ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

24 листопада 2022 року Справа № 903/191/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Розізнана І.В. , суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Петрук О.В.,

представники учасників справи:

прокуратура - Ковальчук І.Л.;

позивач - не з`явився;

відповідач - не з`явився;

третя особа - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Берестечківської міської ради на рішення господарського суду Волинської області від 11.07.2022, повний текст якого складено 18.07.2022, у справі №903/191/22 (суддя Войціховський В.А.)

за позовом Заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави,

в особі Волинської обласної військової адміністрації

(Волинська обласна державна адміністрація) м.Луцьк

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

Державне підприємство «Горохівське лісомисливське господарство»

м.Горохів Волинської обл.

до Берестечківської міської ради м.Берестечко Луцького району Волинської обл.

про витребування земельної ділянки з незаконного володіння,-

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Враховуючи вищенаведене і те, що сторони в судовому процесі належно повідомлені про розгляд справи, суд розглядає справу за наявними в ній доказами і за відсутності представників сторін.

З урахуванням положень Конвенції, статті 32 ГПК України щодо незмінності складу суду, а також із урахуванням перебування членів колегії суддів у щорічній відпустці Північно-західний апеляційний господарський суд розглядає справу в межах розумного строку.

В березні 2022 року заступник керівника Луцької окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Волинської області в інтересах держави, в особі Волинської обласної державної адміністрації (надалі в тексті ОДА) з позовом до Берестечківської міської ради (надалі в тексті Міська рада) про витребування у власність держави з незаконного володіння земельної ділянки лісогосподарського призначення площею 11,9 га з кадастровим номером :00: 001:1197, яка знаходиться за межами населеного пункту міської ради на території колишньої Мервинської сільської ради.(т.1, арк.справи 1-11).

За наслідками розгляду справи №903/191/22, рішенням від 11.07.2022 господарський суд Волинської області задоволив позов Прокурора в повному обсязі, вмотивувавши тим, що перед зверненням до суду в інтересах Волинської ОДА Прокурор дотримався вимог, передбачених ст.23 Закону України «Про прокуратуру». Суд першої інстанції також виходив з того, що у даному випадку не було волі держави на вибуття спірної земельної ділянки з державної власності, позаяк таке вибуття відбулося на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин».

На переконання місцевого суду, спірна земельна ділянка на праві постійного користування належить Державному підприємству «Горохівське лісомисливське господарство» (надалі в тексті Підприємство), розпорядником якої є Волинська ОДА, яка в порушення приписів ст.ст. 17, 31 ЛК України, ст.ст. 20, 122 ЗК України, без її погодження була передана з державної власності у комунальну власність. Отже, враховуючи обставини незаконного вибуття спірної земельної ділянки із власності держави, відсутність волі держави на вибуття з її володіння суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність вимоги Прокурора щодо витребування земельної ділянки від кінцевих набувачів і задоволив її.(т.1, арк.справи 186-193).

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Відповідач подав скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду Волин-ської області від 11.07.2022, залишивши позов у даній справі без розгляду на підставі п.2 ч.1 ст.226 Господарсько процесуального кодексу України.(надалі в тексті ГПК України). У разі відхилення даної вимоги, Скаржник просив скасувати рішення господарського суду Волинської області від 11.07.2022 у даній справі та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.(т.2, арк. справи 2-14).

Обґрунтовуючи скаргу Відповідач зазначає, що господарський суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи, ухваливши рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку Скаржника, місцевий суд прийняв незаконне рішення з огляду на таке:

- земельна ділянка не передавалася шляхом передачі, а була зареєстрована як комунальна власність у відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», тому до даних відносин не можна застосовувати норми ст.ст. 20, 122 Земельного кодексу України (надалі в тексті ЗК Україна) щодо передачі земельних ділянок;

- дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок розпо-рядження №109 від 12.03.2011 Волинської ОДА, яким надано дозвіл ДП «Горохівське ЛМГ» втратив чинність в 2017р. на підставі норм згідно Закону України від 02.06.2015 №497-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації із землеустрою»;

- право постійного користування не може підтверджуватися матеріалами лісовпорядку-вання, оскільки спірна земельна ділянка ні до 2020 року, ані до державної реєстрації права комунальної власності 20.09.2021 надана для ДП «Горохівського лісомисливського господарства» не була;

- невірним є висновок щодо порушення Берестечківською міською радою ст.57 Лісового кодексу України (надалі в тексті ЛК України), оскільки цільове призначення спірної земельної ділянки не змінювалося;

- Прокурором не надано суду доказів наявності у ДП «Горохівське ЛМГ» діючих матеріалів лісовпорядкування;

- місцевий суд не встановив приналежності спірної земельної ділянки до об`єктів природно- заповідного фонду чи до іншої категорії природоохоронних земель;

- відсутність підстав для звернення Прокурора на підставі ст.23 Закону України «Про прокуратуру» в інтересах Волинської ОДА, оскільки останній не є власником спірної земельної ділянки, а єдиним нормативно-правовим актом згідно з яким Волинську ОДА визнано позивачем є розпорядження про надання дозволу на розробку проекту землеустрою;

- неправильний розрахунок суми судового збору, оскільки при розрахунку враховувалася вартість земельної ділянки ріллі, а не земельної ділянки сільськогосподарського призначення;

- місцевий суд вийшов за межі позовної заяви, оскільки предмет здійснення процедури державної реєстрації спірної земельної ділянки не розглядався судом першої інстанції, а на момент прийняття Закону України №1423-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» спірна земельна ділянка не була сформована, а тому Берестечківська міська рада мала право зареєструвати її за собою.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.08.2022 відкрито апе-ляційне провадження у справі №903/191/22.(т.2, арк.справи 40).

За час апеляційного провадження до суду надійшли:

05.09.2022 на адресу суду від Волинської окружної прокуратури та 08.09.2022 від Волинської ОДА надійшли відзиви, в яких заперечуються доводи апеляційної скарги та обґрунто-вуються підстави залишення рішення суду першої інстанції без змін.(т.2, арк.справи 43-47, 56-63).

14.09.2022 на електронну адресу апеляційного суду та поштою надійшли відповіді на відзиви (вх.№5741/22 від 14.09.2022 та вх.№5742/22 від 14.09.2022), в яких Берестечківська міська рада просить повністю скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 11.07.2022 у справі №903/191/22, залишивши позов у даній справі без розгляду на підставі пункту 2 частини 1 статті 226 ГПК України. Разом з тим, у разі відхилення вимог пункту 1 прохальної частини апеляційної скарги, Відповідач просить скасувати оскаржуване рішення повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову виконувача обов`язків заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації про витребування від Берестечківської міської ради у власність держави земельної ділянки з кадастровим номером ділянки лісогосподарського призначення площею 11,9 га з кадастровим номером :00:001:1197 відмовити у повному обсязі.(т.2, арк.справи 75-77, 82-84, 89-93, 99-103).

19.09.2022 засобами електронного зв`язку та поштою від Берестечківської міської ради надійшло клопотання про проведення всіх судових засідань у режимі відеоконференції, яке було задоволено.(т.2, арк.справи 110, 113-114).

Розгляд справи відкладався на 01.11.2022.(т.2, арк.справи 123).

Ухвалами суду від 01.11.2022 та від 22.11.2022 в судовому засіданні оголошувались перерви.(т.2, арк.справи 126, 130).

23.11.2022 від Волинської обласної прокуратури надійшло клопотання з проханням долучити до матеріалів протокол першої лісовпорядної наради з лісовпорядкування державних лісогосподарських підприємств Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України від 11.05.2012; протокол другої технічної наради за підсумками польових лісовпорядних робіт від листопада 2012 року; протокол координаційно-технічної наради за підсумками польових робіт з базового лісовпорядкування в державних лісогосподарських підприємствах Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства від 06.12.2012; протокол другої лісовпорядної наради від 06.08.2013 з розгляду основних положень проекту організації і розвитку лісового господарства ДП «Горохівське ЛМГ» Волинської області. Клопотання було задоволене судом.(т.2, арк.справи 132-183).

В судовому засіданні апеляційної інстанції 24.11.2022 Прокурор заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції.

Крім того, у зв`язку з повідомленням представника Берестечківської міської ради про технічну неможливість під`єднатися до підсистеми відеоконференцзв`язку vkz.court.gov.ua через відключення електроенергії. З урахуванням ч.5 ст.197 ГПК України ризики технічної неможли-вості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву, колегія суддів, порадившись на місці, вирішила продовжувати розгляд справи без участі представника Берестечківської міської ради.

Інші учасники справи не забезпечили явки своїх представників у призначене на 24.11.2022 судове засідання апеляційної інстанції, проте така неявка не перешкоджає розгляду справи, позаяк присутність представників сторін не визнавалась обов`язковою, а матеріалів справи достатньо для розгляду скарги по суті.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення Прокурора, вивчивши ма-теріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстан-ції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням Волинської ОДА №109 від 12.03.2011 «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» із Додатком №1 Перелік державних лісогосподарських і лісомисливських підприємств обласного управління лісового та лісомисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України, яким надаються дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у постійне користування для ведення лісового господарства, було надано дозвіл державним лісогосподарським підприємствам обласного управління лісового та мисливсь-кого господарства Державного агентства лісових ресурсів України на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у постійне користування для ведення лісового господарства, в тому числі, ДП «Горохівське ЛМГ» на території Мервинської сільської ради площею 420 га.(т.1, арк.справи 29).

15.03.2019 між ДП «Горохівське ЛМГ» та ТОВ «Західземлепроект» було укладено договір №047/19 про розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг.

04.08.2021 на підставі проекту землеустрою було здійснено державну реєстрацію земельних ділянок, в тому числі з кадастровим номером :00:001:1197 (площею 11,9 га) в Державному земельному кадастрі, цільове призначення: для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг.(т.1, арк.справи 101).

Як стверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, спірна земельна ділянка розташована за межами населеного пункту міста Берестечка на території колишньої Мервинської сільської ради.

Технічна документація на земельну ділянку була затверджена розпорядженням Волинської обласної державної адміністрації №534 від 07.09.2021 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання їх у постійне користування» із розпорядженням Волинської ОДА від 20.09.2021 №571 «Про внесення змін до розпорядження голови ОДА від 07.09.2021р. №534» та Додатком №1 Перелік проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг ДП «Горохівське лісомисливське господарство».(т.1, арк.справи 31-32).

З метою здійснення державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:1197 площею 11,9 га в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, ДП «Горохівське лісомисливське господарство» звернулось до державного реєстратора Устилузької міської ради Володимир-Волинського району. Однак, згідно рішення державного реєстратора від 17.01.2022р. в проведенні державної реєстрації земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ДП «Горохівське ЛМГ» було відмовлено з посиланнями на ту обставину, що на означену земельну ділянку зареєстровано право комунальної власності.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 03.09.2021 за Берестечківською міською радою було зареєстровано право комунальної власності на спірну земельну ділянку площею 11,9 га з цільовим призначенням: для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг, підстава для державної реєстрації: Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин».(т.1, арк.справи 47

Згідно Плану лісонасаджень Лобачівського лісництва ДП «Горохівське лісомисливське господарство», який є складовою частиною Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Горохівське лісомисливське господарство», земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:1197 (площею 11,9 га) належить до земель лісового фонду.

Вказаний Проект схвалено за результатами базового лісовпорядкування, проведеного Львівською державною лісовпорядною експедицією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» у 2013 році.

Згідно листів Державного підприємства «Горохівське лісомисливське господарство» від 31.01.2022 №05-19/14-22 та Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 09.02.2022 №114, спірна земельна ділянка розташована в межах кварталу 238 Лобачівського лісництва ДП «Горохівське ЛМГ».

Згідно таксаційного опису, який є складовою Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Горохівське ЛМГ», у вказаних кварталах, зокрема, кварталі 238 Лобачівського лісництва ростуть дерева віком в середньому від 45-50 років, висотою понад 20 м.

Як встановлено судом першої інстанції, факт віднесення спірної земельної ділянки до земель лісового фонду підтверджено також і Берестечківською міською радою, котрою було здійснено реєстрацію права комунальної власності земельної ділянки як земель лісового фонду.

Звертаючись з позовом до суду, Прокурор засвідчував, що землі лісового фонду, які за матеріалами лісовпорядкування знаходяться у користуванні державних лісогосподарських під-приємств, належать до державної власності та перебувають у розпорядженні обласних державних адміністрацій. Оскільки Волинською ОДА, як розпорядником земель лісового фонду, не прийма-лись будь-які рішення щодо передачі землі у комунальну власність, спірна земельна ділянка лісогосподарського призначення вибула з володіння та без правових підстав зареєстрована на праві комунальної власності за Берестечківською міською радою поза волею власника.

Листами №53-1010вих-22 від 07.02.2022 та №53-1201вих-22 від 15.02.2022 Прокуратура зверталась до Волинської ОДА, в яких просила повідомити чи було відомо останній про факт реєстрації права комунальної власності на спірну земельну ділянку; чи будуть вживатися адміністрацією самостійні заходи до повернення земельних ділянок у власність держави, в тому числі шляхом пред`явлення позову до суду та повідомила про намір звертатися з позовом до суду в інтересах адміністрації, з метою повернення зазначеної земельної ділянки у власність держави. (т.1, арк.справи 41-42, 50-51).

У відповідь на зазначені листи Волинська ОДА щодо подання Прокурором позову в її інтересах не заперечила (лист від 10.02.2022 №927/54/2-22), про наміри самостійно звернутись з відповідним позовом до суду чи ініціювання проведення перевірки щодо виявлених прокуратурою фактів не заявила, тверджень прокурора щодо виявлених порушень земельного законодавства не спростувала, інформувала прокурора про обмеженість у виділенні коштів на сплату судового збору, що виключає можливість самостійного звернення до суду.(т.1, арк.справи 43).

Як зазначалось вище, рішенням від 11.07.2022 у справі №903/191/22 господарський суд Волинської області позов Прокурора задоволив.(т.1, арк.справи 186-193).

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що скарга безпідставна та не підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Предметом даного спору є повернення земельної ділянки державної власності.

Переглядаючи оспорюване рішення, колегія суддів не вбачає впливу на дотримання прин-ципу рівності сторін через участь прокурора у даній справі з огляду на наступне.

Колегія суддів зауважує, що за наслідками розгляду справи №912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 вирішила виключну правову проблема щодо таких питань: 1) чи повинен прокурор доводити бездіяльність компетентного органу або ж достатньо простого посилання на таку бездіяльність у позові при обґрунтуванні підстав для представництва; 2) якими доказами прокурор має доводити бездіяльність компетентного органу; 3) чи зобов-язаний прокурор перед зверненням до суду з`ясовувати причини бездіяльності такого органу або ж достатньо доведення самого факту бездіяльності без зазначення і доведення суду її причин.

У вказаній справі Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, що відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійнює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повнова-ження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправ-лення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке не законно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Матеріалами справи стверджено, що Прокурор звертався до Волинської ОДА із запитами щодо здійснення останньою заходів для відновлення інтересів держави, зокрема, що стосуються спірної земельної ділянки, у відповідь на який адміністрація не заявила про наміри самостійно звернутись з відповідним позовом до суду чи ініціювання проведення перевірки щодо виявлених прокуратурою фактів, тверджень прокурора щодо виявлених порушень земельного законодавства не спростувала, інформувала прокурора про обмеженість у виділенні коштів на сплату судового збору, що виключає можливість самостійного звернення до суду.

Враховуючи бездіяльність Волинської ОДА щодо звернення до суду за захистом свого порушеного права, Прокурор у березні 2022 року звернувся із даними позовом до суду.

Переглядаючи оскаржуване рішення по суті, колегія суддів виходить з того, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорю-вання.(ст.15 Цивільного кодексу України, надалі в тексті ЦК України). Способи захисту цивільних прав та інтересів судом передбачені у ст.16 ЦК України. Одним з таких способів, як зазначено у п.3 ч.2 вказаної статті, є припинення дії, яка порушує право. Аналогічні приписи містить частина 2 ст.20 ГК України.

Відповідно до ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, а у ст.13 Конституції України серед іншого визначено, що земля та водні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого відповідні права здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у визначених межах.

За змістом ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законо-давством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення.(ст.19 ЗК України).

До земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства (стаття 5 ЛК України).

Згідно зі ст.55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комуналь-ним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства (ст.57 ЗК України, ч.1 ст.17 ЛК України).

Відповідно до ч.2 ст.84 ЗК України право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.(ч.2 ст.1 ЛК України).

Статтею 5 ЛК України визначено, що до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, на яких розташовані полезахисні лісові смуги. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.

Ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи (ст.7 ЛК України).

У державній власності, відповідно до ст.8 ЛК України, перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету міністрів України, Ради міністрів Авто-номної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

У комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності.(ст.9 ЛК України). У комунальній власності можуть перебувати й інші ліси, набуті або віднесені до об`єктів комунальної власності в установленому законом порядку. Право комунальної власності на ліси реалізується територіаль-ними громадами безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування.

Пунктом 5 розділу VІІІ «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України, в редакції, чинній до 16.01.2020, визначено, що до одержання в установленому порядку державними лісо-господарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу.

Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої 11.12.1986 Держлісгоспом СРСР по лісовому господарству, плани лісонасаджень відносяться до планово-картографічних матеріалів лісо-впорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Отже, системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки у користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення п.5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України, що вірно зробив суд першої інстанції.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 707/2192/15-ц, від 13.06.2018 у справі № 278/1735/15-ц.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, згідно Плану лісонасаджень Лобачівського лісництва Державного підприємства «Горохівське лісомисливське господарство», який є складовою частиною Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Горохівське лісомисливське господарство», земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:1197 площею 11,9 га належить до земель лісового фонду та з користування державного підприємства не вилучалась, що підтверджується листом ДП «Горохівське лісомисливське господарство» №05-19/14-22 від 31.01. 2022р.

Базове лісовпорядкування проведено Львівською державною лісовпорядною експедицією Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліс-проект» у 2013 році, за результатами якого було схвалено вищезазначений проект.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, який було викладено у постановах від 13.11.2019 у справі №361/6826/16, від 06.07.2022 у справі №372/1688/17, відомості щодо розташування земель лісового фонду, надані ВО «Укрдержліспроект», як єдиним на території України суб`єктом, що виконує лісовпорядні роботи, є належними, оскільки об`єднання володіє інформацією про лісовпорядкування. Згідно з правовими висновками Верховного Суду України, що викладені у постановах від 24.12.2014 у справі № 6-212цс14 та від 27.01.2015 у справі №21-570а 14, саме планово-картографічні матеріали є належними правовстановлюючими документами на право постійного користування і являлись основою для організації ведення лісового господарства та використання лісових ресурсів постійними лісокористувачами.

Вказані висновки також застосовано і у постанові Верховного Суду від 12.07.2022 у справі №911/3685/17.

В судовому засіданні 24.11.2022 Прокурор надав копії протоколів першої лісовпорядної наради з лісовпорядкування державних лісогоподарських підприємств Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України від 11.05.2012, протоколу другої технічної наради за підсумками польових лісовпорядних робіт від листопада 2012, протоколу координаційно-технічної наради за підсумками польових робіт з базового лісовпорядкування в державних лісогоподарських підприємств Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства від 06.12.2012, протокол другої лісовпорядної наради від 06.08.2013 з розгляду основних положень проекту організації і розвитку лісового господарства ДП «Горохівське ЛМГ» Волинської області. Необхідність подання суду зазначеного пакету документів Прокурор вмотивував тим, що протягом провадження у справі Відповідач постійно ставив під сумнів їх існування. Оскільки в додатках до позовної заяви містяться частини із зазначених документів, колегія суддів долучає зазначені докази до матеріалів справи і приймає до розгляду.(т.1, арк.справи 33-37).

Апеляційний суд звертає увагу, що ст.141 ЗК України визначено підстави припинення права користування земельною ділянкою серед яких: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії.

Серед зазначеного переліку відсутня така підстава як припинення права користування на земельну ділянку «у зв`язку зі зміною законодавства».

Зміна положень п.5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України не може вважатись підставою для припинення державним лісогосподарським підприємствам права постійного користування земельними ділянками

Стосовно твердження Скаржника, що дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок розпорядження №109 від 12.03.2011 Волинської ОДА, яким надано дозвіл ДП «Горохівське ЛМГ» втратив чинність в 2017р. на підставі норм згідно Закону України від 02.06.2015 №497-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації із землеустрою» є безпідставним, оскільки в матеріалах справи відсутні докази оскарження державної реєстрації спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, та у відповідності до вимог ч.10 ст.24 Закону України «Про державний земельний кадастр» Державним кадастровим реєстратором не скасовувалась.

За приписами частини 5 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок

Як стверджено матеріалами справи, 03.09.2021 Берестечківська міська рада зареєструвала право комунальної власності на спірну земельну ділянку саме на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, який виконано ТзОВ «Західземлепроект», натомість Відпові-дачем не доведено, а в матеріалах справи відсутні докази розроблення на замовлення Міської ради проекту землеустрою на спірну земельну ділянку.

Твердження Відповідача про те, що спірна земельна ділянка на момент прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021, не була сформованою, а отже Берестечківська міська рада правомірно набула на неї право власності відхиляються апеляційним судом, адже Відповідач по справі не зміг би провести реєстрацію в Державному реєстрі речових прав, якби земельна діяльна не була сформована та відомості про неї не були внесені до Державного земельного кадастру. З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що під час проведення реєстрації права комунальної власності на землю Берестечківська міська рада скористалась інформацією щодо належності спірної земельної ділянки до державної власності, як земель лісогосподарського призначення.

Апеляційний суд приймає до уваги, що право комунальної власності на земельну ділянку площею 11,9 га з кадастровим номером :00:001:1197 зареєстровано за Міською радою на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин». Нормами даного закону було доповнено ст.24 Перехідних положень Земельного кодексу України, яким визначено, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель:

а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, устано-вами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських під-приємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук);

б) оборони;

в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення. Вказаний пункт набрав чинності 27.05.2021.

е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, устано-вам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

Таким чином, земельні ділянки лісогосподарського призначення віднесені до земель державної форми власності, не могли бути зареєстровані як об`єкти комунальної власності.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що розпорядженням голови Волинської ОДА від 12.03.2011 №109 «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» надано дозвіл державним лісогосподарським підприємствам обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у постійне користування для ведення лісового господарства, в тому числі ДП «Горохівське ЛМГ» на території Мервинської сільської ради площею 420 га. Адже, як вже зазначалося раніше, саме на виконання даного розпорядження розроблено проект землеустрою на замовлення ДП «Горохівське ЛМГ», на підставі якого здійснено реєстрацію спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі.

Розглянувши доводи Міської ради, що право комунальної власності на спірну земельну ділянку зареєстроване за нею раніше ніж прийнято розпорядження голови Волинської ОДА апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно ст.791 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється зокрема у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Статтею 186 ЗК України визначено, що документація із землеустрою підлягає затвердженню уповноваженим органом державної влади. Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються КМУ у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з п.81-2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 №1127, для державної реєстрації права власності та права постійного користування на земельну ділянку, права на яку набуваються шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у постійне користування із земель державної або комунальної власності, подається рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи надання у постійне користування або про затвердження документації із землеустрою щодо формування земельної ділянки та передачу її у власність чи надання у постійне користування.

Пунктом 81-9 вказаного Порядку визначено, що державна реєстрація права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що розташовані за межами населених пунктів і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі прав, у випадках, передба-чених пунктом 24 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, проводиться на підставі Закону України від 28 квітня 2021 №1423-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин».

З аналізу зазначених норм вбачається, що реєстрація права власності на земельні ділянки на підставі п.24 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України відбувається без надання інших документів лише на земельні ділянки право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі прав.

Право державної власності на спірну земельну ділянку не було зареєстровано в Державному реєстрі прав, у зв`язку з чим, державна реєстрація права комунальної власності повинна була здійснюватись на підставі п.81-2 Порядку, тобто з наданням рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи надання у постійне користування або про затвердження документації із землеустрою щодо формування земельної ділянки та передачу її у власність чи надання у постійне користування, проте Міською радою такого зроблено не було.

Таким чином, всупереч вимогам ст.791, 186 ЗК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» право комунальної власності на спірну земельну ділянку Міська рада зареєструвала на підставі незатвердженої документації із землеустрою.

Крім того, п.4 ч.1 ст.31 ЛК України визначено, що обласні державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території.

З огляду на дану норму, повноваження щодо передачі земельних ділянок із земель державної власності належать Волинській ОДА. Натомість адміністрацією, як розпорядником земель лісового фонду не приймались будь які рішення щодо передачі спірної земельної ділянки :00:001:1197 площею 11,9 га у комунальну власність Берестечківській міській раді.

Твердження Міської ради за результатами аналізу п.п. «в» п.24 розділу X «Перехідні положення» ЗК України з посиланням на лист Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру №22-28-0.214-11977/2-21 від 27.09.2021, що вказана норма стосується земель, що належать до природно-заповідного фонду відхиляються апеляційним судом, оскільки: по-перше, вказаний лист від 27.09.2021, як стверджено матеріалами справи, був відкликаний Держгеокадастром; по-друге, Земельний кодекс України у ст.19 розмежовує категорії земель лісогосподарського та природно-заповідного призначення. У п.п. «в» п.24 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України законодавець не уточнює, що землі лісогосподарського призначення повинні знаходитьсь в межах територій природно-заповідного фонду і вживає ці категорії земель через розділовий знак кому. Це вказує на те, що ні землі лісогосподарського призначення, ні природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій державного значення не можуть перейти у комунальну власність на підставі цього підпункту.

Доводи апеляційної скарги розглянуто, порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів скаржника не встановлено.

Таким чином, матеріалами справи спростовуються доводи Відповідача про неправомір-ність висновків суду першої інстанції щодо обґрунтованості позову, а тому рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010, в яких зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визна-ються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст. 277, 278 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 34, 86, 232, 233, 240, 275, 276, 282, 284, Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Берестечківської міської ради на рішення господарського суду Волинської області від 11.07.2022 у справі №903/191/22 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верхов-ного Суду протягом 20 днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

3. Матеріали справи №903/191/22 повернути господарському суду Волинської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Філіпова Т.Л.