ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2022 р. Справа №914/2350/18(914/3711/21)

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого - судді МАТУЩАКА О.І.

суддів: МАРКА Р.І.

СКРИПЧУК О.С.

за участю секретаря судового засідання Гулик Н.Г.

за участю представників сторін від:

апелянта: Середницький В.М. (адвокат);

відповідача: Камінська С.М. (адвокат).

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства

«Львівобленерго» вих.№119-17-4615 від 22.09.2022 (вх.ЗАГС №01-05/2402/22 від 29.09.2022)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від

14.09.2022 (повний текст 19.09.2022, суддя

Морозюк А.Я.)

у справі № 914/2350/18 (914/3711/21)

за позовом: Приватного акціонерного товариства

«Львівобленерго», м. Львів

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Львівський

електроламповий завод Іскра, м.Львів

про стягнення 139 128 грн 12 коп.

у межах справи № 914/2350/18

за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю

"Львівський завод "РЕМА",м. Львів

про банкрутство Приватного акціонерного товариства

"Львівський електроламповий завод"Іскра",

м.Львів

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

У вересні 2022 року ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра» подало до Господарського суду Львівської області заяву про розстрочення виконання рішення Господарського суду Львівської області від 17.05.2022 та додаткової постанови Західного апеляційного господарського суду від 10.08.2022.

Заява обґрунтована тим, що на момент її подання у товариства існують обставини, які істотно ускладнюють виконання рішення. Зокрема зазначено, що стосовно ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра», яке як світлотехнічне підприємство, має повний завершений технологічний цикл виробництва джерел світла, відкрито провадження у справі про банкрутство. Вказано, що на підприємстві є важка фінансова ситуація, спричинена, зокрема накладенням арештів на майно, що позбавляє можливості розпоряджатись таким майном, і як наслідок ускладнює виконання будь-яких зобов`язань. Заявник просив врахувати наведені обставини та розстрочити виконання вказаних рішення та додаткової постанови на 12 місяців до 15.09.2023 наступними частинами (в графіку відображено погашення заборгованості в розмірі 152 398,12 грн, а саме: по 12 500,00 грн до 15 числа кожного місяця починаючи з жовтня 2022 року по серпень 2023 року, та 14 898,12 грн до 15.09.2023).

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 14.09.2022 у цій справі заяву ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра» про розстрочення виконання судового рішення задоволено частково. Розстрочено виконання рішення Господарського суду Львівської області від 17.05.2022 та додаткової постанови Західного апеляційного господарського суду від 10.08.2022 у справі №914/2350/18 (914/3711/21) про стягнення з ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра» на користь ПрАТ «Львівобленерго» 139 128,12 грн заборгованості, 2 270 грн судового збору та 11 000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу, що становить загальну суму 152 398,12 грн, шляхом сплати:

- 19 049,76 грн - до 17.10.2022;

- 19 049,76 грн - до 17.11.2022;

- 19 049,76 грн - до 17.12.2022;

- 19 049,76 грн - до 17.01.2023;

- 19 049,76 грн - до 17.02.2023;

- 19 049,76 грн - до 17.03.2023;

- 19 049,76 грн - до 17.04.2023;

- 19 049,80 грн - до 17.05.2023.

В задоволенні решти вимог заяви про розстрочення виконання судового рішення відмовлено.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

Позивач ПрАТ «Львівобленерго» не погодилось із вищевказаною ухвалою, подало апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити відповідачу у задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення Господарського суду Львівської області від 17.05.2022 та додаткової постанови Західного апеляційного господарського суду від 10.08.2022 у цій справі. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначає, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не дотримався балансу інтересу сторін. Покликаючись на ч.5 ст. 41 КУзПБ зазначає, що позивач є поточним кредитором відповідача, а тому, в силу зазначеної норми законодавства на нього не поширюється мораторій на задоволення вимог кредиторів. При цьому, апелянт зазначає, що між ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра» (боржник), ПрАТ «Львівобленерго» (кредитор) та ТОВ «Самбірський радіозавод «Сигнал» (третя особа) укладено договір №15/09 від 01.09.2022, за умовами якого третя особа приймає на себе обов`язок виконання до 31.12.2022 всіх зобов`язань боржника перед кредитором. Вважає, що наведеним спростовується низька спроможність відповідача погасити заборгованість перед позивачем у більш стислий строк.

Відповідач ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра» заперечуючи доводи апеляційної скарги у відзиві на неї зазначає, що ухвалою місцевого господарського суду від 03.01.2019 відкрито провадження у справі про банкрутство відповідача, яке триває на даний час. При цьому, починаючи з 24.02.2022 підприємство відповідача зупинило роботу та не здійснює повного спектру господарської діяльності. Щодо покликання скаржника на договір №15/09 від 01.09.2022 зазначає, що наведеним навпаки підтверджується намір відповідача виконати зобов`язання перед позивачем. Поряд з цим зазначає, що позивач надаючи пояснення в суді першої інстанції погодився розстрочити відповідачу сплату заборгованості та судових витрат за судовим рішенням у даній справі.

Інших клопотань та заяв в порядку статті 207 ГПК України учасниками справи подано не було.

В судове засідання з`явилися представники сторін, які надали пояснення по суті вимог апеляційної скарги та заперечень на неї, викладених у відзиві на апеляційну скаргу. Представник апелянта просив задоволити апеляційну скаргу та скасувати оскаржувану ухвалу, натомість представник відповідача просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення, викладені у відзиві на неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права місцевим господарським судом, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи та оцінка суду.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, рішенням Господарського суду Львівської області від 17.05.2022 у справі №914/2350/18 (914/3711/21), залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 06.07.2022, позов задоволено повністю. Стягнуто з ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра» на користь ПрАТ «Львівобленерго» 139 128,12 грн заборгованості, 2 270 грн судового збору та 7 000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковою постановою Західного апеляційного господарського суду від 10.08.2022 у справі у цій справі стягнуто з ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра» на користь ПрАТ «Львівобленерго» 4 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

На виконання вказаних рішення та додаткової постанови Господарським судом Львівської області 26.08.2022 видано відповідні накази.

У вересні 2022 року ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра» подало до Господарського суду Львівської області заяву про розстрочення виконання рішення суду від 17.05.2022 та додаткової постанови Західного апеляційного господарського суду від 10.08.2022.

Обгрунтовуючи подану заяву відповідач покликався на важку фінансову ситуацію на підприємстві, спричинену, зокрема накладенням арештів на майно, що позбавляє останнього можливості розпоряджатись майном, і як наслідок ускладнює виконання будь-яких зобов`язань. Також відповідач зазначав, що у зв`язку із введенням воєнного стану із 24 лютого 2022 року, за наказом ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра» № 1/22/01-03к від 24 лютого 2022 року на підприємстві з 24.02.2022 року було зупинено роботу. Окрім цього, відповідач посилаючись на постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 №211, від 27 травня 2022 р. № 630 якими установлено з 12.03.2020, та продовжено до 31.08.2022 карантинні заходи з відповідним обмеженням, що є обставиною, яка здійснює негативний вплив на погіршення фінансової ситуації на підприємстві впродовж двох років. Відтак відповідач просив врахувати вищезазначені обставини та розстрочити виконання рішення на 12 місяців до 15.09.2023 шляхом погашення заборгованості в розмірі 152 398,12 грн частинами, а саме: по 12 500 грн до 15 числа кожного місяця починаючи з жовтня 2022 по серпень 2023, та 14 898,12 грн до 15.09.2023.

На підтвердження викладених у заяві доводів відповідач долучив до заяви лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1., в якому зазначено, що військова агресія Російської Федерації проти України, яка спричинила введення воєнного стану, це надзвичайні, невідворотні та об`єктивні обставини для суб`єктів господарської діяльності, відповідно до яких настає неможливість виконання зобов`язань у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили); наказ ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра» № 1/22/01-03к від 24.02.2022, яким у зв`язку із введенням воєнного стану наказано зупинити роботу на період з 24.02.2022 й до подальшого інформування. Законсервувати кисневу та водневу станцію. Припинити газопостачання на завод. Визначити мінімальну кількість трансформаторних підстанцій для роботи.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 331 ГПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до ч. 5 ст. 331 ГПК України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення заяви відповідача та розстрочення виконання судового рішення на вісім місяців, шляхом сплати суми заборгованості в розмірі 152 398,12 грн в наступному порядку: 19 049,76 грн - до 17.10.2022; 19 049,76 грн - до 17.11.2022; 19 049,76 грн - до 17.12.2022; 19 049,76 грн - до 17.01.2023; 19 049,76 грн - до 17.02.2023; 19 049,76 грн - до 17.03.2023; 19 049,76 грн - до 17.04.2023; 19 049,80 грн - до 17.05.2023 та відмову в задоволенні решти вимог заяви.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо необргунтованості оскаржуваної ухвали суду в частині задоволення заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

За висновками Конституційного Суду України, викладеними в рішенні від 26.06.2013 №5-пр/2013 у справі №1-7/2013, підставою для застосування розстрочки виконання судового рішення є наявність об`єктивних обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення. До таких обставин належать, зокрема, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо.

Отже, підставою для розстрочення виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Як зазначено в згаданому рішенні Конституційного Суду України, розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи та заперечення як позивача, так і відповідача.

Таким чином, для надання розстрочки виконання судового рішення, суд встановлює у кожному конкретному випадку чи є у наявності обставини, що ускладнюють чи роблять неможливим виконання рішення у справі.

При цьому, судом апеляційної інстанції враховано, що надання розстрочення виконання рішення є виключним заходом, який має застосовуватись лише за наявності поважних причин та при найменшій шкоді кредитору. При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення у справі "Іммобільяре Саффі проти Італії", заява №22774/93, п. 74, ЄСПЛ 1999-V).

За практикою Європейського Суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції (див. "Корнілов та інші проти України", заява №36575/02, ухвала від 07.10.2003; тривалість виконання - вісім місяців). І навіть, два роки та сім місяців, не визнавались надмірними і не розглядалися, як такі, що суперечить вимогам розумного строку, передбаченого ст. 6 Конвенції (див. ухвалу від 17.09.2002 у справі "Крапивницький та інші проти України", заява №60858/00). Отже, для з`ясування обставин чи є період виконання рішення надмірно тривалим, варто звернути увагу на особливі обставини кожної справи.

За таких обставин, судова колегія вважає, що оскаржувана ухвала, якою частково задоволено заяву відповідача про розстрочення судового рішення у даній справі обґрунтована належними доказами, які підтверджують наявність обставин для застосування такого процесуального заходу, як розстрочення судового рішення зокрема, такі як введення воєнного стану, зупинка роботи підприємства відповідача та накладення арештів на його майно.

При цьому, судова колегія погоджується з доводами апелянта про те, що в силу вимог ч.5 ст.41 КУзПБ мораторій на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів.

А тому, часткове розстрочення рішення суду у даній справі, не звільняє відповідача від обов`язку щодо погашення заборгованості перед позивачем та не позбавляє його можливості достроково погасити наявну заборгованість, оскільки, враховуючи укладення між ПрАТ «Львівський електроламповий завод «Іскра» (боржник), ПрАТ «Львівобленерго» (кредитор) та ТОВ «Самбірський радіозавод «Сигнал» (третя особа) договору №15/09 від 01.09.2022, за умовами якого третя особа приймає на себе обов`язок виконання до 31.12.2022 всіх зобов`язань боржника перед кредитором, відповідачем вживаються заходи з метою погашення заборгованості перед позивачем.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують правомірних та обґрунтованих висновків місцевого господарського суду, а тому ухвала суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно ст. ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відтак, подані апелянтом докази на підтвердження заявлених в апеляційній скарзі обставин не спростовують висновки місцевого господарського суду, викладені в оскаржуваній ухвалі.

Судові витрати.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється в силу ч. 14 ст. 129 ГПК України. Відтак, сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст. 11, 13, 74, 129, 269, 270, 275, 276, 281- 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго`залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу Господарського суду Львівської області від 14.09.2022 у справі №914/2350/18(914/3711/21) без змін.

2. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Повний текст постанови складено 02.12.2022.

Головуючий (суддя-доповідач) О.І. МАТУЩАК

Судді Р.І. МАРКО

О.С. СКРИПЧУК