Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
904/3402/22: Господарські справи (з 01.01.2019); Справи позовного провадження; Справи у спорах, що виникають із правочинів, зокрема, договорів; Невиконання або неналежне виконання зобов’язань; купівлі-продажу; поставки товарів, робіт, послуг.
Надіслано судом: 30.11.2022. Зареєстровано: 01.12.2022. Забезпечено надання загального доступу: 02.12.2022.
Дата набрання законної сили: 21.12.2022
Номер судового провадження: не визначено
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2022м. ДніпроСправа № 904/3402/22

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) представників сторін, справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рандекс Україна" (м. Київ)

до Акціонерного товариства "Дніпроазот" (м. Кам`янське, Дніпропетровська область)

про стягнення заборгованості за договором поставки № 774869 від 29.12.2021 у загальному розмірі 1 072 822 грн. 84 коп. (з урахуванням заяви про зменшення (збільшення) розміру позовних вимог від 08.11.2022)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рандекс Україна" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій на момент звернення з нею до суду просило суд стягнути з Акціонерного товариства "Дніпроазот" (далі - відповідач) заборгованість за договором поставки № 774869 від 29.12.2021 у загальному розмірі 1 207 611 грн. 81 коп.

Ціна позову на момент звернення з ним до суду складалася з наступних сум:

- 1 077 639 грн. 56 коп. - основний борг;

- 115 348 грн. 35 коп. - інфляційні втрати;

- 14 623 грн. 90 коп. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 774869 від 29.12.2021 в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений позивачем 04.02.2022 товар, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 1 077 639 грн. 56 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з травня по серпень 2022 року у сумі 115 348 грн. 35 коп., а також 3% річних за період прострочення з 05.04.2022 по 03.10.2022 у сумі 14 623 грн. 90 коп.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати по сплаті судового збору у розмірі 19 850 грн. 32 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 6 000 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 11.10.2022 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Від відповідача засобами електронного зв`язку надійшов відзив на позовну заяву (вх. суду № 26304/22 від 27.10.2022), який в подальшому надійшов засобами поштового зв`язку (вх. суду № 36945/22 від 01.11.2022), в якому він просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на таке:

- враховуючи негативні, форс-мажорні обставини, наявність цілозмінних простоїв у структурних підрозділах, беручи до уваги наявні факти обстрілів та ураження об`єктів інфраструктури України, суттєвий ризик та небезпеку заподіяння при продовженні виробничих процесів в умовах військових дій непоправної шкоди навколишньому природному середовищу, працівникам та обладнанню підприємства, населенню міста та області, а також з метою недопущення аварійних ситуацій, які можуть призвести до техногенної катастрофи, АТ "Дніпроазот" видано наказ від 25.02.2022 № 198 "Про простій в АТ "Дніпроазот", яким затверджено Акт про простій у структурних підрозділах АТ "Дніпроазот" від 25.02.2022 (додаток № 1 до цього наказу) з 8:00 год. 25.02.2022;

- зміна вартості продукції, яка передбачена специфікацією, можлива і має бути оформлена виключно у письмовій формі, підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками сторін шляхом оформлення відповідної додаткової угоди до договору;

- необхідними умовами та підставами для зміни ціни продукції, передбаченої специфікацією, сторони погодили у сукупності такі обставини: 1) зміна на дату оплати продукції офіційного курсу гривні до Євро, встановленого Національним банком України, відносно офіційного курсу гривні до Євро, встановленого Національним банком України на 29.12.2021; 2)оформлення зі своєї сторони та надання позивачем відповідачу протягом 7-ми календарних днів від дати оплати продукції оригіналів наступних документів: додаткової угоди про зміну ціни продукції; рахунку-фактури; акту коригування вартості поставленої продукції; 3) складення та надання відповідачу розрахунку коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної, оформленого згідно вимог Податкового кодексу України та інших вимог законодавства, у тому числі з дотриманням умов щодо його реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- пунктом 4 специфікації встановлено, що у випадку невиконання чи недотримання позивачем пунктів 2 та/або 3 цієї специфікації відповідач має право в односторонньому порядку без відшкодування позивачеві будь-яких збитків відмовитися від виконання своїх зобов`язань за договором щодо прийняття та/або оплати продукції, передбаченої цією специфікацією, відмовитися від зміни ціни, а також вимагати від позивача повернення поставленої продукції за його рахунок;

- враховуючи порушення позивачем пунктів 2 та 3 специфікації, відповідач відмовився від зміни ціни продукції", про що позивачу було направлено відповідачем відповідного листа. Відповідач вважає, що позивач намагається безпідставно отримати від відповідача грошові кошти шляхом зазначення у позовній заяві умов про перерахунок ціни продукції, що суперечать умовам договору;

- у зв`язку зі збройною агресією РФ, яка наклала відбиток та вдарила по підприємствах, які знаходяться в прифронтових регіонах (зокрема, таким є підприємство відповідача) та наявністю на цій підставі форс-мажорних обставин, відповідач вважає, що наявні усі підстави для звільнення його від відповідальності за прострочення оплати продукції за договором № 774869 від 29.12.2021, у тому числі від сплати 3 % річних та інфляційних втрат згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (вх. суду № 37964/22 від 08.11.2022), в якій він зазначає таке:

- відповідач при доведенні того, що військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорними обставинами для укладених між сторонами договорів посилається на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, який адресований "Всім кого це стосується". Відповідач не звертався безпосередньо до Торгово-промислової палати України для отримання сертифікату про те, що військова агресія Російської Федерації є форс-мажорними обставинами саме на території Дніпропетровської області;

- у пункті 7.2. договору чітко визначено порядок дій сторони за договором у разі виникнення обставин непереборної сили. Відповідачем протягом дії договору жодного разу на адресу позивача не було надано ніяких повідомлень про виникнення обставини непереборної сили та не надано пропозицій змінити умови договору в частині порядку та строку розрахунку за отримані товарно-матеріальні цінності;

- відповідач не надав жодних доказів для підтвердження того, що військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорними обставинами для договору №774869, укладеного від 29.12.2021. Крім того, військові дії відбуваються не на всій території України, на території Кам`янської територіальної громади такі дії не відбуваються, а військовий стан не передбачає значного обмеження прав і свобод. Позивач вважає, що для виконання договору № 774869, укладеного від 29.12.2021, військова агресія Російської Федерації проти України не є форс-мажорними обставинами;

- щодо необґрунтованого збільшення позивачем в односторонньому порядку вартості продукції за договором на суму 145 031 грн. 56 коп., то дійсно, пунктом 3 специфікації № 1 від 29.12.2021 встановлений порядок узгодження нової вартості продукції у разі її зміни (право на зміну ціни продукції встановлено пунктом 2), тому позивач погоджується з доводами відповідача про безпідставну зміну вартості продукції та у відповідності до пункту 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України, 07.11.2022 подав заяву про зменшення розміру позовних вимог;

- щодо помилок під час проведення розрахунку 3% річних та інфляційних втрат позивач зазначає, що у зв`язку зі зміною (зменшенням) розміру позовних вимог в частині стягнення основної суми боргу за поставлену продукцію, позивачем проведено перерахунок штрафних санкцій у відповідності до статті 625 Цивільного кодексу України. В іншій частині заперечень відповідача, позивач зазначає, що підстави для звільнення відповідача від відповідальності внаслідок форс-мажорних обставин відсутні.

Від позивача надійшла заява про зменшення (збільшення) розміру позовних вимог (вх. суду №37964/22 від 08.11.2022), в якій він просить суд стягнути з Акціонерного товариства "Дніпроазот" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рандекс Україна" заборгованість за договором № 774869 від 29.12.2021 у загальному розмірі 1 072 822 грн. 84 коп., яка складається з наступних сум:

- 932 608 грн. 00 коп. - основний борг;

- 123 581 грн. 20 коп. - інфляційні втрати;

- 16 633 грн. 64 коп. - 3% річних.

В обґрунтування поданої заяви позивач посилається на таке:

- після опрацювання доводів, викладених у відзиві на позовну заяву АТ "Дніпроазот", позивач погоджується з передчасним збільшенням вартості продукції у відповідності з умовами специфікації № 1 до договору, тому зменшує позовні вимоги щодо суми основного боргу за договором до 932 608 грн. 00 коп., що дорівнює вартості поставленої 04.02.2022 продукції виробничо-технічного призначення, а саме: "п`ятиокис ванадію" у кількості 800,00 кг у відповідності до специфікації № 1 від 29.12.2021 до договору № 774869 від 29.12.2021;

- у зв`язку зі зменшенням суми основного боргу, позивачем проведено перерахунок 3% річних та інфляційних втрат на суму основного боргу у розмірі 932 608 грн. 00 коп.

Проаналізувавши зміст заяви позивача, суд приходить до висновку, що в частині вимог про стягнення основного боргу остання є заявою про зменшення розміру позовних вимог, оскільки позивачем вказані вимоги були зменшені з суми 1 077 639 грн. 56 коп. до 932 608 грн. 00 коп. При цьому, в частині вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних вказана заява є заявою про збільшення розміру позовних вимог, оскільки за нею вказані вимоги фактично були збільшені, у зв`язку із здійсненням нарахування інфляційних втрат та 3% річних за більший період, а саме: на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з квітня по вересень 2022 року у сумі 123 581 грн. 20 коп., а також 3% річних за період прострочення з 05.04.2022 по 09.11.2022 у сумі 16 633 грн. 64 коп.

Судом було відзначено, що заява про зменшення (збільшення) розміру позовних вимог направлена відповідачу на його юридичну адресу - 08.11.2022. В наслідок зменшення позивачем вимог щодо стягнення основного боргу та збільшення вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних ціна позову, фактично, зменшилась, отже вимоги позивача є оплаченими судовим збором у встановленому порядку та розмірі.

При цьому, згідно з пунктом 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Оскільки заява про зменшення розміру позовних вимог подана позивачем з додержанням вимог статті 46 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв її до розгляду.

Від відповідача засобами електронного зв`язку надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву (вх. суду 39654/22 від 17.11.2022), в яких він просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на таке:

- враховуючи, що хімічне підприємство АТ "Дніпроазот" є об`єктом підвищеної небезпеки, продовження виробничої діяльності підприємства під час здійснення Російською Федерацією військової агресії проти України спричинило б суттєвий ризик та небезпеку заподіяння непоправної шкоди населенню міста та області, навколишньому природному середовищу, працівникам та обладнанню підприємства та могло призвести до техногенної катастрофи. Саме внаслідок військових дій відповідач змушений був зупинити роботу хімічних вибухонебезпечних виробництв - цехів азотної та хлорної групи, та ввести у простій всі структурні підрозділи підприємства, що підтверджується наказом від 25.02.2022 № 198 "Про простій в АТ "Дніпроазот";

- відповідач вважає, що наявні усі підстави для звільнення його від відповідальності за прострочення оплати продукції за договором № 774869 від 29.12.2021, у тому числі від сплати 3 % річних та інфляційних втрат згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України;

- позивачем при здійсненні уточнення позовних вимог допущені помилки при нарахуванні 3% річних та інфляційних втрат, а саме: 1) у розрахунку 3% річник датою початку розрахунку зазначено 05.04.2022, в той час як цей день є останнім днем встановленого договором строку для оплати продукції, і, відповідно, початок розрахунку періоду прострочення оплати з 05.04.2022 є безпідставним та необґрунтованим; 2) у розрахунку збитків від інфляції місяцями прострочення зазначені травень 2022 року - вересень 2022 року, та вказаний сукупний індекс інфляції - 1,13251141, у той час як сукупний індекс інфляції за період травень 2022 року - вересень 2022 року складає 1,09846 і, відповідно, розрахунок позивача є помилковим і явно безпідставно завищеним.

Судом також враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі та матеріали справи містять всі заяви по суті справи, визначені статтею 161 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, а також доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору поставки, строк дії договору, умови поставки, факт поставки, загальна вартість поставленого товару, настання строку його оплати, наявність часткової чи повної оплати, допущення прострочення оплати та наявність підстав для застосування наслідків такого прострочення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних у заявлених до стягнення сумах.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, 29.12.2021 між Акціонерним товариством "Дніпроазот" (далі - покупець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рандекс Україна" (далі - постачальник, позивач) було укладено договір поставки № 774869 (далі - договір, а.с. 6-13), відповідно до умов пункту 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити (передати у власність) покупцеві продукцію виробничо-технічного призначення у відповідності до специфікацій (додатків) до договору, а покупець - прийняти поставлену продукцію та оплатити її вартість в порядку і в строки, передбачені договором.

У пункті 9.1. договору сторони погодили, що договір набирає чинності з моменту його укладення сторонами та діє протягом 12-ти місяців, а в частині гарантійних зобов`язань постачальника - протягом усього гарантійного строку на продукцію.

Доказів визнання недійсним, зміни або розірвання вказаного договору сторонами суду не надано.

Судом також встановлено, що у вказаному договорі сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для даного виду договорів, договір підписаний уповноваженими представниками сторін, їх підписи скріплено печатками підприємств, отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, такий договір є правомірним, укладеним та таким, що породжує у сторін права та обов`язки щодо його виконання.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У пункті 1.2. договору визначено, що найменування продукції, кількість, асортимент, характеристики та інші вимоги до продукції, яка підлягає поставці за договором, узгоджується сторонами в специфікаціях на поставку продукції. Специфікації на поставку продукції підписуються уповноваженими представниками обох сторін, скріплюються печатками сторін та є невід`ємними частинами (додатками) договору.

Згідно з пунктом 2.1. договору ціна продукції, яка підлягає поставці за договором, узгоджується сторонами у відповідних специфікаціях на поставку продукції до договору. Ціна продукції, яка підлягає поставці за договором, може бути змінена за взаємною згодою сторін шляхом підписання сторонами додаткової угоди до договору, а також на умовах та в порядку, передбачених відповідною специфікацією на поставку продукції до договору.

Відповідно до умов пункту 2.2. договору загальна сума договору визначається як загальна вартість продукції, яка передбачена всіма підписаними обома сторонами специфікаціями на поставку продукції до договору.

У відповідності до вказаних умов договору, сторонами було підписано Додаток № 1 до договору - Специфікацію № 1 від 29.12.2022, в якій сторони узгодили поставку товару - п`ятиокись ванадія, на загальну суму 932 608 грн. 00 коп. (а.с.13).

За умовами пункту 1 вказаної Специфікації загальна вартість продукції, передбаченої специфікацією, складає 932 608 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ (20%) - 155 434 грн. 67 коп. Відповідно до пункту 2 специфікації ціна продукції, яка передбачена специфікацією, підлягає зміні у випадку, якщо офіційний курс гривні до Євро (EUR), встановлений Національним банком України на дату оплати покупцем продукції зміниться (у бік збільшення або зменшення) відносно офіційного курсу гривні до Євро (EUR), встановленого Національним банком України на 29.12.2021.

Пунктом 3 специфікації передбачено, що у випадку зміни ціни продукції згідно з пунктом 2 специфікації постачальник зобов`язаний негайно, але не пізніше ніж протягом 5-ти календарних днів від дати здійснення покупцем оплати продукції, скласти та підписати зі свого боку додаткову угоду до договору про зміну ціни продукції, в якій зазначити нову ціну продукції та її загальну вартість, оформити та підписати зі своєї сторони рахунок-фактуру, акт коригування вартості поставленої продукції та у цей же строк надати оригінали цих документів покупцю, а також скласти та надати покупцю розрахунок коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної, оформлений з дотриманням умов щодо його реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Відповідно до пункту 3.2. договору строки поставки продукції узгоджуються сторонами в специфікаціях на поставку продукції до договору. Датою поставки продукції вважається дата передачі продукції постачальником покупцеві, яка зазначена в підписаній обома сторонами видатковій накладній на продукцію. Право власності на продукцію та ризики її загибелі переходять від постачальника до покупця з моменту передачі продукції покупцеві, що підтверджується підписанням покупцем видаткової накладної на продукцію, якщо інше письмово не буде узгоджено сторонами.

Згідно з пунктом 9 Специфікації № 1 від 29.12.2022 постачальник зобов`язаний поставити продукцію покупцю в повному в повному обсязі в строк до 15.02.2022.

Згідно з пунктом 5.1. договору приймання-передача продукції за кількістю здійснюється згідно з товаросупровідними документами на продукцію, а за якістю та комплектністю - згідно з документами, які засвідчують якість та комплектність продукції.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.02.2022 на виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу товар - п`ятиокись ванадія, узгоджений у Специфікації № 1 від 29.12.2021, на загальну суму 932 608 грн. 00 коп., про що сторонами було складено та підписано видаткову накладну № 1 від 04.02.2022 (а.с.16) та Акт прийому-передачі продукції від 04.02.2022 (а.с.15).

Суд зауважує, що товар, визначений умовами договору (Специфікації № 1), у повній мірі відповідає товару, що був поставлений згідно з вказаною видатковою накладною № 1 від 04.02.2022 та Актом прийому-передачі продукції від 04.02.2022, а отже судом визначено, що сторонами в цій частині були дотримані умови договору.

При цьому, відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Так, підписання замовником накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідає вимогам статті 9 вказаного Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Товар, зазначений у видатковій накладній № № 1 від 04.02.2022, прийнято у позивача без будь-яких зауважень до її оформлення. Накладна підписана представниками сторін без будь-яких зауважень та скріплена печатками обох підприємств.

Протягом розгляду справи судом жодних заперечень з приводу отримання товару за видатковою накладною № 1 від 04.02.2022 відповідачем також не заявлено.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов`язку продавця за договором поставити товар відповідає обов`язок покупця оплатити вартість цього товару.

Пунктом 2.3. договору передбачено, що оплата поставленої продукції здійснюється покупцем у безготівковій формі, в національній валюті України. Безготівкові розрахунки сторін за договором здійснюються за участю банків у відповідності до правил та стандартів, що існують на території України, у тому числі шляхом здійснення гарантованих платежів.

Умовами пункту 2.4. договору визначено, що покупець зобов`язаний оплатити поставлену (передану) йому продукцію протягом 60-ти календарних днів від дати поставки продукції та отримання покупцем від постачальника всіх документів, які підлягають переданню покупцю в обов`язковому порядку відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства України. У випадку нетримання покупцем всіх необхідних документів від постачальника за договором, строк оплати продукції продовжується на час прострочення надання відповідних документів.

Як зазначає позивач та що не заперечується відповідачем, поставлений позивачем 04.02.2022 товар на суму 932 608 грн. 00 коп. оплачений у визначені договором строки не був, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 932 608 грн. 00 коп. Крім того, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з квітня по вересень 2022 року у сумі 123 581 грн. 20 коп., а також 3% річних за період прострочення з 05.04.2022 по 09.11.2022 у сумі 16 633 грн. 64 коп. Вказане і є причиною спору.

Суд також відзначає, що заперечення відповідача, пов`язані з неправомірністю заявлення до стягнення заборгованості за поставлений 04.02.2022 товар з урахуванням збільшення його ціни до 1 077 639 грн. 56 коп. були визнані позивачем, у зв`язку з чим позивачем була подана заява про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення основного боргу до 932 608 грн. 00 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно із частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд не досліджує питання фактичного отримання рахунку на оплату поставленого 04.02.2022 товару, оскільки:

- за своєю природою рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, а в даному випадку такі реквізити містилися, зокрема у договорі поставки та видатковій накладній від 04.02.2022;

- ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою в розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, а відсутність рахунку-фактури не звільняє боржника від обов`язку з оплати наданих товарів (послуг). Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у справі № 918/537/18 від 02.07.2019, у справі № 910/19702/17 від 20.12.2018, у справі № 910/21406/17 від 10.10.2018, у справі № 910/22589/17 від 05.09.2018, у справі № 905/915/17 від 13.07.2018.

З приводу передачі позивачем разом із товаром товаросупровідних документів суд зазначає таке.

Статтею 666 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Матеріали справи не містять, а сторонами у справі не надано доказів:

- звернення відповідача до позивача з вимогою надати документи щодо якості чи інші документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з ним, встановивши при цьому, розумний строк для їх передання;

- відмови відповідача від договору поставки № 774869від 29.12.2021;

- доказів повного повернення отриманого 04.02.2022 товару на суму 932 608 грн. 00 коп.;

- відмови від прийняття товару чи вчинення інших дій, які б могли свідчити про невиконання позивачем своїх зобов`язань за договором у повному обсязі.

Враховуючи вказане, а також положення пункту 2.4. договору, граничним строком оплати товару на суму 932 608 грн. 00 коп. є 05.04.2022.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Слід також зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів на підтвердження оплати поставленого позивачем 04.02.2022 товару на суму 932 608 грн. 00 коп. відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу, шляхом надання належних доказів, не спростував.

Враховуючи зазначені норми чинного законодавства України та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та доведеними належними доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню, оскільки зобов`язання повинні виконуватись належним чином та у встановлені строки.

Враховуючи вищевикладене, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 932 608 грн. 00 коп.

При цьому, з метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов`язань - способи або види забезпечення виконання зобов`язань.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з квітня по вересень 2022 року у сумі 123 581 грн. 20 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку інфляційних втрат, долученого позивачем до заяви про зменшення (збільшення) розміру позовних вимог (а.с. 159), та враховано таке.

Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 905/21/19 наведено формулу за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.

Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19.

Крім того, об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 надала роз`яснення, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Таким чином, незважаючи на те, що позивачем було невірно визначено граничний строк оплати - 04.04.2022, в той час, як, фактично, граничним днем оплати (як вірно зазначав відповідач) є 05.04.2022, вказана помилка не вплинула на правильність здійсненого позивачем розрахунку, оскільки ключовим є те, що прострочення виникло до 15.04.2022, отже правомірним є нарахування інфляційних втрат за квітень 2022 року.

Заявлені позивачем до стягнення інфляційні втрати в сумі 123 581 грн. 20 коп. розраховані за період з квітня по вересень 2022 року на суму заборгованості 932 608 грн. 00 коп. з урахуванням наведеної вище методики.

Отже, розрахунок інфляційних втрат, долучений позивачем до заяви про зменшення (збільшення) розміру позовних вимог (а.с. 159), визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню в сумі 123 581 грн. 20 коп.

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних за період прострочення з 05.04.2022 по 09.11.2022 у сумі 16 633 грн. 64 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку 3% річних, долученого позивачем до заяви про зменшення (збільшення) розміру позовних вимог (а.с. 159), та встановлено, що під час його проведення позивачем було вірно визначено суму заборгованості, але період прострочення визначено невірно, а саме: не було враховано, що граничним строком оплати товару є 05.04.2022, отже прострочення виникло лише з 06.04.2022, як вірно зазначив відповідач у відзиві на позовну заяву.

Таким чином, розрахунок 3% річних, долучений позивачем до заяви про зменшення (збільшення) розміру позовних вимог (а.с. 159), визнається судом необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам законодавства, умовам договору та фактичним обставинам справи.

У постанові Верховного Суду від 27.05.2019 по справі № 910/20107/17 викладений наступний правовий висновок:

"З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).".

Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 21.05.2019 по справі № 916/2889/13, від 16.04.2019 по справам № 922/744/18 та №905/1315/18, від 05.03.2019 по справі № 910/1389/18, від 14.02.2019 по справі № 922/1019/18, від 22.01.2019 по справі № 905/305/18, від 21.05.2018 по справі № 904/10198/15, від 02.03.2018 по справі № 927/467/17.

Отже, враховуючи визначений судом період прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, застосувавши межі періоду, що визначені позивачем у розрахунку, здійснивши власний розрахунок 3% річних, судом встановлено, що 3% річних підлягають нарахуванню в період з 06.04.2022 по 09.11.2022 на суму заборгованості 932 608 грн. 00 коп. та в цей період складають 16 710 грн. 29 коп.

При цьому, відповідно до частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Враховуючи вказане, а також те, що позивачем розраховано та заявлено до стягнення 3% річних, розмір яких є менший ніж розрахований судом, суд, у відповідності до положень частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України, вважає, що саме такий їх розмір підлягає стягненню з відповідача.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення 3% річних підлягають задоволенню в сумі 16 633 грн. 64 коп.

З приводу обставин, наведених відповідачем у відзиві на позовну заяву щодо наявності форс-мажорних обставин та наявності підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення грошового зобов`язання перед позивачем, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

З огляду на вказане, судом розцінюється критично посилання відповідача на запровадження простою у певних структурних підрозділах АТ ""Дніпроазот" (Наказ № 198 від 25.02.2022), що пов`язаний із запровадженням воєнного стану. Більше того, з додатку до вказаного наказу вбачається, що простій було запроваджено лише у певних підрозділах, що не виключає можливості продовження роботи іншими, не переліченими в переліку, підрозділами підприємства.

Відповідно до частини 1 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Стаття 218 Господарського кодексу України унормовує, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Статтею 617 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (частина 1 статті 617 Цивільного кодексу України).

Тобто, можливе звільнення від відповідальності за невиконання, а не від виконання в цілому. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 по справі № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд і у постанові від 16.07.2019 по справі №917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Відповідачем не надано належних та допустимих, у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, доказів існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із позивачем по договору поставки № 774869 від 29.12.2021, як і не надано обґрунтованих причинно-наслідкових зв`язків між введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором.

Слід відзначити, що введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти, адже протилежного відповідачем не доведено відповідними доказами. Слід також відзначити що держава на даний час заохочує розвиток підприємницької діяльності з метою позитивного впливу на економіку країни (зменшення податків, митних платежів тощо). Відповідач не надав доказів того, що підприємство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом, що всі працівники (чи їх частина), керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все, або частина складу рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану.

В даному випадку сторона не надала доказів, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором.

Окрім цього, суд зауважує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем, з огляду на запровадження в державі воєнного стану, тобто такі форс-мажорні обставини, стосуються обох сторін договору.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, тому суд відхиляє заперечення відповідача як недоведені документально і такі, що ґрунтуються на бажанні уникнути виконання грошового зобов`язання.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача; стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 16 092 грн. 34 коп. витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Рандекс Україна" до Акціонерного товариства "Дніпроазот" про стягнення заборгованості за договором поставки № 774869 від 29.12.2021 у загальному розмірі 1 072 822 грн. 84 коп. (з урахуванням заяви про зменшення (збільшення) розміру позовних вимог від 08.11.2022) - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Акціонерного товариства "Дніпроазот" (51909, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вулиця С.Х. Горобця, будинок 1; ідентифікаційний код 05761620) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рандекс Україна" (03179, м. Київ, проспект Перемоги, будинок 131-А, офіс 1; ідентифікаційний код 41579893) 932 608 грн. 00 коп. - основного боргу, 123 581 грн. 20 коп. - інфляційних втрат, 16 633 грн. 64 коп. - 3% річних та 16 092 грн. 34 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний 30.11.2022.

Суддя Ю.В. Фещенко

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...