ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2022 р. Справа№ 910/11652/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Станіка С.Р.

Агрикової О.В.

без виклику учасників справи,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Енерджі» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2021

у справі №910/11652/21 (суддя: Балац С.В.)

за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Енергоатом-Трейдинг» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Енерджі»

про стягнення 76 443,70 грн,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Енергоатом-Трейдинг» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - ДП «НАЕК «Енергоатом», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Енерджі» (далі - ТОВ «Юнайтед Енерджі», відповідач) про стягнення 76 443,70 грн 3% річних за договором купівлі-продажу електричної енергії.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу електричної енергії від 22.12.2020 №65-150-SD-20-00193 в частині своєчасної оплати за поставлену електричну енергію, внаслідок чого позивачем на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано 3% річних в сумі 76 443,70 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечив проти задоволення позову, мотивуючи тим, що позивачем здійснено невірний розрахунок 3% річних, оскільки до періоду розрахунку включено день фактичного виконання відповідачем грошового зобов`язання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Енерджі» на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Енергоатом-Трейдинг» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» 3% річних в сумі 73 237,81 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 270,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що поданий позивачем розрахунок 3% річних є частково арифметично невірним, зважаючи на кінцеві дати виконання відповідачем грошового зобов`язання за спірним договором та дати оплат.

Місцевий господарський суд здійснив власний розрахунок 3% річних, згідно з яким стягненню з відповідача підлягає 73 237,81 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Енерджі» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у справі №910/11652/21 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у розмірі 9 617,67 грн, а у задоволені інших вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказав, що місцевий господарський суд не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 27.05.2019 у справі №910/20107/17, від 14.07.2019 у справі №920/200/16 та від 10.12.2019 у справі №912/2750/18, згідно з якою день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних.

Скаржник зазначає, що судом першої інстанції було вірно обраховано суму 3% річних щодо першого періоду прострочення (06.03.2021-08.03.2021), а саме, на відміну від розрахунку позивача, день фактичного виконання основного зобов`язання не було включено до періоду обрахування 3% річних. Однак щодо другого (18.03.2021-18.03.2021) та третього (05.05.2021-05.05.2021) періодів прострочення судом першої інстанції, на думку апелянта, було неправомірно включено день фактичної оплати суми заборгованості - 19.03.2021 та 06.05.2021 відповідно.

Відповідач наводить власні розрахунки, згідно з якими сума 3% річних, яка підлягає стягненню з нього, становить 9 617,67 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу у справі №910/11652/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Шаптала Є.Ю., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Енерджі» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 залишено без руху. Надано апелянту строк на усунення недоліків.

На виконання вказаної ухвали суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Енерджі» надійшла заява про усунення недоліків з клопотаням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

У зв`язку з перебуванням судді Шаптали Є.Ю. з 08.11.2021 на лікарняному, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 16.11.2021 у справі №910/11652/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Агрикова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2021 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Енерджі» пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у справі №910/11652/21, відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, встановлено строк для надання відзиву на апеляційну скаргу. Справу призначено до розгляду без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач заперечив проти задоволення скарги, мотивуючи тим, що доводи, викладені у апеляційній скарзі відповідача, не відповідають фактичним обставинам, суперечать вимогам чинного законодавства та ґрунтуються на припущеннях відповідача, а рішення місцевого господарського суду від 23.09.2021 прийнято з дотриманням норм матеріального права. У зв`язку з чим позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач стверджує, що відповідачем було прострочено другий та третій етапи оплати електричної енергії, що є порушенням п. 4.3 договору. Позивач вважає, що неврахування одного дня прострочення виконання зобов`язання при розрахунку 3% річних надасть можливість відповідачу та в подальшому й іншим контрагентам за договорами купівлі-продажу електричної енергії свідомо не дотримуватися строків, визначених умовами договору.

ДП «НАЕК «Енергоатом» також вказує, що добросовісно виконує умови спірного договору, і відповідно очікує добросовісного виконання умов договору і з боку відповідача.

Відповідач надав свої заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в яких зазначив, що не просить суд повністю звільнити його від відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, а просить застосувати до спірних правовідносин ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України у відповідності до правової позиції Верховного Суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, частиною 7 вказаної статті визначено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Колегією суддів враховано, що ціна поданого позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2021.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Частиною 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що від учасників справи клопотань про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін у справі не надходило. Отже, справа №910/11652/21 призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, між позивачем як продавцем, та відповідачем як покупцем, укладено договір купівлі-продажу електричної енергії від 22.12.2020 № 65-150-SD-20-00193, відповідно до предмету якого позивач зобов`язався продати електричну енергію відповідачу, а відповідач зобов`язався купити (прийняти та оплатити) електричну енергію в обсягах та за ціною, що визначаються за результатами електронного аукціону на підставі відповідного аукціонного свідоцтва та на умовах, що визначені у цьому договорі (п. 2.1 договору).

Пунктом 4.3 договору визначено, що оплата за електричну енергію здійснюється у формі попередньої оплати. Відповідач оплачує вартість електричної енергії до початку періоду постачання у строки та у розмірі, відповідно до умов додаткової угоди для періоду постачання.

Пунктом 7 додаткової угоди від 22.12.2020 №1 до договору передбачено, що після 05.01.2021 для кожного розрахункового місяця відповідач здійснює оплату за куплену електричну енергію наступним чином:

- до 29 числа (включно) місяця що передує розрахунковому місяцю - у розмірі не менше 40% від вартості електричної енергії, купівля-продаж якої здійснюється у розрахунковому місяці;

- до 5 числа (включно) розрахункового місяця - у розмірі не менше 30% від вартості електричної енергії, купівля-продаж якої здійснюється у розрахунковому місяці;

- до 18 числа (включно) розрахункового місяця у розмірі не менше 30% від вартості електричної енергії у розрахунковому місяці.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (зобов`язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Виходячи із змісту правовідносин, останні є відносинами з поставки товару, відтак, права і обов`язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 54 Цивільного кодексу України.

Приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до акту купівлі-продажу електричної енергії від 31.03.2021 №93 загальна сума поставки електричної енергії в період березня 2021 становить 2 563 350 000,00 грн.

Відповідно до акту купівлі-продажу електричної енергії від 31.05.2021 №187 загальна сума поставки електричної енергії в період травня 2021 становить 2 566 800 000,00 грн.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що фактичне здійснення відповідачем оплати мало бути здійснено у наступні строки та у таких розмірах.

Частина суми за березень 2021:

- до 05.03.2021 (включно) в сумі 769 005 000,00 грн. (30% суми акту від 31.03.2021 № 93);

- до 18.03.2021 (включно) в сумі 769 005 000,00 грн. (30% суми акту від 31.03.2021 № 93).

Частина суми за травень 2021:

- до 05.05.2021 (включно) в сумі 770 040 000,00 грн. (30% суми акту від 31.05.2021 № 187);

- до 18.05.2021 (включно) в сумі 770 040 000,00 грн. (30% суми акту від 31.05.2021 № 187).

Відповідачем здійснені наступні оплати.

За березень 2021:

- 26.02.2021 в сумі 450 000 000,00 грн.;

- 05.03.2021 в сумі 280 000 000,00 грн.;

- 09.03.2021 в сумі 39 005 000,00 грн.;

- 18.03.2021 в сумі 345 000 000,00 грн.;

- 19.03.2021 в сумі 424 005 000,00 грн.

За травень 2021:

- 05.05.2021 в сумі 420 000 000,00 грн.;

- 06.05.2021 в сумі 350 040 000,00 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що за період до 26.02.2021 оплата здійснена відповідачем у повному обсязі та в строк. Сторони також погоджуються з тим, що за період прострочення з 06.03.2021 по 08.03.2021 з відповідача належить до стягнення 9 617,67 грн 3% річних, тобто за три дні прострочення платежу.

Спірним є період нарахування 3% річних за здійснення оплати за електричну енергію з простроченням на один день. Так, відповідачем здійснено оплату у сумі 424 005 000,00 грн 19.03.2021 замість 18.03.2021, та у сумі 350 040 000,00 грн 06.05.2021 замість 05.05.2021.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Апеляційний господарський суд зауважує, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19, від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та від 04.02.2020 у справі №912/1120/16.

При цьому, Верховний Суд неодноразово вказував, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається у період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань і 3% річних. Такі правові висновки містяться, зокрема, у постановах від 27.05.2019 у справі №910/20107/17, від 14.07.2019 у справі №920/200/16 та від 10.12.2019 у справі №912/2750/18, на які посилається скаржник.

Згідно з ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Задовольняючи у даній справі № 910/11652/21 позовні вимоги частково, судом першої інстанції були враховані вказані висновки Верховного Суду, так як судом при розрахунку не було включено до періодів нарахування 3% річних дні, в які відповідачем фактично сплачено заборгованість, а саме 09.03.2021, 19.03.2021 та 06.05.2021, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, місцевий господарський суд здійснивши власний розрахунок 3% річних та вказавши про стягнення з відповідача 3% річних за періоди з 18.03.2021 по 18.03.2021 в сумі 34 849,73 грн та з 05.05.2021 по 05.05.2021 в сумі 28 770,41 грн. помилково було включено дати, до яких відповідно до умов спірного договору, мав бути здійснений платіж.

Так, судом встановлено та сторонами не заперечується, що останнім днем оплати за електричну енергію згідно з узгодженим сторонами графіком є 18.03.2021 та 05.05.2021, за які 3% річних не нараховуються.

Таким чином, беручи до уваги наведену правову позицію Верховного Суду щодо обрахунку періоду 3% річних за прострочення грошових зобов`язань, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що за дні прострочення 19.03.2021 та 06.05.2021 3% річних не підлягають нарахуванню.

За період з 06.03.2021 по 08.03.2021 в сумі 9 617,67 грн 3% річних розраховані судом першої інстанції вірно.

Доводи позивача про те, що неврахування одного дня прострочення виконання зобов`язання при розрахунку 3% річних надасть можливість відповідачу свідомо не дотримуватися строків, визначених умовами договору судова колегія відхиляє з огляду на те, що прострочення зобов`язання на один день не звільняє відповідача від відповідальності в цілому, оскільки сторони у договірних правовідносинах не позбавлені права встановити інші види відповідальності, зокрема пеню та штрафні санкції.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає помилковими висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог саме в сумі 73 237,81 грн, оскільки місцевим господарським судом до періоду нарахування 3% річних включено дати, в які прострочення ще не відбулося.

Таким чином, апеляційний господарський суд визнає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних за період прострочення з 06.03.2021 по 08.03.2021 в сумі 9 617,67 грн, а тому в цій частині позов підлягає задоволенню. В частині позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних за дні прострочення 18.03.2021 та 06.05.2021 слід відмовити, оскільки день фактичної оплати заборгованості в розрахунок включено помилково.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

У відповідності до ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

У відповідності до приписів ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що викладені відповідачем в апеляційній скарзі доводи в обґрунтування апеляційної скарги є обґрунтованими. Рішення суду першої інстанції від 23.09.2021 у даній справі прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким позов слід задовольнити частково в частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 9 617,67 грн за період прострочення з 06.03.2021 по 08.03.2021. В іншій частині позову слід відмовити.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Енерджі» на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у справі №910/11652/21 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у справі №910/11652/21 скасувати.

3. Прийняти у справі №910/11652/21 нове рішення суду, яким позовні вимоги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Енергоатом-Трейдинг» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» задовольнити частково.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Енерджі» (01010, м. Київ, вул. Левандовська, буд. 8А, нежиле приміщення 1-8, груп.прим.10, ідентифікаційний код 41963985) на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ідентифікаційний код 24584661) в особі відокремленого підрозділу «Енергоатом-Трейдинг» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) 3% річних в сумі 9 617 (дев`ять тисяч шістсот сімнадцять) грн 67 коп.

5. В іншій частині позовних вимог відмовити.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Енерджі» (01010, м. Київ, вул. Левандовська, буд. 8А, нежиле приміщення 1-8, груп.прим.10, ідентифікаційний код 41963985) на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ідентифікаційний код 24584661) в особі відокремленого підрозділу «Енергоатом-Трейдинг» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) 285 (двісті вісімдесят п`ять) грн 60 коп. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції.

7. Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ідентифікаційний код 24584661) в особі відокремленого підрозділу «Енергоатом-Трейдинг» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Енерджі» (01010, м. Київ, вул. Левандовська, буд. 8А, нежиле приміщення 1-8, груп.прим.10, ідентифікаційний код 41963985) 3405 (три тисячі чотириста п?ять) грн 00 коп. судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

8. Видачу наказів по справі №910/11652/21 доручити Господарському суду міста Києва.

9. Матеріали справи №910/11652/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-191 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді С.Р. Станік

О.В. Агрикова