахунків по договору № 1-08072019 від 8 липня 2019 року (а.с.95-97, 104).

Ухвалою від 07.04.2022 суд продовжив строк проведення підготовчого провадження на 30 днів (а.с.120-121).

Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк "Укргазбанк" з листом від 06.04.2022 надав суду витребувані докази: фінансову звітність малого підприємства, розшифровку основних статей фінансової звітності (а.с.109-114).

Позивач подав клопотання (вхід. № 1838 від 17.02.2022; а.с. 85-87) про перехід на загальне провадження.

Відповідач у відзиві від 18.05.2022 (вхід. № 3162 від 19.05.2022; а.с.129-130) на клопотання про призначення судової експертизи заперечує проти призначення цієї експертизи, оскільки призначення експертизи є правом, а не обов"язком суду; експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних та у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування; позивач висловлює лише припущення щодо підроблення акту звірики та не надає відповідних доказів; позивач визнав сплату відповідачем 39000,00 грн за договором, проте не зменшив суму позовних вимог; позивач не надав жодного доказу існування у відповідача заборгованості; у залученій до справи фінансовій звітності позивача відсутня вказівка на існування заборгованості відповідача перед позивачем станом на 31.12.2020; неналежне ведення позивачем бухгалтерського обліку не є підставою для стягнення боргу.

Позивач у заяві від 19.05.2022 (вхід. № 3174 від 19.05.2022) вказав, що наданий відповідачем акт звірки розрахунків підроблений; ПП "Сербинівське" з ФОП Романенко І. С. ніколи таких документів не укладало; вказаний доказ є фальсифікованим.

Відповідач з заявою від 23.06.2022 (вхід. № 4060 від 23.06.2022; а.с.147-148) надав суду оригінал акту звірки розрахунків по договору № 1-08072019 від 8 липня 2019 року.

Ухвалами від 23.06.2022, від 14.07.2022, від 15.09.2022 в зв`язку з необхідністю підготовки матеріалів для призначення експертизи суд викликав у судове засідання ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) для надання суду експериментальних зразків підпису, а також запропонував ОСОБА_2 надати суду вільні зразки свого почерку та підпису не менш ніж у 10-ти різнохарактерних документах особистого характеру, які за роком виконання наближені до досліджувального - за 2019 рік (записники, листівки, записи тощо); надати суду письмові пояснення за особистим підписом чи підписував він акт звірки розрахунків по договору № 1-08072019 від 8 липня 2019 року по правовідносинам з Фізичною особою-підприємем Романенком Ігорем Станіславовичем.

Вказані докази до суду не надійшли, ОСОБА_2 на виклик суду не з"явився.

Ухвалами від 19.05.2022, від 23.06.2022 суд відкладав підготовчі засідання (а.с.137-138,152-153).

На сайті Господарського суду Полтавської області було розміщене оголошення про тимчасове припинення відправки поштової кореспонденції з 15.06.2022 (а.с.154).

Ця справа не є такою, що потребує невідкладного судового розгляду.

Ухвалами від 14.07.2022, від 15.09.2022 суд відкладав підготовчі засідання для належного повідомлення відповідачів про розгляд справи та надання можливості учасникам справи подати заяви по суті справи.

Ухвалою від 20.10.2022 суд відхилив клопотанян про призначення експертизи, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 17.11.2022.

Про час і місце розгляду справи по суті сторони повідомлені належним чином, що підтверджується розписками представника позивача та представника відповідача від 20.10.2022, явкою їх представників у судове засідання.

Під час розгляду справи по суті суд заслухав пояснення сторін та дослідив всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У судовому засіданні 17.11.2022 суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення згідно з ч. 6 ст. 233, ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив таке.

Між Приватним підприємством "Сербинівське" (позивачем, позикодавцем) та фізичною особою-підприємцем Романенком Ігорем Станіславовичем (відповідачем, позичальником), укладено договір позики (поворотної фінансової допомоги) № 1-08072019 від 08.07.2019 (далі - Договір); (а.с.7-8).

Згідно з цим Договором сторони домовилися, зокрема, про наступне:

- п.1.1.- позикодавець надає позичальнику позику, а останній зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк;

- п.1.2.- позика надається позичальнику на безвідсотковій (безвідплатній) основі;

- п.2.1. - сума позики становить 195000,00 (сто дев`яносто п`ять тисяч) гривень;

- п.3.1- позикодавець надає позику протягом одного дня з моменту підписання цього договору; п. 3.2 - позика надасться в безготівковій формі;

- п. 4.1 - строк позики становить два роки з моменту перерахування суми позики позичальнику; п.4.2 - строк, вказаний у п. 4.1, може бути продовжений за згодою Сторін;

- п.5.1 - позика повертається позикодавцю на його банківський рахунок у строк, вказаний в п. 4.1, цього договору;

- п. 5.2 - позичальник має право повертати позику частинами;

- п.5.3 - позичальник протягом двадцяти чотирьох годин після переказу суми позики позикодавцю, а у разі повернення позики частинами - після переказу її чергової частини, зобов"язаний повідомити останнього про пеерказ коштів;

- п.6. - цей договір набуває чинності з моменту перерахування на розрахунковий рахунок суми позики позичальнику і діє до моменту його остаточного виконання.

На виконання умов договору позивач перерахував на банківський рахунок відповідача 195 000,00 грн, як надання поворотної фінансової позики. Це підтверджується платіжним дорученням № 1562 від 08.07.2019 на суму 95 000,00 грн (а.с. 9,78), платіжним дорученням № 1568 від 09.07.2019 на суму 100 000,00 грн (а.с.10,79).

Позивач у позові зазначає, що відповідач зобов`язання за договором не виконав, позику у сумі 195 000,00 грн не повернув.

Відповідач у відзиві зазначив, що за пунктом 5.2. Договору передбачено, що позичальник має повертати позику частинами. Відповідач вказує, що у зв`язку зі зміною майнового стану наприкінці 2019 року відповідач прийняв рішення достроково повернути позику позивачу; за домовленістю сторін частина позики (грошові кошти) в розмірі - 156000,00 грн були внесені до каси ПП «Сербинівське» та на підтвердження чого було складено акт розрахунків по договору позики № 1-08072019 від 08.07.2019 року, відповідно до якого станом на 01.10.2019 року за відповідачем рахувалася заборгованість перед ПП «Сербинівське» в розмірі 39 000,00 грн. Залишок позики в розмірі 39 000,00 грн було повернуто позикодавцеві 20.01.2020 року на розрахунковий рахунок підприємства.

При вирішенні спору суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Стаття 628 ЦК України визначає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 1046, 1049 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів.

Суд не може вважати доведеними твердження відповідача про те, що він повернув позику у повному обсязі, з таких мотивів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п. 5.1. Договору позика повертається позикодавцю на його банківський рахунок у строк, вказаний у п. 4.1. цього Договору.

Тобто, умовами договору встановлений чіткий порядок повернення позики - на банківський рахунок позивача.

Як свідчать матеріали справи, відповідач, перерахував на банківський рахунок позивача 39 000,00 грн за платіжним дорученням № 5 від 20.01.2020 (а.с.60). Це підтвердив позивач у поясненнях (вхід. № 1839 від 17.02.2022; а.с.88-90).

Заяви про зменшення розміру позовних вимог позивач до суду не надавав.

Отже, у позові в частині стягнення 39000,00 грн суд відмовляє, оскільки поверненя цієї частини позики відбулося до звернення позивача з позовом до суду і в цій частині права позивача не були порушені.

Позивач у письмових поясненнях (вхід. № 1839 від 17.02.2022; а.с.88-90) повідомив, що залишок позики в сумі 156000,00 грн відповідач не повернув.

За умовами п.4.1 Договору строк повернення позики настав 09 липня 2021 року.

Відповідач не надав суду належних доказів повернення позивачу коштів позики в сумі 156000,00 грн.

Зокрема, не надав платіжного документа про перерахування цієї суми на банківський рахунок позивача, як це встановлено у п. 5.1. Договору.

Твердження відповідача про те, що він повернув залишок позики позивачу готівкою, також не підтверджено належними доказами.

У ч.1 статті 545 ЦК України вказано, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 № 148 затверджено "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні" (в редакції на дату повернення позики; далі - Положення), яке визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України юридичними особами (крім банків) та їх відокремленими підрозділами незалежно від організаційно-правової форми та форми власності (далі - підприємства), органами державної влади та органами місцевого самоврядування під час здійснення ними діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності (далі - установи), фізичними особами, які здійснюють підприємницьку діяльність (далі - фізичні особи - підприємці) (далі разом у тексті - суб`єкти господарювання), фізичними особами.

У п. 4 Положення вказано, що суб`єкти господарювання, які відкрили поточні рахунки в банках і зберігають на цих рахунках свої кошти, здійснюють розрахунки за своїми грошовими зобов`язаннями, що виникають у господарських відносинах, у безготівковій формі, а також у готівковій формі з дотриманням обмежень та в порядку, установленому законодавством України.

Згідно з п. 6 Положення суб`єкти господарювання мають право здійснювати розрахунки готівкою протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами:

1) між собою - у розмірі до 10000 (десяти тисяч) гривень включно;

2) з фізичними особами - у розмірі до 50000 (п`ятдесяти тисяч) гривень включно

Платежі понад установлені граничні суми проводяться через банки або небанківські фінансові установи/юридичних осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, які в установленому законодавством порядку отримали ліцензію на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунку (далі - небанківські установи), шляхом переказу коштів з поточного рахунку на поточний рахунок або внесення коштів до банку чи небанківської установи для подальшого їх переказу на поточні рахунки в банку.

Згідно з абзацем першим п. 23 Положення касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, електронними розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівки.

Згідно з п 25 Положення приймання готівки в касу проводиться за прибутковим касовим ордером, підписаним головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником установи/підприємства.

Про приймання установами/підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера), підписана головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником, підпис яких може бути засвідчений відбитком печатки цієї/цього установи/підприємства. Використання печатки установою/підприємством не є обов`язковим.

Відповідач не надав суду визначених у вказаному Положенні документів, які підтверджують розрахунки готівкою між суб"єктами господарювання, та які б свідчили про повернення позивачу залишку позики готівкою.

Інші докази, надані відповідачем до матеріалів справи, також не підтверджують факт повернення позики позивачу.

Так, відповідач вказує, що доказом поверненн якоштів позивачу є акт звірки розрахунків по договору № 1-08072019 від 08.07.2019, відповідно до якого станом на 01.10.2019 за відповідачем рахувалася заборгованість перед ПП "Сербинівське" в розмірі 39000,00 грн.

Разом з цим, Акт звірки розрахунків не є належним та допустимим доказом виконання позичальником умов Договору позики.

Верховний Суд у постанові від 11.09.2019 по справі № 902/1260/15 зазначив, що акт звіряння взаєморозрахунків не є первинним документам, а відтак не є належним та допустимим доказом, з якого можливо встановити беззаперечну заборгованість. Акт звіряння взаєморозрахунків може лише опосередковано свідчити про наявність боргу за договором, однак судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

За висновками Верховного Суду, що викладені у постановах від 05.03.2019 по справі № 910/1389/18, від 10.09.2019 по справі № 916/2403/18, від 19.09.2019 по справі № 910/14566/18, від 04.12.2019 по справі № 916/1727/17, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату.

Отже, акт звірки взаєморозрахунків сам по собі не є первинним документом та, може бути належним доказом на підтвердження наявності заборгованості, лише за наявності первинних документів.

За наведених обставин, акт звірки розрахунків може бути доказом наявності або ж відсутності заборгованості лише за умови, що зміст акту розрахунків підтверджено первинними бухгалтерськими доказами.

З урахуванням п. 5.1. Договору до акту звірки розрахунків (а.с.148), відповідач повинен був надати суду платіжні доручення, які б підтверджували факт перерахування грошових коштів на рахунок ПП «Сербинівське», або документи, що підтверджують внесення готівки у касу позивача. Однак, таких доказів відповідач не надав.

У вказаному акті звірки (а.с.148) не вказано, що відповідач повернув позивачу 156000,00 грн коштів позики.

Надані ПАТ АК «Укргазбанк» документи фінансової звітності не підтверджують перерахування коштів відповідачем на банківський рахунок позивача по спірному договору чи внесення ним готівки позивачу (а.с.110-114).

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В ст. 76 ГПК України вказано, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. У ч. 1 ст. 79 ГПК України зазначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Отже, позивач на виконання умов договору надав відповідачу позику на загальну суму 195000,00 грн. Відповідач повернув частково, у сумі 39000,00 грн за платіжним дорученням № 5 від 20.01.2020 (а.с.60). Належних та вірогідних доказів повернення залишку заборгованості у сумі 156 000,00 грн відповідач суду не надав.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення 156 000,00 грн заборгованості за договором позики обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати понесені ним у цій справі на сплату судового збору.

Суд встановив, що при подачі позову позивач сплатив 2925,00 грн судового збору за платіжним дорученням від 18.10.2021 № 124 (а.с.6). Надходження судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджено випискою від 19.10.2021 (а.с.33).

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Керуючись ст. 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Романенка Ігоря Станіславовича ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Приватного підприємства "Сербинівське" (вул. Миру, буд. 14А, с. Сербинівка, Лубенський район, Полтавська область, 37433; ідентифікаційний код 37829040) 156 000 грн 00 коп. основного боргу, 2340 грн 00 коп. відшкодування витрат з оплати судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині - у позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Східного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного судового рішення: 28.11.2022.

Суддя Т. М. Безрук