РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.11.2022Справа № 910/9633/22

Суддя Господарського суду міста Києва Лиськов М.О., розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін справу

За позовом Національної поліції України

вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01601

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК"

вул. Північне шосе, 69 а, м. Запоріжжя,Запорізька обл., 69006

про стягнення 91 275, 89 грн

ВСТАНОВИВ:

Національна поліція України (далі-позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" (далі-відповідач) про стягнення штрафних санкцій за порушення строку виконання зобов`язання за договором у розмірі 91 275, 89 грн

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 26.09.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/9633/22 та постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Даною ухвалою, суд у відповідності до ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

14.10.2022 відповідачем подано клопотання про передачу справи за територіальною підсудністю до Господарського суду Запорізької області.

20.10.2022 позивачем подано заперечення на клопотання позивача про передачу справи за підсудністю.

Розглянувши вказане клопотання, суд вирішив у його задоволенні відмовити з наступних підстав.

За загальним правилом позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом (ч. 1 ст. 27 ГПК України).

Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 29 ГПК України позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів (альтернативна підсудність).

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання ТОВ "МІК" зобов`язань з поставки товару за договором № 174НП від 25.06.2021, що стало підставою для нарахування позивачем штрафних санкцій.

Зі змісту вказаної угоди вбачається, що сторони погодили місце сплати штрафних санкцій - вул. Богомольця, 10, м. Київ. За таких обставин суд вважає, що позивач мав право застосувати ч. 5 ст. 29 ГПК України та за своїм вибором звернутись з даним позовом до Господарського суду міста Києва, а відтак - підстав для направлення справи до Господарського суду Запорізької області немає.

Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи №910/9633/22, однак своїм правом на подачу письмового відзиву не скористався, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надав.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

З моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, у зв`язку з чим суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін до суду не надходило.

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

При цьому судом враховано, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 2 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

25 червня 2021 року між Національною поліцією України (далі - Покупець) та ТОВ «МІК» (далі - Постачальник) укладено Договір №174НП про закупівлю футболок та сорочок (сорочка трикотажна з короткими рукавами темно-синього кольору (далі - Товар) у кількості 21 100 штук на загальну суму 7 564 350,00 грн. (ціна за одиницю Товару - 358,50 грн.).

Відповідно до п. 1.2 договору загальна кількість товару, що підлягає поставці, та ціна договору визначається у специфікації товару (додаток № 1 до договору) і ростовці товару (додаток № 2 до договору). Місце виконання договору - в частині поставки товару - вул. Святошинська, 27, м. Київ, в частині інших зобов`язань за договором, в тому числі щодо сплати штрафних санкцій - вул. Богомольця, 10, м. Київ (п. 1.5 договору).

Відповідно до пункту 5.1 розділу V Договору №174НП Постачальник зобов`язується здійснити поставку Товару протягом 60 календарних днів включно з дати укладання цього Договору за адресою Покупця у місті Києві (вул. Святошинська, 27, м. Київ, 03115). У разі, якщо останній день поставки припадає на вихідний або святковий день, то останнім днем поставки вважається перший за ним робочий день.

Датою поставки Товару вважається дата підписання уповноваженими представниками Сторін накладної (пункт 5.2 розділу V Договору).

За твердженням Позивача, котре належними та допустимими доказами не спростовано Відповідачем, згідно умов Договору Постачальник був зобов`язаний поставити Покупцю Товар у кількості 21 100 штук по 25 серпня 2021 року включно.

Товар поставлявся партіями, що підтверджується підписами уповноважених осіб Покупця у накладних. Партія товару у кількості 1515 штук поставлена вчасно 25.08.2021, що підтверджується накладною від 25.08.2021 № РН-08/25/06.

Обґрунтовуючи позовні вимог Позивач вказує, що частина Товару була поставлена Постачальником Покупцю з порушенням строку, визначено пунктом 5.1 розділу V Договору, а саме: партію Товару у кількості 19585 штук поставлено 07.09.2021 року, що підтверджується накладною № РН-09/07/01 від 07.09.2021 року, тобто з простроченням терміну поставки Товару на 13 днів (з 26.08.2021 по 07.09.2021).

Отже, Постачальником Товару не поставлено у встановлений, Договором строк 21100 штуку Товару, що згідно із Договором та законодавством України є підставою для нарахування штрафних санкцій за порушення строку виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст. 712 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 669 ЦК України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Судом встановлено, що ТОВ "МІК" поставку обумовленого товару здійснило з порушенням строку, визначеного договором (до 25.08.2021), а саме: товару кількості 19585 штук поставлено 07.09.2021 року, що підтверджується накладною № РН-09/07/01 від 07.09.2021 року. Вказана накладна була підписана обома сторонами без зауважень.

Зазначені обставини щодо прострочення постачальником зобов`язання, а також щодо наявності підстав для нарахування пені, сторонами не заперечуються, спір між ними виник стосовно розміру штрафних санкцій, нарахованих позивачем.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з приписами ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 231 ГК України у разі, якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Також у договорі сторони погодили, що за порушення строків виконання зобов`язання щодо поставки товару з постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 % вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

При цьому день поставки товару, поставленого постачальником з порушенням строку, передбаченого пунктом 5.1 розділу 5 цього договору, вважається днем прострочення, за який постачальнику нараховуються штрафні санкції згідно умов цього договору (п. 9.2 договору).

За таких обставин, враховуючи підтверджений факт прострочення зобов`язання (поставки товару), суд вважає, що вимоги про нарахування пені заявлені позивачем правомірно.

Звертаючись до суду з даним позовом, Нацполіція України нарахувала відповідачу пеню в розмірі 0,1 % вартості непоставленого в строк товару (з 26.08.2021 по 07.09.2021 - на суму 91 275,86 грн.

Провівши перерахунок заявлених штрафних санкцій, суд прийшов до висновку, що з відповідача підлягає стягненню пеня у сумі 84 254,67 грн., (7021222.50*0.10/100*12 = 84 254,67 грн. за період 26.08.2021 - 07.09.2021), тобто у меншій сумі, ніж просить позивач, який здійснив арифметично неправильний розрахунок штрафних санкцій за заявлений період.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, відповідач суду не надав, жодного заперечення проти позову не навів.

Приймаючи рішення, суд зобов`язаний керуватись наданими сторонами доказами.

Позивач належним чином довів порушення його прав зі сторони відповідача.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги позивача до останнього підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та часткове задоволення позову, судовий збір у сумі 2 290,15 грн покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" (69006, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 69а, ідентифікаційний код 30105738) на користь Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10; ідентифікаційний код 40108578) пеню у сумі 84 254 грн. 67 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 290 грн. 15 коп.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя М.О. Лиськов