ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 909/69/22 (909/959/22)
УХВАЛА

28.11.2022 м. Івано-Франківськ

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Горпинюка І.Є., розглянувши матеріали позовної заяви № 02-01/265 від 11.11.2022 (вх. № 14983/22 від 17.11.2022) за позовом розпорядника майна Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський арматурний завод" арбітражного керуючого Семенюк Наталії Петрівни, боржник - Приватне акціонерне товариство "Івано-Франківський арматурний завод", особа, правочини боржника з якою оскаржуються: ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та зобов`язання повернути майно,

ВСТАНОВИВ:

розпорядник майна Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський арматурний завод" арбітражний керуючий Семенюк Наталія Петрівна звернулася до Господарського суду Івано-Франківської області, в межах справи № 909/69/22 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський арматурний завод" (далі також - ПрАТ "ІФАЗ") з позовною заявою про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та зобов`язання повернути майно ПрАТ "ІФАЗ". У позовній заяві розпорядник майна зазначає боржником ПрАТ "ІФАЗ"", а особою, правочини боржника з якою оскаржуються, - ОСОБА_1 . У позовній заяві не зазначено, хто є відповідачем за позовом.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 21.11.2022 задоволено самовідвід судді Шкіндера П.А. у даній справі.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Івано-Франківської області від 22.11.2022, для розгляду справи № 909/69/22 (909/959/22) визначено суддю Горпинюка І.Є.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, суд вважає за необхідне вказати на таке.

Відповідно до частини першої статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства (КУзПБ) спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. Частина друга статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначає підсудність спорів одному господарському суду, який акумулює усі майнові вимоги за участю боржника (правові позиції, наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.02.2020 у справі № 918/335/17 (провадження № 12-160гс19), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.01.2021 у справі № 910/2034/20).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.02.2020 у справі №918/335/17 (пункти 100-102 постанови) зауважила, що судові рішення у процедурі банкрутства можна поділити на дві групи. Одна з них стосується не вирішення спорів, а розв`язання специфічних питань, притаманних саме процедурам банкрутства, тобто непозовному провадженню: про відкриття провадження у справі про банкрутство, про припинення дії мораторію щодо майна боржника, про закриття провадження у справі про банкрутство, про затвердження плану санації, про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, про призначення керуючого санацією, ліквідатора тощо. Друга група стосується виключно вирішення спорів. До неї належать судові рішення щодо розгляду спорів, стороною в яких є боржник. Такі спори розглядаються за позовом сторони, тобто в позовному провадженні. Хоча вони вирішуються тим судом, який відкрив провадження у справі про банкрутство, ці спори не стосуються непозовного провадження, яке врегульоване КУзПБ, а тому регламентуються правилами про позовне провадження, встановленими у ГПК України.

Таке розмежування є цілком виправданим з точки зору того, що справи відокремленого позовного провадження мають різний суб`єктний склад сторін спору, предмети і підстави позову, розглядаються та вирішуються господарським судом із застосуванням усього інструментарію позовного провадження, на відміну від спрощеного порядку розгляду заяв, скарг і клопотань в основній справі про банкрутство (правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, викладена у постанові від 15.02.2021 у справі №910/11664/20).

Виходячи з наведеного, дана справа повинна розглядатись у відокремленому позовному провадженні за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи (справи № 909/69/22 про банкрутство ПрАТ "ІФАЗ").

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Отже, процесуальний закон гарантує кожному право на звернення до суду, проте таке право може бути реалізовано лише в порядку, визначеному цим кодексом.

Так, положеннями ст. 162, 164 ГПК України встановлено вимоги до позовної заяви та додатків до неї.

Однак зазначені вимоги позивач дотримав не в повному обсязі.

По-перше, згідно з п. 2 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців); відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

В порушення наведеної вище норми закону, позивач не зазначив сторін у справі, зокрема хто є відповідачем за поданим ним позовом, який процесуальний статус (позивач, відповідач, третя особа) мають у даній справі ПрАТ "ІФАЗ" та ОСОБА_1 .

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Однак у позовній заяві розпорядник майна не визначив відповідача, до якого (чи яких) заявлено позовні вимоги.

Також розпорядником майна у позовній заяві не зазначено власного реєстраційного номера облікової картки платника податків.

По-друге, згідно з п. 8 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

В порушення наведеної вище норми закону, позовна заява не містить відомостей щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви.

По-третє, в порушення пунктів 9 та 10 статті 162 ГПК України, у позовній заяві не зазначено попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

По-четверте, відповідно до п. 2 ч. 1 статті 164 ГПК України, до позовної заяви додаються, зокрема, документи, які підтверджують сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

Частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір", передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 10 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, зокрема, що заяви кредиторів, які звертаються з грошовими вимогами до боржника після оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), а також після повідомлення про визнання боржника банкрутом; заяви про визнання правочинів (договорів) недійсними та спростування майнових дій боржника в межах провадження у справі про банкрутство; заяви про розірвання мирової угоди, укладеної у справі про банкрутство, або визнання її недійсною оплачуються судовим збором в розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

У постанові від 02.07.2020 по справі № 904/5934/17, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив, що вимога про повернення майна боржника до ліквідаційної маси є за своєю правовою природою різновидом спростування попередніх майнових дій боржника у справі про банкрутство.

Подібні правові висновки було викладено і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.01.2019 по справі № 915/441/18 щодо позовних вимог про повернення боржнику майна, відчуженого за недійсним правочином.

Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 6 Закону України "Про судовий збір", у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що розпорядником майна ПрАТ "ІФАЗ" заявлено дві вимоги про визнання договорів недійсними та спростування майнових дій боржника (щодо двох окремих договорів та двох окремих об`єктів нерухомого майна), кожна з яких підлягає оплаті судовим збором згідно з підпунктом 10 п. 2 ч. 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" в розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

З 1 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2 481 грн.

Отже, судовий збір за подання позовної заяви у даній справі складає 9924,00 грн (2 481 грн х 2 х 2 = 9924 грн).

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, до останньої позивачем не додано доказів сплати судового збору за її подання.

Водночас, разом з позовною заявою позивач подав до суду клопотання № 02-01/266 від 11.11.2022 (вх. № 14985/22 від 17.11.2022) про звільнення від сплати судового збору.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_2 не має можливості сплатити судовий збір в розмірі 9924,00 грн з огляду на відсутність коштів; призначена арбітражним керуючим (а саме розпорядником майна) лише в одній справі про банкрутство ПрАТ "ІФАЗ", інших джерел доходу не має, за виконання повноважень розпорядника майна отримала виплату основної грошової винагороди арбітражного керуючого в розмірі 45500,00 грн, а здійснила витрат по справі на суму 46011,84 грн., на її банківському рахунку відсутні грошові кошти для сплати судового збору.

Розглянувши зазначене клопотання, суд зазначає наступне.

Статтею 8 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Суд звертає увагу на те, що звертаючись із клопотанням про звільнення від сплати судового збору, позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження того, що сума судового збору перевищує 5 відсотків розміру її річного доходу відповідно до п.1. ч.1 вказаної статті.

При цьому, позивачка не належить до категорій осіб вказаних у п.2. ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір».

Щодо третьої умови, визначеної у пункті 3 частини першої статті 8, то законодавець визначив коло предметів спору, коли така умова може застосовуватись, - лише у разі, коли предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

В даному випадку справа №909/69/22 (909/959/22) до вищевказаних категорій справ не належить.

Слід зазначити, що встановлений у статті 8 Закону України "Про судовий збір" перелік умов, для звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору є вичерпним.

Крім того, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01.07.2021 по справі № 01/10/5026/779/2011 суд касаційної інстанції погодився з висновком апеляційного суду, що на арбітражного керуючого не розповсюджується норма статті 5 Закону України "Про судовий збір". При цьому Верховний Суд зазначив, що арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) з моменту винесення ухвали (постанови) про призначення його арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) до моменту припинення здійснення ним повноважень прирівнюється до службової особи підприємства-боржника (така ж правова норма наявна і в ч. 2 статті 10 КУзПБ). Розділяючи правосуб`єктність арбітражного керуючого, як самозайнятої особи, та як представника боржника у справі про банкрутство, Верховний Суд зазначив, що оскільки арбітражний керуючий діє від імені підприємства-боржника у межах наданих повноважень, така особа поряд з самостійною процесуальною дієздатністю наділена також і процесуальною дієздатністю підприємства-банкрута.

При цьому у постанові від 18.03.202 по справі № 912/1231/15-г Верховний Суд дійшов висновку, що перебування боржника в процедурі банкрутства на стадії ліквідаційної процедури не є безумовною підставою для звільнення від сплати судового збору.

Зазначений правовий висновок релевантний і до перебування боржника на стадії розпорядження майном, коли він ще не визнаний банкрутом.

Статтею 30 КУзПБ врегульовано питання винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 30 КУзПБ витрати арбітражного керуючого, пов`язані з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство, відшкодовуються в порядку, передбаченому цим Кодексом, а також витрат, пов`язаних з виконанням таких повноважень у частині, в якій зазначені витрати, що перевищують регульовані державою ціни (тарифи) на відповідні товари, роботи, послуги чи ринкові ціни на день здійснення відповідних витрат або замовлення (придбання) товарів, робіт, послуг.

Крім того, згідно з ч. 5 статті 30 КУзПБ кредитори можуть створювати фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. Порядок формування фонду та порядок використання його коштів визначаються рішенням комітету кредиторів та затверджуються ухвалою господарського суду.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що здійснюючи свої конституційні обов`язки, господарські суди повинні дотримуватися принципів здійснення правосуддя, зокрема, принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Враховуючи положення ст.129 Конституції України, а також положення статті 5 Закону України "Про судовий збір", господарський суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні в тому числі й у питанні відстрочення чи звільнення від сплати судового збору.

Враховуючи вищевикладене, клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору не підлягає задоволенню.

Відмова у задоволенні клопотанні про звільнення від сплати судового збору у цій справі не може вважатися обмеженням доступу до суду у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Креуз проти Польщі від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Саме по собі посилання скаржника на неможливість сплатити судовий збір у зв`язку з негативним фінансовим станом та інші наведені в клопотанні обставини, не є підставою для звільнення від сплати судового збору в силу приписів статті 8 Закону України "Про судовий збір".

З огляду на викладене, позовна заява розпорядника майна Семенюк Н.П. подана без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до частин 1, 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За наведених обставин та правових норм, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви без руху та встановлення строку для усунення виявлених судом недоліків.

Керуючись статтями 4, 162, 164, 172, 174, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

відмовити в задоволенні клопотання розпорядника майна Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський арматурний завод" арбітражного керуючого Семенюк Наталії Петрівни № 02-01/266 від 11.11.2022 (вх. № 14985/22 від 17.11.2022) про звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви № 02-01/265 від 11.11.2022 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 13.06.2018..

Позовну заяву розпорядника майна Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківський арматурний завод" арбітражного керуючого Семенюк Наталії Петрівни № 02-01/265 від 11.11.2022 (вх. № 14983/22 від 17.11.2022) залишити без руху.

Позивачу у десятиденний строк, з дня отримання даної ухвали, усунути недоліки позовної заяви, а саме, надати Господарському суду Івано-Франківської області:

- інформацію про те, хто є відповідачем (відповідачами) за позовною заявою;

- інформацію про власний реєстраційний номер облікової картки платника податків;

- інформацію про наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до позовної заяви;

- попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи;

- підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

- документи про оплату судового збору в розмірі 9924,00 грн.

Роз`яснити позивачу положення частин 3, 4 ст. 174 ГПК України про те, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Учасники справи можуть подавати та отримувати процесуальні документи в електронному вигляді. Для цього необхідно зареєструватись в підсистемах (модулях) "Електронний суд", "Електронний кабінет" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системі та зареєструвати офіційну електронну адресу за посиланням http://cabinet.court.gov.ua/.

Також процесуальні документи у справі можуть бути надіслані на поштову адресу суду: вул. Грушевського, 32, м. Івано-Франківськ, 76018 та/або на e-mail: із обов`язковим застосуванням кваліфікованого електронного підпису (засоби зв`язку: тел. НОМЕР_2, НОМЕР_1 ).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя І.Є. Горпинюк