ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2022 року Справа № 906/122/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Мельник О.В. , суддя Гудак А.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спіко" на рішення Господарського суду Житомирської області від 18.08.2022 р. у справі № 906/122/22 (суддя Машевська О.П., повний текст рішення складено 23.08.2022 р.)

за позовом Приватного підприємства "Святогора"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спіко"

про стягнення 195 243, 42 грн

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Святогора" звернулося з позовом до Господарського суду Житомирської області про стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю "Спіко" 175 224, 80 грн - основного боргу, 12 605, 60 грн - пені, 5 265, 91 грн - суми інфляційних втрат та 2 147, 11 грн - 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу від 05.04.2019 р. в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 18.08.2022 р. у справі №906/122/22 позов задоволено; стягнуто з відповідача на користь позивача 175 224, 80 грн - основного боргу, 12 605, 60 грн - пені, 5 265, 91 грн - суми інфляційних втрат, 2 147, 11 грн - 3% річних та 2 928, 66 грн - судового збору.

За результатами розгляду спору та з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Спіко" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені в розмірі 12 605, 60 грн; в інший частині рішення суду залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що розрахунок пені здійснений позивачем з порушенням вимог ч. 6 ст. 232 ГК України, тобто не в межах шести місяців з моменту виникнення у відповідача відповідного зобов`язання по оплаті послуг.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.10.2022 р. відкрито провадження у справі; встановлено сторонам строк для подання до суду відзиву на апеляційну скаргу та відповіді на відзив; роз`яснено учасниками справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Дана ухвала суду направлена на електронні адреси сторін, що підтверджується довідками про доставку електронних листів.

Позивач, правом передбаченим ст. 263 ГПК України не скористався, відзиву на апеляційну скаргу до суду не подав.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абз. 1 ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абз. 2 ч. 10 ст. 270 ГПК України).

Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Спіко" на рішення Господарського суду Житомирської області від 18.08.2022 р. у справі № 906/122/22 за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено апеляційним господарським судом, 05.04.2019 р. між Приватним підприємством "Святогора" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спіко" (покупець) укладений договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого продавець зобов`язався поставити покупцеві, а покупець прийняти товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах договору.

Сума договору становить суму вартості усіх поставлених партій товару за період договору (п. 2.1. договору).

Найменування, асортимент, ціна та кількість товару що постачаються, вказуються у супроводжувальних документах на товар на кожну партію, а саме: рахунках-фактурах та/або товарних накладних, які є невід`ємною частиною договору. Якщо дата підписання цих супроводжувальних документів співпадає з часом дії цього договору та/або у них є пряме посилання на договір, всі ці супроводжувальні документи сторони розглядають як його невід`ємну частину. Підписання представником покупця товарної накладної або, в розі попередньої оплати - оплата грошових коштів продавцю є одночасним та беззаперечним свідченням про згоду щодо ціни, кількості, асортименту та загальної вартості товару (п. 2.2. договору).

Якість товару, що поставляється, повинна бути підтверджена сертифікатами якості, відповідності та іншими документами, необхідними для даного виду товару, які передаються покупцю разом з товаром. Сертифікатами якості та відповідності на товар передаються продавцем покупцю завірені у встановленому чинним законодавством порядку. Якісні показники товару повинні відповідати вимогам ГОСТів, УкрЦСМ, а також всім санітарним, гігієнічним, технічним та іншим нормам, стандартам і правилам, які встановлені в Україні для даної групи товару, а також не мати дефектів товарного вигляду (п. 4.1. договору).

Оплата за товар здійснюється покупцем таким чином: відтермінування по платежу протягом 30 (тридцяти) календарних дні з дати поставки товару (п. 6.1.1. договору).

Згідно п. 9.1. договору, строк дії договору з моменту його підписання сторонами до 31.12.2019 р., але в будь-якому випадку до моменту остаточного виконання сторонами зобов`язань за договором.

У розділі 10 договору, сторони передбачили, що за порушення термінів розрахунків, передбачених договором, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми неоплати за кожен день прострочення (п. 10.3.1. договору).

Факт належного виконання позивачем зобов`язань з поставки товару підтверджується видатковими накладними: № РН-0000465 від 16.07.2021 р. на суму 17 475 грн; № РН-0000485 від 23.07.2021 р. на суму 34950 грн; № РН-0000490 від 26.07.2021 р. на суму 25 650 грн; № РН-0000506 від 30.07.2021 р. на суму 17 475 грн; № РН-0000509 від 30.07.2021 р. на суму 7 374, 90 грн; № 0000539 від 11.08.2021 р. на суму 17475 грн; №РН-0000554 від 18.08.2021 р. на суму 17475 грн; № РН-0000576 від 27.08.2021 р. на суму 7425 грн; № РН-0000682 від 11.10.2021 р. на суму 33 999, 90 грн (а. с. 26-34).

Відповідач зобов`язання по сплаті коштів за поставлений товар виконав частково.

Позивач направив відповідачу лист-претензію від 31.01.2022 р. за вих. № 31/01-1 із вимогою про сплату заборгованості, яку останній залишив без задоволення (а. с. 24).

Предметом даного позову є вимоги позивача про стягнення з відповідача 175 224, 80 грн - основного боргу, 12 605, 60 грн - пені, 5 265, 91 грн - суми інфляційних втрат та 2 147, 11 грн - 3 % річних у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу від 05.04.2019 р. в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару.

Предметом же апеляційного розгляду є рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про стягнення 12 605, 60 грн - пені, в іншій частині судове рішення не оскаржувається.

Відтак, апеляційний суд, враховуючи визначений відповідачем предмет оскарження судового рішення, приймаючи до уваги межі розгляду справи апеляційним судом, визначені у ст. 269 ГПК України, зазначає, що обумовлений скаржником в апеляційному суді предмет оскарження унеможливлює апеляційний перегляд судового рішення в частині про задоволення позову про стягнення із відповідача 175 224, 80 грн - основного боргу, 5 265, 91 грн - суми інфляційних втрат та 2 147, 11 грн - 3% річних.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу (ч. 1 ст. 694 ЦК України).

За умовами підп. 6.1.1. п. 6.1. договору, сторони погодили відстрочення сплати платежу терміном на 30 (тридцять) календарних днів.

За результатами розгляду спору та з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд першої інстанції встановив факт невиконання відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу від 05.04.2019 р. та дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 175 224, 80 грн - основного боргу, 12 605, 60 грн - пені, 5 265, 91 грн - суми інфляційних втрат та 2 147, 11 грн - 3% річних.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч.1, 3 ст. 549 ЦК України).

Підпунктом 10.3.1. п. 10.3. договору сторони погодили, що за порушення термінів розрахунків, передбачених договором, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми неоплати за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, приписами ч. 6 ст. 232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Водночас, хоча законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду, однак його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу такого строку не може бути змінений за згодою сторін.

Також сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України), а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (ч. 3 ст. 6 ЦК України), у тому числі, мають право пов`язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати) (правові позиції ВС/КГС у постановах від 28.01.2020 р. у справі № 910/17753/18, від 20.08.2020 р. у справі № 902/959/19; від 10.09.2020 р. у справі № 916/1777/19 ).

В свою чергу, у разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України (правові позиції ВС/КГС у постановах від 20.08.2020р. у справі №902/959/19, від 09.03.2021 р. у справі № 924/441/20).

При цьому умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції (правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 07.06.2019 р. у справі № 910/23911/16, від 22.08.2019 р. у справі № 914/508/17, від 12.03.2020 р. у справі № 907/65/18).

Враховуючи те, що сторони у договорі купівлі-продажу від 05.04.2019 р. передбачили, що пеня нараховується від суми заборгованості за кожен день прострочення виконання зобов`язання, тому до періоду нарахування пені застосовується правило ч. 6 ст. 232 ГК України.

Із розрахунку позивача, долученого ним до позовної заяви, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем здійснено нарахування пені щодо кожної окремої видаткової накладної у спірний період та визначено перший день початку періоду прострочення розрахунку пені із урахуванням підп. 6.1.1. п. 6.1. договору. При цьому період часу, за який позивач нараховує пеню не перевищує шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане, що узгоджується із приписами ч. 6 ст. 232 ГК України.

Здійснивши перевірку поданого позивачем розрахунку пені, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що обґрунтованим є нарахування пені в сумі 12 605, 60 грн, а відтак позовна вимога підлягає задоволенню у даному розмірі.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції, приймаючи рішення в частині стягнення пені, порушили приписи ч. 6 ст. 232 ГК України, не приймаються апеляційним господарським судом, оскільки спростовуються викладеними у даній постанові доводами суду.

В порушення вимог ст. ст. 76, 77 ГПК України відповідач висновків суду першої інстанції не спростував, доказів в підтвердження своїх доводів суду не надав. Посилання відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007 р., аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін.

ЄСПЛ у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі "Трофимчук проти України").

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції належно виконав свій обов`язок щодо мотивації прийнятого ним рішення у даній справі та дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині заявлених вимог про стягнення пені.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду Житомирської області від 04.08.2022 р. у справі № 906/455/22 в частині, яка оскаржується необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спіко" - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на відповідача згідно ст. ст. 129, 282 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спіко" на рішення Господарського суду Житомирської області від 18.08.2022 р. у справі № 906/122/22 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині апеляційного оскарження без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строк оскарження до Верховного Суду встановлений статтями 286-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Гудак А.В.