ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення заяви про забезпечення позову

"28" листопада 2022 р. Cправа № 902/1213/22

Господарський суд Вінницької області у складі судді Шамшуріної Марії Вікторівни, розглянувши заяву № б/н від 11.11.2022 (вх. № 01-40/11/22 від 25.11.2022) ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову до пред`явлення позову

Особа, яка може отримати статус позивача: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 )

Особа, яка може отримати статус відповідача: Вінницька міська рада (21050, Вінницька обл., м. Вінниця, вул. Соборна, будинок 59, ідентифікаційний код юридичної особи 25512617)

про скасування рішення Вінницької міської ради № 1208 від 30.09.2022 "Про реорганізацію комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2"

ВСТАНОВИВ :

25.11.2022 року до Господарського суду Вінницької області надійшла заява ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову до пред`явлення позову з вимогами до Вінницької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача: Національна професійна спілка "Прометей", Комунальне некомерційне підприємство "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2" у якій заявник просить суд:

- вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Вінницької міської ради 25 сесії 8 скликання №1208 від 30 вересня 2022 "Про реорганізацію комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2";

- заборонити Вінницькій міській раді вчиняти будь-які дії щодо Комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2";

- заборонити комісії з реорганізації шляхом приєднання Комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2" вчиняти будь-які дії щодо Комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2".

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2022 року заяву розподілено судді Шамшуріній М.В.

Розглянувши заяву про забезпечення позову суд дійшов висновку про повернення заявнику заяви про забезпечення позову без розгляду, з огляду на таке.

Відповідно до вимог статті 136 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 5 статті 139 ГПК України встановлено, що до заяви про забезпечення позову додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Згідно із підпунктом 3 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду заяви про вжиття запобіжних заходів та забезпечення позову; заяви про видачу виконавчого документа на підставі рішення іноземного суду; заяви про скасування рішення третейського суду; заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду; заяви про роз`яснення судового рішення ставка судового збору становить 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2022 року становить 2481,00 гривні.

Таким чином, заявник при зверненні з цією заявою до суду, повинен був сплатити судовий збір у розмірі 1240,50 гривень (0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Як вбачається із матеріалів заяви про забезпечення позову, документу, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі заявником до заяви не додано.

У поданій до суду заяві заявником зазначено, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" як особа, що має статус ветерана війни - учасника бойових дій. На підтвердження наведеного до заяви додано копію посвідчення серії НОМЕР_2 від 17.02.1997 року.

Перевіряючи наявність підстав для звільнення заявника як учасника бойових дій від сплати судового збору за подання заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд враховує таке.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Правовий статус ветеранів війни визначений Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Згідно статті 4 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону.

Положеннями статті 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", що регулює порядок оскарження рішень підприємств, установ і організацій, які надають пільги передбачено, що рішення підприємств, установ і організацій, які надають пільги, можуть бути оскаржені до районної державної адміністрації, виконавчого комітету міської ради або до районного (міського) суду.

Ветерани війни та члени сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, члени сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для звільнення від сплати судового збору особою, яка має статус учасника бойових дій, для правильного застосування норм пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" суд має враховувати предмет та підстави позову, перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 (провадження № 11-795заі19), від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19).

У заяві про вжиття заходів забезпечення позову, заявник зазначає, що має намір звернутися до Господарського суду Вінницької області з позовом до Вінницької міської ради про скасування рішення Вінницької міської ради № 1208 від 30.09.2022 року "Про реорганізацію комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2".

На обгрунтування поданої заяви заявником зазначено, що він є членом Вінницької міської територіальної громади, яка в особі Вінницької міської ради є власником Комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2".

Вжиття заходів забезпечення позову є необхідним для зупинення дії рішення Вінницької міської ради № 1208 від 30.09.2022 року "Про реорганізацію комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2" та заборони вчинення будь-яких дій щодо реорганізації цього підприємства.

За твердженнями заявника вказане рішення порушує його права як члена територіальної громади на участь у вирішенні питань, що безпосередньо стосуються прав та законних інтересів громади, отримання медичних послуг, а також як працівника гінекологічного відділення КНП "ВМКПБ №2" оскільки, у зв`язку з незаконною реорганізацією КНП "ВМКПБ №2" проводиться скорочення посади заявника в порядку п.1 ч.1 ст. 40, ст. 49-2, 49-4 Кодексу законів про працю України чим порушується його право на працю відповідно до ст. 43 Конституції України. Заявник також вказує, що 03.11.2022 року заявник та всі працівники КНП "ВМКПБ №2" отримали повідомлення про заплановане звільнення 31.01.2023 року у порядку п.1.ч.1. ст. 40 КЗпП України у зв`язку із вищевказаним рішенням.

Як вбачається із матеріалів заяви про забезпечення позову майбутній позов заявником буде пред`явлено до Вінницької міської ради як до засновника та власника корпоративних прав підприємства комунальної власності (комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2").

Предметом майбутнього позову є вимога про скасування рішення Вінницької міської ради № 1208 від 30.09.2022 року "Про реорганізацію комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2", яким вирішено припинити юридичну особу комунальне некомерційне підприємство "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2" в результаті реорганізації шляхом приєднання до комунального некомерційного підприємства "Вінницька міська клінічна лікарня "Центр матері та дитини".

У постанові від 10 вересня 2019 року у справі № 921/36/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спори, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності юридичної особи, є корпоративними у розумінні пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України незалежно від того, чи є позивач акціонером (учасником) юридичної особи і мають розглядатися за правилами ГПК України.

У постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 260/91/19 Велика Палата Верховного Суду, усуваючи розбіжності у висновках, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду у подібних правовідносинах, зазначила, що розмежування юрисдикції спорів про оскарження рішень ради як власника корпоративних прав (засновника) комунальної установи про створення, реорганізацію чи припинення діяльності такої установи в залежності від характеру та сфери діяльності такої комунальної установи не ґрунтується на положеннях законодавства. Спори з приводу оскарження рішень ради як власника корпоративних прав (засновника) комунальної установи є найбільш наближеним до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи, а тому повинні розглядатися за правилами господарського судочинства.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Пунктом 13 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" передбачено надання учасникам бойових дій такої пільги як переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та на працевлаштування у разі ліквідації підприємства, установи, організації.

Разом з тим, як уже було зазначено, із заяви про вжиття заходів забезпечення позову вбачається, що заявник має намір звернутися саме з позовом про скасування рішення Вінницької міської ради № 1208 від 30.09.2022 року "Про реорганізацію комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2", як рішення власника про ліквідацію юридичної особи, а не з позовом до місцевого загального суду у порядку цивільного судочинства про захист належних йому трудових прав, порушених внаслідок незабезпечення переважного право на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та на працевлаштування у разі ліквідації підприємства, установи, організації.

Враховуючи викладене, надаючи оцінку наявності підстав для звільнення заявника як учасника бойових дій від сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову у цій справі, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, оскільки зазначені у заяві вимоги не пов`язані із захистом порушених соціальних прав заявника обумовлених його статусом ветерана війни - учасника бойових дій та не стосуються оскарження рішень підприємств, установ і організацій, які надають пільги, а тому враховуючи предмет та підстави майбутнього позову, суд дійшов висновку, що заявник не звільнений від сплати судового збору за подання цієї заяви у встановлених порядку та розмірі.

Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, яке узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" (заява № 24402/02) зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" (рішення від 28.05.1985 у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (пункт 57).

У рішенні "Креуз проти Польщі" у справі № 28249/95 від 19.06.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Таким чином, матеріали заяви про забезпечення позову не містять належного доказу сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Частиною 7 статті 140 ГПК України передбачено, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 139 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи викладені вище обставини, суд дійшов висновку про необхідність повернення поданої до суду заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову заявнику, оскільки остання подана до суду без додержання вимог статті 139 ГПК України.

Повернення заяви про вжиття заходів забезпечення позову не позбавляє права заявника звернутися до суду із належним чином оформленою заявою повторно.

Водночас суд вважає за необхідне звернути увагу, що Господарський суд Вінницької області у складі судді Шамшуріної М.В. уже здійснював розгляд заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову з аналогічними вимогами та з тих же підстав. Заява про вжиття заходів забезпечення позову до пред`явлення позову (вхідний № 01-40/10/22 від 10.11.2022 року) була повернута заявнику згідно ухвали Господарського суду Вінницької області від 14.11.2022 у справі 902/1160/22 у зв`язку із відсутністю доказів сплати судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд вважає за необхідне роз`яснити, що подання заяви для вирішення питання, яке вже вирішено судом за відсутності інших підстав або нових обставин та не усунення недоліків, які були підставою для повернення попередньої заяви відповідно до частини 2 статті 43 ГПК України може бути визнано судом зловживанням процесуальними правами із застосуванням заходів процесуального примусу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 136, 138, 139, 140, 232-235, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Заяву ОСОБА_1 № б/н від 11.11.2022 (вх. № 01-40/11/22 від 25.11.2022) про вжиття заходів забезпечення позову до пред`явлення позову у справі № 906/1213/22 повернути заявнику.

2. Відповідно до статті 235 ГПК України ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

3. Згідно приписів пункту 6 частини 1 статті 255 ГПК України ухвалу про повернення заяви позивачеві (заявнику) може бути оскаржено окремо від рішення суду до Північно-західного апеляційного господарського суду у порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

4. Копію ухвали надіслати заявнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та на відому суду адресу електронної пошти .

Ухвалу підписано 28.11.2022 року.

Суддя Шамшуріна М.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - заявнику, АДРЕСА_1 ; .