РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.11.2022Справа № 910/11975/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., за участю секретаря судового засідання Коверги П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Калашнікова Олександра Андрійовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Візір-Центр"

про стягнення коштів за непоставлений товар в розмірі 325 997,98 грн.

Представники сторін:

від позивача: Войцешук В.В., ордер серія ВК № 1025785 (в режимі відеоконференції);

від відповідача: Кравченко О.В., самопредставництво.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Калашніков Олександр Андрійович звернулась до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Візір-Центр» про стягнення коштів за непоставлений товар в розмірі 325 997,98 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки, укладеним у спрощений спосіб, в частині поставки товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.07.2021 судом залишено позовну заяву без руху, встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви - протягом десяти днів з дня вручення ухвали суду та спосіб їх усунення.

03.08.2021 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, поставлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 13.09.2021.

13.09.2021 представником відповідача подано відзив на позовну заяву.

Також, до відзиву на позовну заяву відповідачем долучено клопотання про виклик свідків, клопотання про встановлення додаткового строку на подання доказів та клопотання про витребування доказів, які з огляду на приписи ч. 8 ст. 42 ГПК України, залишені судом без розгляду, оскільки не містять власноручного підпису представника відповідача.

13.09.2021 представником позивача подано заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судове засідання 13.09.2021 представники сторін з`явились.

За результатами судового засідання судом оголошено перерву до 11.10.2021.

14.09.2021 представником відповідача подано клопотання про витребування доказів, клопотання про встановлення додаткового строку на подання доказів та клопотання про виклик свідків.

04.10.2021 представником позивача подано відповідь на відзив та клопотання про призначення експертизи.

05.10.2021 представником позивача подано заперечення на клопотання про витребування доказів, клопотання про визнання доказів недопустимими та заперечення на клопотання про встановлення додаткового часу на подання доказів.

11.10.2021 представником позивача подано заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судове засідання 11.10.2021 представники сторін не з`явились.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.20.2021 підготовче засідання відкладено на 15.11.2021.

12.10.2021 представником відповідача подано письмові заперечення, у яких відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу строків позовної давності. клопотання про долучення документів до матеріалів справи

25.10.2021 представником позивача подано заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судове засідання 25.10.2021 представники сторін з`явились.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.10.2021 відкладено підготовче засідання на 15.11.21, витребувано у Головного управління ДПС у Житомирській області належним чином засвідчені копії податкових декларацій з податку на додану вартість ФОП Калашнікова Олександра Андрійовича із Додатком № 5 Розшифровкою по контрагентах за період 2018 - 2019 роки, встановлено Головному управлінню ДПС у Житомирській області строк до 12.11.2021 для надання витребуваних доказів.

15.11.2021 представником позивача подано клопотання про відкладення судового засідання.

15.11.2021 представником відповідача подано клопотання у порядку ст. 90 ГПК України.

15.11.2021 від Головного управління ДПС у Житомирській області надійшли витребувані ухвалою суду від 15.11.2021 докази.

У судове засідання 15.11.2021 представник відповідача з`явився, представник позивача не з`явився.

За результатами судового засідання судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання на 06.12.2021, яку занесено до протоколу судового засідання.

26.11.2021 представником відповідача подано письмові пояснення.

У судове засідання 06.12.2021 з`явився позивача та представники сторін.

За результатами судового засідання судом оголошено перерву до 13.12.2021.

У судове засідання 13.12.2021 представник позивача не з`явився, представник відповідача з`явився.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2022, призначено у даній справі судову експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

28.01.2022 до Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи з клопотанням судових експертів про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2022 поновлено провадження у справі № 910/11975/21, розгляд клопотання призначено на 14.02.2022.

14.02.2022 представником позивача подано клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судове засідання 14.02.2022 представники сторін не з`явились.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2022 розгляд клопотання відкладено на 21.02.2022.

18.02.2022 представником позивача подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

21.02.2022 представником позивача подано клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судове засідання 21.02.2022 представник позивача з`явився, представник відповідача не з`явився.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2022 задоволено клопотання судових експертів про надання додаткових документів б/н від 06.01.2022, постановлено клопотання судового експерта вважати виконаним, провадження у справі № 910/11975/21 зупинено до одержання результатів експертизи.

23.06.2022 до Господарського суду міста Києва з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшли матеріали справи з висновком судових експертів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 поновлено провадження у справі № 910/11975/21, підготовче засідання у справі №910/11975/21 призначено на 25.07.2022.

05.07.2022 представником позивача подано клопотання про ознайомлення.

18.07.2022 представником відповідача подано клопотання про ознайомлення.

22.07.2022 представником відповідача подано клопотання про відкладення судового засідання та письмові пояснення.

25.07.2022 представником позивача подано заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судове засідання 25.07.2022 представник позивача з`явився, представник відповідача не з`явився.

За результатами судового засідання судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання до 05.09.2022, яку занесено до протоколу судового засідання.

29.08.2022 представником відповідача подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

05.09.2022 представником позивача подано про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судове засідання 05.09.2022 представники сторін з`явились.

Враховуючи, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, з огляду на відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання, судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.09.2022, яку занесено до протоколу судового засідання.

19.09.2022 представником відповідача подано письмові пояснення.

21.09.2022 представником позивача подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

26.09.2022 представником позивача подано клопотання про відкладення судового засідання.

У судове засідання 26.09.2022 представник позивача не з`явився, представник відповідача з`явився.

За результатами судового засідання судом постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи на 17.10.2022, яку занесено до протоколу судового засідання.

06.10.2022 представником позивача подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

12.10.2022 представником відповідача подано письмові пояснення.

17.10.2022 представником позивача подано клопотання про визнання доказів недопустимими, клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, клопотання про повернення документів без розгляду,

У судове засідання 17.10.2022 представники сторін з`явились.

За результатами судового засідання судом оголошено перерву до 14.11.2022.

26.10.2022 представником позивача подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

07.11.2022 представником відповідача подано письмові пояснення.

14.11.2022 представником відповідача подано клопотання про визнання доказів недопустимими, клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, клопотання про призначення судової експертизи та клопотання про постановлення окремої ухвали.

У судове засідання 14.11.2022 представник відповідача з`явився, представник позивача приймав участь в режимі відеоконференції.

При цьому, враховуючи наявні систематичні технічні проблеми зі зв`язком у судових засіданнях зі сторони представника позивача, у яких представник позивача приймав участь в режимі відеоконференції у відповідності до поданих заяв, суд зауважує, що відповідно ч. 5 ст. 197 ГПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

За результатами дослідження у судовому засіданні поданого представником позивача клопотання про призначення судової експертизи, судом залишено його без розгляду на підставі ч. 2 ст. 207 ГПК України, про що постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, з огляду на наступне.

Згідно приписів п. 8 та п. 10 ч. 2 ст. 182 ГПК України у підготовчому засіданні суд вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста; вирішує заяви та клопотання учасників справи.

Відповідно до ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ГПК України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом (ч. 2 ст. 207 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів..

Таким чином, судова експертиза за клопотання сторони може бути призначена у справі до закінчення підготовчого провадження.

В свою чергу, суд відхиляє посилання позивача на поважність причин пропуску строку на звернення із даним клопотання з огляду на те, що накладні на ознайомлення було надано позивачу лише за тиждень до заявлення відповідного клопотання, оскільки у клопотанні про призначенні експертизи, поданому ще 04.10.2021, вже заявлялось клопотання представником позивача на підставі означених видаткових накладних, натомість із новим клопотання про призначення судової експертизи, позивач звернувся більш ніж через рік, в зв`язку з чим, заявлене позивачем клопотання залишається судом без розгляду.

Також, судом залишено без розгляду клопотання представника позивача про постановлення окремої ухвали, оскільки відповідно до ст. 246 ГПК України, суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу, а отже постановлення окремої ухвали не залежить від наявності відповідного клопотання сторони.

При цьому, сум також враховує, що представник позивача, посилаючись на ч. 4 ст. 246 ГПК України, просить постановити окрему ухвалу щодо відповідача, в той час як означені приписи законодавства передбачають постановлення окремої ухвали лише щодо свідка, експерта чи перекладача, якими у даній справі відповідач не є.

Представник відповідача проти позову заперечив.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 14.11.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між Фізичною особою-підприємцем Калашніковим Олександром Андрійовичем (далі - позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Візір-Центр» (далі - відповідач, продавець) була досягнута домовленість про поставку товару, а саме лакофарбової продукції.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначає, що між сторонами була усна домовленість про те, що відповідач, як імпортер лакофарбової продукції на території нашої держави, мав поставити на територію України лакофарбові матеріали, однак, оскільки дана продукція є дороговартісною, позивач при оплаті видаткових накладних, в рахунок авансу перераховував грошові кошти надлишково на розрахунковий рахунок відповідача, в рахунок майбутніх поставок, які з 2019 року постійно переносились відповідачем на новий період з незрозумілих причин.

Позивач зазначає, що на кінець 2019 року в рахунок майбутніх поставок лакофарбових матеріалів, на розрахунковий рахунок відповідача були надлишково перераховані кошти в сумі 325 997,98 грн., що підтверджується наявними доказами перерахування коштів та висновком експерта від 25.02.2021.

03.02.2021 позивачем на адресу відповідача направлено Лист-вимогу про повернення коштів за непоставлений товар, а 18.02.2021 Претензію про перерахування зайво сплачених коштів, які залишені відповідачем без відповіді та задоволення

У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача 325 997,98 грн. за непоставлений товар, а також 3% річних в розмірі 9 779,94 грн. та інфляційні втрати в розмірі 43 167,35 грн.

Відповідач в свою чергу, заперечуючи проти позову зазначає, що позивачем не обґрунтовано про які конкретно «майбутні поставки», якого конкретно товару, у які конкретно строки, на яку конкретно суму передплати (аванс) між сторонами досягнуто домовленості, та необґрунтовано якого числа та місяця 2019 року позивачем було здійснено перерахування на рахунок відповідача грошових коштів в сумі 325 997,98 грн.

Відповідач зазначає, що не може братись до уваги як доказ «Реєстр поставок та оплат господарських операцій за період з 2016-2019 роки» односторонньо складений та підписаний позивачем, оскільки не є ані документом первинного бухгалтерського обліку та звітності, ані двостороннім погодженим сторонами актом звірки взаєморозрахунків та жодним чином не може підтверджувати зазначені у позові обставини.

Також відповідач зазначає, що не може братись до уваги та підлягає відхиленню Висновок експерта Машиніченко О.А. від 25.02.2021 № 2/11-2020, складений на замовлення позивача у іншій справі, оскільки такий висновок зроблено, по перше, без врахування усіх документів фінансово-господарських операцій сторін за період з 05.09.2016 по 03.10.2019, а лише на підставі окремих (вибіркових) фотокопій документів, наданих позивачем, по друге, предметом висновку було дослідження інших обставин у іншій справі, аніж обставини, які входять до предмета доказування у цій справі.

Відповідач зазначає, що фактичні обставини справи свідчать про те, що за період з 05.09.2016 по 03.10.2019 ТОВ «Візір-Центр» поставлено, а ФОП Калашніковим О.А. отримано товарів на загальну суму з ПДВ 2 705 728,77 грн., у тому числі ПДВ 450 954,80 грн. За період з 05.09.2016 по 03.10.2019 на рахунок відкритий ТОВ «Візір-Центр» в АТ «ОТП Банк» перераховано грошові кошти у розмірі 2 371 095,14 грн., в тому числі ПДВ 395 182,32 грн. з призначенням платежу «оплата за товар», оплата згідно рахунку». Означені фактичні обставини підтверджуються документальним відображенням в бухгалтерському обліку ТОВ «Візір-центр» господарських операцій з поставки товарів для ФОП Калашнікова О.А. за період з 05.09.2016 по 03.10.2019 на загальну суму без ПДВ 26 604 773,97 грн. первинними документами бухгалтерського обліку ТОВ «Візір-Центр», документальним відображенням включення до податкових зобов`язань ТОВ «Візір-Центр» за період вересень 2016-жовтень 2019 податку на додану вартість у розмірі 2 705 728,77 грн. по господарських операціях з поставок товару ФОП Калашнікову О.А. Також відповідач зазначає, що доказами що спростовують зазначені позивачем у позові обставини, зокрема є свідчення Кравченко Тетяни Анатоліївни - менеджера по роботі з клієнтами ТОВ «Візір-Центр», Кравченко Олексія Валерійовича - директора ТОВ «Візір-Центр».

Крім того, відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Частиною 1 статті 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За загальним правилом правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі (ст. 208 ЦК України).

При цьому, відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Також, за приписами ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договір, відповідно до ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України).

Статтею 641 ЦК України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.

Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріали справи свідчать, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Візір-Центр» та Фізичною особою-підприємцем Калашніковим Олександром Андрійовичем існували правовідносини з поставки товарів, що визнається обома сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, в підтвердження поставки товару, до матеріалів справи надано наступні видаткові накладні: № ВЦ000000633 від 23.07.2017 на суму 100 308,00 грн., № 822 від 26.06.2017 на суму 30 252,25 грн., № ВЦ000000865 від 04.07.2017 на суму 30 290,50 грн., № 979 від 27.07.2017 на суму 65 149,62 грн., № 980 від 27.07.2017 на суму 826,50 грн., № 1521 від 02.11.2017 на суму 76 314,90 грн., № 1710 від 08.12.2017 на суму 81 644,02 грн., № 1718 від 11.12.2017 на суму 8 041,08 грн., № 1775 від 21.12.2017 на суму 6 012,50 грн., № 85 від 25.01.2018 на суму 77 039,77 грн., № ВЦ000000138 від 06.02.2018 на суму 81 007,67 грн., № ВЦ000000160 від 09.02.2018 на суму 1 431,60 грн., № ВЦ000000272 від 07.03.2018 на суму 85 534,76 грн., № ВЦ000000332 від 26.03.2018 на суму 61 128,85 грн., № ВЦ000000437 від 18.04.2018 на суму 20 363,76 грн., № ВЦ000000457 від 20.04.2018 на суму 141 646,54 грн., № ВЦ000000552 від 14.05.2018 на суму 117 812,84 грн., № ВЦ000000632 від 01.06.2018 на суму 103 343,50 грн., № ВЦ000000635 від 04.06.2018 на суму 172 700,30 грн., № ВЦ000000686 від 13.06.2018 на суму 7 869,41 грн., № ВЦ000000736 від 22.06.2018 на суму 18 924,12 грн., № ВЦ000000780 від 05.07.2018 на суму 125 655,32 грн., № ВЦ000000808 від 11.07.2018 на суму 4 119,50 грн., № ВЦ000000954 від 08.08.2018 на суму 120 283,33 грн., № ВЦ000000978 від 10.08.2018 на суму 10 102,50 грн., № ВЦ000000993 від 14.08.2018 на суму 181 979,98 грн., № ВЦ000000994 від 14.08.2018 на суму 33 990,86 грн., № ВЦ000001084 від 03.09.2018 на суму 1 972,75 грн., № ВЦ000001105 від 06.09.2018 на суму 87 520,38 грн., № ВЦ000001146 від 19.09.2018 на суму 2 591,25 грн., № ВЦ000001174 від 27.09.2018 на суму 5 787,49 грн., № ВЦ000001212 від 05.10.2018 на суму 123 153,17 грн., № ВЦ000001336 від 01.11.2018 на суму 98 642,60 грн., № ВЦ000001338 від 01.11.2018 на суму 4 131,00 грн., № ВЦ000001448 від 28.11.2018 на суму 100 090,69 грн., № ВЦ000001508 від 11.12.2018 на суму 72 405,24 грн., № ВЦ000000028 від 14.01.2019 на суму 104 661,10 грн., № ВЦ000000120 від 04.02.2019 на суму 108 691,66 грн., № ВЦ000000169 від 15.02.2019 на суму 15 934,03 грн., № ВЦ000000233 від 05.03.2019 на суму 58 013,41 грн., № ВЦ000000271 від 13.03.2019 на суму 4 531,56 грн., № ВЦ000000340 від 27.03.2019 на суму 56 588,18 грн., № ВЦ000000390 від 08.04.2019 на суму 9 540,25 грн., № ВЦ000000418 від 12.04.2019 на суму 1 364,22 грн., №ВЦ000000424 від 15.04.2019 на суму 31 003,88 грн., № ВЦ000000454 від 19.04.2019 на суму 3 090,70 грн., № ВЦ000000498 від 26.04.2019 на суму 19 109,95 грн., № ВЦ000000596 від 22.05.2019 на суму 1 759,60 грн., № ВЦ000000622 від 28.08.2019 на суму 12 587,92 грн., № ВЦ000000634 від 30.05.2019 на суму 2 905,44 грн., № ВЦ000000688 від 10.06.2019 на суму 5 759,65 грн., ВЦ000000715 від 18.06.2019 на суму 1 264,63 грн., № ВЦ000000787 від 03.07.2019 на суму 1 801,60 грн., № ВЦ000000904 від 26.07.2019 на суму 902,75 грн., № ВЦ000000933 від 01.08.2019 на суму 1 071,28 грн., № ВЦ000000970 від 06.08.2019 на суму 691,27 грн., № ВЦ000001037 від 22.08.2019 на суму 1 707,94 грн., № ВЦ000001174 від 20.09.2019 на суму 3 608,75 грн.

Також, в підтвердження поставки позивачу товару, відповідачем надано податкові накладні № 13 від 05.09.2016, № 5 від 04.01.2017, № 103 від 22.05.2017, № 125 від 26.06.2017, № 19 від 04.07.2017, № 120 від 24.07.2017, № 8 від 02.11.2017, № 45 від 08.12.2017, № 42 від 08.12.2017, № 107 від 21.12.2017, № 83 від 25.01.2018, № 21 від 06.02.2018, № 39 від 08.02.2018, № 26 від 07.03.2018, № 88 від 26.03.2018, № 36 від 06.04.2018, № 95 від 20.04.2018, № 53 від 14.05.2018, № 6 від 01.06.2018, № 11 від 04.06.2018, № 56 від 13.06.2018, № 103 від 22.06.2018, № 27 від 05.07.2018, № 65 від 11.07.2018, № 32 від 08.08.2018, № 46 від 10.08.2018, № 63 від 14.08.2018, № 62 від 14.08.2018, № 5 від 03.09.2018, № 24 від 06.09.2018, № 72 від 19.09.2018, № 108 від 27.09.2018, № 34 від 05.10.2018, № 7 від 01.11.2018, № 6 від 01.11.2018, № 108 від 28.11.2018, № 4 від 30.11.2018, № 34 від 11.12.2018, № 21 від 14.01.2019, № 4 від 04.02.2019, № 57 від 15.02.2019, № 13 від 05.03.2019, № 57 від 13.03.2019, № 121 від 27.03.2019, № 41 від 08.04.2019, № 70 від 12.04.2019, № 75 від 15.04.2019, № 104 від 19.04.2019, №146 від 26.04.2019, № 101 від 22.05.2019, № 127 від 28.05.2019, № 141 від 30.05.2019, № 43 від 10.06.2019, № 81 від 18.06.2019, № 14 від 03.07.2019, № 34 від 06.08.2019, № 33 від 05.07.2019, № 133 від 26.07.2019, № 1 від 01.08.2019, № 34 від 05.07.2019, № 104 від 21.08.2019, № 2 від 19.09.2019, № 1 від 19.09.2019, № 2 від 19.09.2019, № 1 від 19.09.2019, № 2 від 19.09.2019, № 90 від 20.09.2019 та розрахунок коригування кількісних і вартісних показників № 1 від 19.09.2019 до податкової накладної № 33 від 05.07.2019.

Однак, позивач, отримання товару та підписання видаткових накладних №№ ВЦ00000138 від 06.02.2018, ВЦ000000332 від 26.03.2018, ВЦ000000552 від 14.05.2018, ВЦ000001336 від 01.11.2018, ВЦ000001448 від 28.11.2018, ВЦ000000169 від 15.02.2019, ВЦ000000233 від 05.03.2019, ВЦ000000271 від 13.03.2019, ВЦ000000340 від 27.03.2019, ВЦ000000390 від 08.04.2019, ВЦ000000418 від 12.04.2019, ВЦ000000424 від 15.04.2019, ВЦ000000454 від 19.04.2019, ВЦ000000498 від 26.04.2019, ВЦ000000622 від 28.05.2019, не визнав, в зв`язку з чим, ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 призначено у даній справі судову комплексну почеркознавчу експертизу, проведення якої дорученоКиївському науково-дослідному інституту судових експертиз.

На вирішення експертів поставлено наступне питання: Чи виконано підпис від імені Калашнікова Олександра Андрійовича на видаткових накладних №№ ВЦ00000138 від 06.02.2018, ВЦ000000332 від 26.03.2018, ВЦ000000552 від 14.05.2018, ВЦ000001336 від 01.11.2018, ВЦ000001448 від 28.11.2018, ВЦ000000169 від 15.02.2019, ВЦ000000233 від 05.03.2019, ВЦ000000271 від 13.03.2019, ВЦ000000340 від 27.03.2019, ВЦ000000390 від 08.04.2019, ВЦ000000418 від 12.04.2019, ВЦ000000424 від 15.04.2019, ВЦ000000454 від 19.04.2019, ВЦ000000498 від 26.04.2019, ВЦ000000622 від 28.05.2019, навпроти напису "отримав(ла)" Калашніковим Олександром Андрійовичем чи іншою особою?

23.06.2022 до Господарського суду міста Києва з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшли матеріали справи з висновком судових експертів.

Відповідно до ст. 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Так, відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової експертизи 11781/11782/22-32/15131-15144/22-32 від 21.06.2022, надано наступний висновок Підписи від імені Калашнікова Олександра Андрійовича, що містять у графі «Отримав(ла)» у видаткових накладних ВЦ00000138 від 06.02.2018, ВЦ000000332 від 26.03.2018, ВЦ000000552 від 14.05.2018, ВЦ000001336 від 01.11.2018, ВЦ000001448 від 28.11.2018, ВЦ000000169 від 15.02.2019, ВЦ000000233 від 05.03.2019, ВЦ000000271 від 13.03.2019, ВЦ000000340 від 27.03.2019, ВЦ000000390 від 08.04.2019, ВЦ000000418 від 12.04.2019, ВЦ000000424 від 15.04.2019, ВЦ000000454 від 19.04.2019, ВЦ000000498 від 26.04.2019, ВЦ000000622 від 28.05.2019 виконані не Калашніковим Олександром Андрійовичем, а іншою особою.

Статтею 86 ГПК України унормовано, що:

- суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

- жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

- суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дульський проти України" (Заява № 61679/00) від 01.06.2006, зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури.

Таким чином висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 104 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, враховуючи пояснення відповідача, щодо того, що висновки за результатами проведення судової експертизи можуть пояснюватись тим, що за звичаями ділового обороту, якими керується переважна більшість суб`єктів господарювання, господарюючі суб`єкти зазвичай обмінюються вже підписаними примірниками договорів, видаткових накладних, тощо, які ж до того передаються кур`єром чи надсилаються поштовим зв`язком, у зв`язку з чим, контрагент може лише сподіватись на підписання видаткової накладної саме зазначеною у ній особою, суд зазначає наступне.

Із доданих до матеріалів справи видаткових накладних (копій) слідує, що останні містять відтиск печатки позивача.

У той же час, у постанові від 20.12.2018 у справі № 910/19702/17 Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки покупця, не може свідчить про те, що такі видаткові накладні є неналежними доказами у справі. Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними.

Встановивши наявність відбитку печатки відповідача на спірних документах та, враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, актах, суди мають дослідити питання встановлення обставин, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа.

З`ясування відповідних питань і оцінка пов`язаних з ними доказів має істотне значення для вирішення такого спору, оскільки це дозволило б з максимально можливим за даних обставин ступенем достовірності ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних господарських операцій (тобто чи співпадає така особа з відповідачем у даній справі, чи ні).

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 910/6216/17, від 05 грудня 2018 року у справі № 915/878/16, від 24 лютого 2021 року у справі № 926/2308/19, від 07 червня 2022 року у справі № 916/3351/20.

Відтак, ураховуючи наявність відтиску печатки позивача на спірних видаткових накладних та відсутність доказів неправомірного використання печатки позивача, доказів проведення службового розслідування та звернення до правоохоронних органів щодо незаконного заволодіння печаткою позивача, як і відсутність будь-яких посилань на неналежність відтиску печатки на видаткових накладних позивачу, суд зазначає, що висновок судової експертизи, за результатами проведення судової експертизи не є беззаперечним доказом у даній справі, який би свідчив про те що товар за такими видатковими накладними все ж не був отриманий позивачем.

З матеріалів справи вбачається, що наданими на виконання ухвали суду ДПС у Житомирській області податковими деклараціями з податку на додатку вартість ФОП Калашнікова О.А. із Додатком № 5 розшифровки по контрагентах за період 2018 та 2019 роки підтверджується обставини відображення покупцем у податковому обліку постачання відповідачем товару та формування позивача, як покупцем, податкового кредиту за фактом поставки товару, в т.ч. по наступним накладним №№ ВЦ00000138 від 06.02.2018, ВЦ000000332 від 26.03.2018, ВЦ000000552 від 14.05.2018, ВЦ000001336 від 01.11.2018, ВЦ000001448 від 28.11.2018, підпис за якими, відповідно до висновку за результатами проведення судової експертизи виконано не позивачем.

Разом з тим, звертаючись з позовом до суду та заявляючи вимогу про стягнення з відповідача 325 997,98 грн., позивач не навів розрахунку заявленої до стягнення суми та не зазначив, згідно яких саме платіжних документів сплачена означена сума та в подальшому не було здійснено відповідачем поставку, у зв`язку з чим, судом було залишено позовну заяву без руху згідно ухвали Господарського суду міста Києва від 29.07.2021.

Позивач в свою чергу, подаючи заяву про усунення недоліків, зазначив, що розрахунок суми позову міститься в додатках до позовної заяви, а саме реєстрації поставок та оплат господарських операцій між сторонами за 2016-2019 року, та наявність боргу відповідача також підтверджена висновком експерта від 25.02.2021 № 2/11-2020 та постановою Північного-західного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 № 906/1131/20.

Водночас судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІЗІР-ЦЕНТР" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Калашнікова Олександра Андрійовича про стягнення 320454,04грн. заборгованості у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань по оплаті товару за видатковими накладними: №ВЦ000000120 від 04.02.2019, №ВЦ000000169 від 15.02.2019, №ВЦ000000233 від 05.03.2019, №ВЦ000000271 від 13.03.2019, №ВЦ000000340 від 27.03.2019, №ВЦ000000390 від 08.04.2019, №ВЦ000000418 від 12.04.2019, №ВЦ000000424 від 15.04.2019, №ВЦ000000454 від 19.04.2019, №ВЦ000000498 від 26.04.2019 та №ВЦ000000622 від 28.05.2019.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 26.02.2021 р. у справі №906/1131/20 позов задоволено частково, стягнуто з Фізичної особи-підприємця Калашнікова Олександра Андрійовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Візір-Центр" 108 691,66 грн. основного боргу, 1 630,37 грн. витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Північного-західного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 № 906/1131/20 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Калашнікова Олександра Андрійовича на рішення Господарського суду Житомирської області від 26.02.2021 р. у справі №906/1131/20 задоволено. Рішення Господарського суду Житомирської області від 26.02.2021 р. у справі №906/1131/20 в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Калашнікова Олександра Андрійовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Візір-Центр" 108 691,66 грн. основного боргу та витрат по сплаті судового збору в сумі 1 630,37 грн. скасовано. Прийнято в цій частині нове судове рішення, яким: "в позові в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Калашнікова Олександра Андрійовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Візір-Центр" 108 691,66 грн. основного боргу відмовити.".

З наданого позивачем висновку експерта № 2/11-2020 за результатами проведення судової-економічної експертизи в господарській справі № 906/1131/20 вбачається, що останній був підготовлений для подання до суду в господарській справі № 906/1131/20.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до частин 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Частиною 1 ст. 181 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

У даному випадку між сторонами відсутній укладений у письмовій формі договір поставки, відносини за яким, досліджувались як у справі №906/1131/20, так і у справі № 910/11975/21, натомість мають місце укладені окремі договори поставки у спрощений спосіб шляхом складення видаткових накладних, тобто окремих правочинів, пов`язаних між стобою лише їх сторонами, що не свідчить про встановлення у справі № 906/1131/20 преюдиційних фактів, які б не підлягали доведенню під час розгляду даної справи, з урахуванням предметів та обставин справ.

При цьому, висновок експерта № 2/11-2020 за результатами проведення судової-економічної експертизи в господарській справі № 906/1131/20 з якого вбачається, що останній був підготовлений для подання до суду в господарській справі № 906/1131/20 також не може бути доказом у даній справі, оскільки стосується відносин сторін, які були предметом у справі № 906/1131/20.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, правовідносини сторін будувались на укладених між сторонами у спрощений спосіб окремих договорах поставки, які оформлювались шляхом прийняття позивачем певного товару від відповідача, в зв`язку з чим, сторонами складалась та підписувалась видаткові накладні, які з урахуванням приписів ст. 181 Господарського кодексу України є окремими договорами поставки, що породили для сторін певні права та обов`язки.

Конструкція укладена договорів поставки у спрощений спосіб, окрім оформлення таких договорів шляхом підписання видаткових накладних, також передбачає можливість укладення такого договору шляхом виставлення рахунку, із найменуванням та вартістю товару, із його подальшим акцептуванням іншою стороною шляхом оплати такого рахунку, тобто відповіддю сторони про прийняття пропозиції.

Отже, у разі виставлення відповідачем позивачу рахунків на оплату із кількісними та вартісними показниками ідентифікуючого товару, та оплата позивачем такого рахунку, свідчила б про досягнення згоди щодо запропоновано відповідачем товару, необхідного позивачу, та відповідно свідчила б про укладення правочину щодо поставки у спрощений спосіб.

Договір, як визначено у ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За вимогами ч.ч. 2,3 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним. якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Частина 4 ст. 180 Господарського кодекс) України передбачає, що умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості.

Отже, у даній справі необхідно встановити, чи було досягнуто згоди між сторонами щодо всіх істотних умов притаманних для договорів поставки, як наслідок чи відбулось укладення Договору поставку, та відповідно у разі не поставки товару, щодо якого між сторонами досягнуто згоди, наявність або відсутність права у покупця вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

В свою чергу, жодних обставин як щодо конкретизації найменування товару та його кількості, так і щодо ціни такого товару, матеріали справи не містять, а позивачем не наведено, як і не наведено конкретного переліку платіжних доручень які б свідчили про здійснення позивачем оплати саме в рахунок майбутніх поставок, як авансу, та відповідно досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов притаманних договорам поставки та відповідно укладення такого договору саме щодо заявленої до стягнення суми, матеріали справи не містять.

Так, згідно з ч. 1 ст. 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитись від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Нормами ст. 530 ЦК України, закріплено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Крім того, як вбачається з положень ст. 532 ЦК України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання, зокрема, провадиться за зобов`язанням про передання товару (майна) - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов`язання.

У відповідності до норм ст. 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

В той же час, як зазначено у ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент, зокрема, надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Доказів із яких би вбачалося, що позивач вимагав від відповідача поставки товару на суму 325 997,98 грн., із визначенням товару, його кількості, вартості, якості та місцем та строками поставки, матеріали справи не містять.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 613 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 221 Господарського кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив виконання господарського зобов`язання, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Частиною 4 статті 612 Цивільного кодексу України установлено, що прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Згідно з ч. 3 ст. 220 Господарського кодексу України боржник не вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, поки воно не може бути виконано внаслідок прострочення кредитора.

Аналіз зазначених норм закону дає підстави стверджувати, що термін "кредитор" у ст. 613 ЦК України використовується умовно як сторона, що у зобов`язальних правовідносинах протистоїть особі, яка є боржником. Виходячи з чого, зазначені в ч. 4 ст. 612 ЦК України умови настають, зокрема, у разі невиконання кредитором свого зобов`язання за договором шляхом належного прийняття або неприйняття виконаного боржником зобов`язання за договором, внаслідок чого прострочення боржника не може настати до виконання кредитором свого обов`язку.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність порушень з боку відповідача щодо поставки такого товару.

При цьому, у відповідності до чинного законодавства, позивач наділений правом вимагати повернення попередньої оплати за товар лише за умови не виконання відповідачем свого зобов`язання по поставці оплаченого товару, який у даному випадку позивачем не конкретизований.

Таким чином, оскільки сторонами не узгоджувались умови договору у спрощений спосіб, ані щодо товару, вартості та його кількості, ані щодо строків та умов поставки, та позивачем не доведене погодження таких умов, як і наявності звернень до відповідача із вимогами про поставку товару, позивачем не доведено наявності у нього права вимоги у порядку ч. ч. 1 ст. 670 ЦК України та ч. 2 ст. 693 ЦК України.

Разом з тим, захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

За приписами ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Сторони є вільними у виборі контрагента, у визначенні умов договору із врахуванням вимог чинних правових актів, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Таким чином, цивільне законодавство обмежується презумпцією добросовісності та розумності поведінки особи.

Зміст добросовісності (bona fides) виражається через поняття "розумність і справедливість". При цьому згідно з обмежувальною функцією добросовісності, правило, обов`язкове для сторін, не застосовується настільки, наскільки за даних обставин це буде неприйнятним відповідно до критерію розумності та справедливості. Отже, добросовісність може за певних обставин анулювати чи виключити застосування правил, встановлених сторонами.

Водночас, принцип справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо.

При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до вимог правових норм.

Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків.

Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу).

Суд вважає, що встановлені обставини приводять до переконливого висновку про необхідність застосування при розгляді даної справи доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Доктрина venire contra factum proprium базується на принципі добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Встановлені обставини справи, щодо недосягнення сторонами істотних умов договору поставки на суму 325 997,98 грн. та як наслідок, не укладення як такого договору, так і договорів на певні суми, із урахуванням виникнення такої суми шляхом здійснення оплат протягом року, без визначення призначення у таких платежів, відсутності будь-яких вимог щодо поставки товару із його конкретизацією, до звернення ТОВ «Візір-Центр» із позовом до ФОП Калашнікова О.А. з урахуванням подання позивачем податкової звітності щодо здійснення поставок відповідачем та наявності видаткових накладних із відтиском печатки позивача у сукупності свідчить про те, що сума 325 997,98 грн. була сплачена позивачем у якості оплати за отриманий від відповідача товар, а не у якості передоплати за товар у рахунок майбутніх поставок, що свідчить про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

В свою чергу, похідні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних витрат залишаються судом також без задоволення.

При цьому, оцінюючи доводи учасників справи під час розгляду справи, суд як джерелом права керується також практикою Європейського суду з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з покладенням судового збору на позивача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 23.11.2022

Суддя О.А. Грєхова