ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17 листопада 2022 року справа №903/660/22

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Ведмедюка Михайла Петровича

та за присутності:

Боднар С.П. - представник ТОВ "СІЕФДЖІ ТРЕЙДИНГ" (виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 11.05.2022р. №034000811)

Участь представника товариства у судовому засіданні 17.11.2022р. була забезпечена в режимі відеоконференції згідно ухвали суду від 07.11.2022р.

Мандзя В.І. - адвокат ТОВ "Агро Фонд" (ордер №ВС 1162833 від 29.09.2022р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЕФДЖІ ТРЕЙДИНГ", смт. Козова

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Фонд", с. Звиняче

про зобов`язання прийняти товар та стягнення 1 355 000 грн. вартості товару і 231 591 грн. штрафу,

встановив: 05 вересня 2022 року на адресу Господарського суду Волинської області із засвідченням понесення витрат по сплаті судового збору на суму 26 279,86 грн., надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЕФДЖІ ТРЕЙДИНГ" про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Фонд" виконати зобов`язання за укладеним між сторонами договором поставки №22/097/0125 від 30.05.2022р. в частині прийняття товару - побічного продукту кукурудзи згідно Специфікації №2 в кількості 359,4 тон, стягнення з відповідача 1 355 000 грн. вартості визначеного товару, а також 231 591 грн. штрафних санкцій.

Ухвалою суду від 06.09.2022р. за вказаним позовом було відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено розгляд справи в підготовчому судовому засіданні на 03.10.2022р., запропоновано сторонам вчинити ряд дій та надати суду відповідні додаткові матеріали.

26 вересня 2022 року, як встановлено судом, із дотриманням визначених для цієї дії строків, на адресу суду від ТОВ "Агро Фонд", за підписом директора Мигаля Івана, надійшов відзив від 19.09.2022р. на позовну заяву ТОВ "СІЕФДЖІ ТРЕЙДИНГ" із обґрунтовуючими матеріалами та поштовими документами в підтвердження направлення останніх на поштову адресу позивача (опис вкладення та поштова накладна №092 від 19.09.2022р.)

Ухвалою від 04.10.2022р. розгляд справи в підготовчому судовому засіданні було відкладено на 24.10.2022р., запропоновано ТОВ "СІЕФДЖІ ТРЕЙДИНГ" реалізувати свої процесуальні права щодо підготовки та направлення в строк до 11.10.2022р. включно на електронну пошту суду () та відповідача (; ) відповіді (за наявності) на відзив на позовну заяву, запропоновано ТОВ "Агро Фонд" в строк до 20.10.2022р. включно надати на електронну пошту суду () та позивача () заперечення (за наявності) на відповідь позивача на відзив відповідача.

Відповідь ТОВ "СІЕФДЖІ ТРЕЙДИНГ від 27.09.2022р. на відзив ТОВ "Агро Фонд" надійшла до суду 04.10.2022р.

Заперечення ТОВ "Агро Фонд" від 11.10.2022р. на відповідь позивача на відзив відповідача до суду поступили 11.10.2022р.

20 жовтня 2022 року судом були зареєстровані додаткові письмові пояснення ТОВ "Агро Фонд" від 20.10.2022р.

Відображеною в протоколі засідання суду від 24.10.2022р. ухвалою, постановленою за результатами проведеного у справі за участі представника відповідача підготовчого судового засідання, судом було відкладено розгляд справи в судовому засіданні на 07.11.2022р. Ухвалою від 24.10.2022р. було повідомлено ТОВ "СІЕФДЖІ ТРЕЙДИНГ про процесуальні дії, вчинені судом в судовому засіданні 24.10.2022р.

04 листопада 2022 року на адресу суду надійшло клопотання ТОВ "Агро Фонд" за підписом адвоката Мандзі В.І. від 04.11.2022р. про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору в частині позовних вимог про зобов`язання ТОВ "Агро Фонд" виконати зобов`язання за укладеним між сторонами договором поставки №22/097/0125 від 30.05.2022р. в частині прийняття товару - побічного продукту кукурудзи згідно Специфікації №2 в кількості 359,4 тон та стягнення з відповідача 1 355 000 грн. вартості визначеного товару, а також клопотання від 04.11.2022р. про зменшення пред`явлених до стягнення з відповідача штрафних санкцій до 80%.

04 листопада 2022 року судом була зареєстрована заява ТОВ "СІЕФДЖІ ТРЕЙДИНГ" від 04.11.2022р. про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач, відповідно ст. 46 ГПК України відмовляється від пред`явлених до відповідача позовних вимог в частині зобов`язання ТОВ "Агро Фонд" виконати зобов`язання за укладеним між сторонами договором поставки №22/097/0125 від 30.05.2022р. в частині прийняття товару - побічного продукту кукурудзи згідно Специфікації №2 в кількості 359,4 тон та стягнення з відповідача 1 355 000 грн. вартості визначеного товару

Також 04 листопада 2022 року електронною поштою, а 09.11.2022р. поштовим зв`язком на адресу суду надійшло та було зареєстровано клопотання ТОВ "СІЕФДЖІ ТРЕЙДИНГ" від 03.11.2022р. про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.

Відображеною в протоколі засідання суду від 07.11.2022р. ухвалою, постановленою за результатами проведеного у справі за участі представників сторін підготовчого судового засідання, судом було закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 17.11.2022р., забезпечено ТОВ "СІЕФДЖІ ТРЕЙДИНГ" участь представника в судовому засіданні у справі, призначеному на 17.11.2022р. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Присутній в судовому засіданні 17.11.2022р. представник позивача засвідчив на підтриманні клопотання про відмову від позову в частині зобов`язання ТОВ "Агро Фонд" виконати зобов`язання за укладеним між сторонами договором поставки №22/097/0125 від 30.05.2022р. в частині прийняття товару - побічного продукту кукурудзи згідно Специфікації №2 в кількості 359,4 тон та стягнення з відповідача 1 355 000 грн. вартості визначеного товару.

При цьому пред`явлені до відповідача позовні вимоги в частині стягнення 231 591 грн. штрафних санкцій з посиланнями на обставини, викладені у позовній заяві, відповіді на відзив, а також на докази, долучені до справи, представник позивача підтримав, просив суд їх задовольнити. Стосовно зменшення розміру сум штрафних санкцій заперечив.

Присутній в судовому засіданні представник відповідача з приводу клопотання позивача про відмову від позовних вимог в їх певній частині та закриття провадження у справі в цих частинах не заперечив, засвідчивши на вчиненні під час судового розгляду даної справи стороною дій, спрямованих на отримання товарно-матеріальних цінностей та проведення їх оплати.

При цьому позовні вимоги на суму стягнення 231 591 грн. штрафних санкцій представник заперечив, просив суд відмовити в задоволенні цих вимог в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, запереченнях на відповідь на відзив та додаткових письмових поясненнях.

Заперечуючи нарахування сум штрафних санкцій відповідачем зауважується, що відповідно до п. 4.4. договору поставки від 30.05.2022р. №22/097/0125, покупець зобов`язаний здійснити оплату кожної партії продукції самостійно, безготівково, на умовах 100% попередньої оплати шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника у строки визначені у додатку до даного договору.

Поставка продукції здійснюється виключно після отримання постачальником 100% передоплати згідно п. 4.3. Договору (п. 4.5. договору).

При цьому у п. 4.6. договору передбачено, що у разі порушення покупцем вимог п. 4.3. договору, постачальник має право на власний розсуд: відмовитися від поставки несвоєчасно оплаченої партії продукції та розпорядитися нею на власний розсуд (повернути несвоєчасно отримані грошові кошти) або поставити відповідну партію продукції та вимагати сплати штрафних санкцій за прострочення оплати згідно положень цього договору. При цьому постачальник не вважається таким, що порушив свої обов`язки за даним договором і не підлягає відповідальності за таке, а покупець відшкодовує всі пов`язані з цим збитки.

Виходячи з п. 4.6 договору передбачено відповідальність за порушення покупцем вимог 4.3. договору, в якому передбачено порядок зміну вартості продукції.

01.06.2022 укладено специфікацію №2 до договору, відповідно до п. 1 якої постачальник зобов`язується поставити та передати (продати) у власність покупця продукцію, а покупець зобов`язується прийняти та своєчасно здійснити оплату продукцію наступного асортименту, в наступних кількостях та за наступними цінами: побічний продукт кукурудзи, кількість (тон) на вибір постачальника (+/-20%) - 500.

Пунктом 7 Специфікації №2 визначено, що оплата продукції, здійснюється шляхом 100% попередньої оплати вартості відповідної партії продукції, за 1 робочий день до дня відвантаження продукції. Приймання продукції за кількістю та якістю проводиться покупцем у пункті відвантаження продукції відповідно до накладної (п. 6 Специфікації №2).

Відтак, виходячи з пунктів 4.4., 4.5. договору, пункту 7 Специфікації №2, замовлення відповідної партії продукції покупцем відбувається шляхом 100% попередньої оплати її вартості.

При цьому, п. 6.2.2 договору, передбачено відповідальність покупця, зокрема, у випадку необґрунтованої відмови від замовленої партії або ненадання транспорту під завантаження протягом строку поставки, визначеного в цьому договорі, сплачує постачальнику штраф у розмірі 15% від вартості продукції щодо якої здійснено відмову та відшкодовує завдані постачальнику збитки в повному обсязі (в тому числі, але не виключно: збитки пов`язані з підготовкою продукції до поставки; збитки у вигляді різниці між договірною та ринковою цінами на продукцію на дату відмови покупця).

На виконання умов договору ТОВ "Агро Фонд" проведено оплату шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника за період з 01.06.2022 по 30.06.2022р., зокрема:

01.06.2022р. згідно платіжного доручення №14618 на суму 85 000 гри.

02.06.2022р. згідно платіжного доручення №14630 на суму 82 000 грн.

02.06.2022р. згідно платіжного доручення №14635 на суму 95 000 грн.

03.06.2022р. згідно платіжного доручення №14655 на суму 90 000 грн.

03.06.2022р. згідно платіжного доручення №14654 на суму 50 000 грн.

09.06.2022р. згідно платіжного доручення №14729 на суму 26 000 грн.

10.06.2022р. згідно платіжного доручення №14779 на суму 195 000 грн.

Відповідно до п. 3 специфікації №2, місцем поставки продукції визначено ТОВ "Мрія насіннєвий завод", вул. Незалежності, буд. 1Ж/1, м. Хоростків, Чортківський район, Тернопільська область, на умовах FСА (франко-псревізник) відповідно до правил Incoterms 2010. Завантаження товару в автотранспорт включено в ціyу товару. Покупець зобов`язується надати під завантаження технічно справний транспорт в продовж строку поставки, вказаного в цьому додатку.

Погодженого графіку відвантаження продукції сторонами укладено додатково не було.

На виконання умов договору та з метою отримання проплаченої продукції покупцем ТОВ "Агро Фонд" в період поставки забезпечувало надання технічно справного транспорту, однак в силу дії певних обставин, які не залежали від волі покупця (графік роботи ТОВ "Мрія насіннєвий завод", відсутність представника Постачальника), отримано продукцію відповідно до видаткових накладних: №1269 від 02.06.2022р. в кількості 23,68 тон.; №1271 від 06.06.2022р. в кількості 24,48 тон.; №1272р. від 07.06.2022 в кількості 21,68 тон.; №1287 від 15.06.2022р. в кількості 23.86 тон.; №1328 від 24.06.2022р. в кількості 24,16 тон.; №1361 від 30.06.2022р. в кількості 22,74 тон.

Несвоєчасність отримання оплаченої продукції 24.06.2022р. та 30.06.2022р. не залежала від волі ТОВ "Агро Фонд", оскільки товариством було забезпечено своєчасне та належне надання автотранспорту, однак з причин графіку роботи ТОВ "Мрія насіннєвий завод" та відсутність представника постачальника, відвантаження продукції могло відбуватися в необумовлені строки, вважає, що в діях покупця відсутня будь-яка вина.

Водночас, заперечуючи позов в даній частині, відповідач зауважує на обставинах, котрі на думку сторони, слугують підставою для зменшення суми штрафних санкцій до 80%, заявляє при цьому відповідне клопотання до суду.

В обґрунтування відповідної заяви засвідчує, що:

- період прострочення виконання зобов`язання не значний і коливається від кількох місяців;

- виконав зобов`язання за договором у повному обсязі, пропонував позивачу досягнути примирення в позасудовому порядку;

- причини прострочення виконання зобов`язань не залежали від волі відповідача, а виникли в результаті форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили): збройної агресії на території країни, запровадження військового стану, що вплинуло на виробничо-господарські можливості товариства та на його фінансово-економічний стан в цілому, зокрема із мобілізацією працівників товариства до Збройних Сил України та інших військових формувань.

При цьому представник сторони зауважив, що розмір заявлених позивачем штрафних санкцій є неспівмірним із розміром завданих йому збитків в результаті порушення строків виконання зобов`язань відповідачем. Позивачем не надано жодних доказів наявності у нього збитків у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за договором, та не обґрунтовано розміру таких збитків.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, суд, оцінюючи подані докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, засвідчує наступні обставини:

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 5 ст. 55 Конституції України).

Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.

За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання "судом, встановленим законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001р. зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

У відповідності до ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст. 67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно ст. 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов`язання, наведені в ст. 179 ГК України, згідно з якою майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 2 ст. 180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 632 Цивільного кодексу України унормовано, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У розумінні приписів наведеної норми, ціна є однією із найважливіших умов відплатного договору. Сторони мають право встановлювати ціну в договорі на власний розсуд.

В силу ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому відповідно до ст. 204 ЦК України, вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Згідно ст. 629 ЦК України, з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися лише при: - розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; - розірванні договору в судовому порядку; - відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; - припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; - недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 30 травня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "СІЕФДЖІ ТРЕЙДИНГ" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро Фонд" (Покупець) було укладено договір поставки №22/097/0125 згідно з умовами котрого постачальник зобов`язався поставити та передати (продати) у власність покупця продукцію, а покупець зобов`язався прийняти та своєчасно здійснити оплату (придбати) такої продукції.

Відповідно до п.п. 1.2.-1.4 договору поставки від 30.05.2022р. №22/097/0125, предметом даного договору є продукція, найменування якої зазначається у додатках, що укладаються сторонами на кожну окрему партію продукції та становлять невід`ємну частину даного договору. Під партією розуміється та кількість й асортимент продукції, що поставляється покупцю за укладеним сторонами додатком згідно вимог п. 1.4. даного договору. Кількість, асортимент, ціна, строк, умови та місце поставки продукції, що узгоджуються у додатках, що укладаються сторонами на кожну окрему партію продукції та становлять невід`ємну частину даного договору. Постачальник гарантує, що на момент поставки продукція належить йому на праві власності, не перебуває під забороною відчуження, арештом, не є предметом застави або іншим засобам забезпечення виконання зобов`язань перед суб`єктами господарювання, банками, державними органами; не є предметом будь-якого іншого обтяження, передбаченого чинним законодавством України; у відношенні продукції відсутні адміністративні або судові процедури.

Згідно п.п. 3.1.-3.4. договору поставки від 30.05.2022р. №22/097/0125, умови поставки визначаються та розуміються відповідно до Incoterms® 2010. Умови поставки та місце поставки продукції визначається сторонами у додатках до даного договору. У випадку розбіжностей між умовами договору та Incoterms® 2010, положення даного договору матимуть перевагу. Поставка продукції може здійснюватись окремими партіями у строки, визначені у додатках до даного договору. На кожну окрему партію продукції постачальник передає покупцю наступну документацію: рахунок-фактуру; товарно-транспортні накладні на кожен транспортний засіб; видаткову накладну. Покупець зобов`язаний прийняти продукцію та підписати всі необхідні документи, що підтверджують передачу продукції, а також надати постачальнику довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей. У разі ненадання постачальнику довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, він має право відмовитися від передачі продукції, а покупець відшкодовує всі пов`язані з таким збитки.

Датою поставки вважаться дата підписання сторонами накладних про поставку продукції належної якості, що становлять невід`ємну частину даного договору, або дата завантаження продукції в транспорт, залежно від того, яка дата настала раніше. Право власності на продукцію переходить від постачальника до покупця з моменту поставки продукції останньому. З моменту переходу права власності, всі ризики її загибелі, втрати, пошкодження, хімічного впливу тощо переходять від постачальника до покупця.

Відповідно до пунктів 4.1.- 4.4. договору поставки від 30.05.2022р. №22/097/0125, ціни на продукцію, що поставляється за даним договором, встановлюються у національній валюті України - гривні та визначаються у додатках до даного договору. Ціна продукції включає всі податки, збори, передбачені чинним законодавством України, в тому числі податок на додану вартість, а також інші витрати, якщо інше не передбачено додатком до договору. Постачальник залишає за собою право змінити вартість продукції або її партії, про що зобов`язаний попередити покупця не пізніше ніж за один тиждень до початку строку поставки відповідної продукції та погодити нову ціну з Покупцем шляхом підписання додаткової угоди до цього договору. Сторони встановлюють, що у випадку незгоди покупця зі зміною вартості продукції або її партії, постачальник має право не здійснювати поставку відповідної продукції за договорам та загальна кількість продукції за цим договором підлягає автоматичному зменшенню на таку кількість продукції при цьому у постачальника не виникає обов`язок з продажу відповідної продукції за цим договором, а у покупця не виникає обов`язок щодо купівлі такої продукції. Покупець зобов`язаний здійснити оплату кожної партії продукції самостійно, безготівково, на умовах повної 100% попередньої оплати шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковим рахунок постачальника у строки, визначені у додатку до даного Договору.

В якості додатку до договору поставки від 30.05.2022р. №22/097/0125, сторонами 01.06.2022р. було підписано Специфікацію №2, згідно якої постачальник зобов`язується поставити та передати (продати) у власність покупця продукцію, а покупець зобов`язується прийняти та своєчасно здійснити оплату (придбати) продукції наступного асортименту, в наступних кількостях та за наступними цінами: найменування продукції (побічний продукт кукурудзи); кількість тон (500 +/- 20%); ціна за тонну (3 800 грн.); загальна вартість продукції (1 900 000 грн.) Місце поставки продукції ТОВ "Мрія насіннєвий завод", вул. Незалежності, буд. № 1Ж/1, м. Хоростків, Чортківський р-н., Тернопільська обл. Покупець зобов`язується надати під завантаження технічно справний автотранспорт в продовж строку поставки, вказаного в цьому додатку. Транспортування продукції здійснюється за рахунок покупця. Оплата продукції, здійснюється шляхом 100% попередньої оплати вартості відповідної партії продукції, за 1 робочий день до дня відвантаження продукції. Строк поставки продукції до 15.06.2022р. включно.

Судом встановлено, що ТОВ "СІЕФДЖІ ТРЕЙДИНГ" належним чином виконало умови договору та взяті на себе зобов`язання і забезпечило перебування усього обсягу продукції у місці, визначеному у специфікації №2.

На виконання умов визначеного договору та специфікації №2 від 01.06.2022р., позивачем у червні місяці 2022 року згідно видаткових накладних №1269 від 02.06.2022р. на суму 89 984 грн., №1271 від 06.06.2022р. на суму 93024 грн., №1272 від 07.06.2022р. на суму 82 384 грн., №1287 від 15.06.2022р. на суму 90 668 грн., №1328 від 24.06.2022р. на суму 91808 грн., №1361 від 30.06.2022р. на суму 86 412 грн. було поставлено, а ТОВ "Агро Фонд", прийнято, товарно-матеріальних цінностей загальною вартістю 534 280 грн.

При цьому, у строк до 15.06.2022р. відпущено та прийнято 93,7 тон продукції, оскільки, 24,16 тон прийнято 24.06.2022р., а 22,74 тон прийнято 30.06.2022р., разом 46,9 тон отримано відповідачем за межами строків.

Відповідно до ст.ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999р. (з наступними змінами та доповненнями), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після їх закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах несе власник або уповноважений орган, який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Судом встановлено, що видаткові накладні на поставку ТОВ "СІЕФДЖІ ТРЕЙДИНГ" відповідачу товару та його отримання ТОВ "Агро Фонд" підписані (електронними підписами) уповноваженими представниками сторін, містять в собі всі визначені законодавством обов`язкові реквізити, в повному об`ємі відображають зміст та обсяги здійснених сторонами на їх підставі, згідно умов підписаного договору поставки від 30.05.2022р. №22/097/0125 господарських операцій.

Поруч з цим, ТОВ "Агро Фонд" взяті на себе згідно договору поставки від 30.05.2022р. №22/097/0125 зобов`язання в частині прийняття товару - побічного продукту кукурудзи згідно Специфікації №2 в кількості 359,4 тон, у порядку та строки, визначених угодою та специфікацією в повному обсязі не виконало, товару в кількості 359,4 тон. вартістю 1 355 000 грн. не оплатило та не отримало.

Судом досліджено, що ТОВ "Агро Фонд" сплатило на рахунок ТОВ "СІЕФДЖІ ТРЕЙДИНГ" вартість отриманого товару на суму 534 280 грн., що становить 140,6 тон (побічного продукту кукурудзи) та додатково здійснило передоплату у розмірі 10 720 грн. вартості недоотриманого товару.

Відповідно до ст. ст. 174, 181 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність, з акту управління господарською діяльністю, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 715 ЦК України, за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов`язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. Договором може бути встановлений обмін майна на роботи (послуги). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору міни.

Відповідно до ст. 716 ЦК України, до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Суд встановив, що в даному випадку, відносини між ТОВ "СІЕФДЖІ ТРЕЙДИНГ" та ТОВ "Агро Фонд" носять договірний характер, укладений між ними договір поставки від 30.05.2022р. №22/097/0125 предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, договірними сторонами розірваний чи змінений не був.

Згідно з положеннями ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання.

Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на викладене, враховуючи укладення між сторонами договору поставки від 30.05.2022р. №22/097/0125, приймаючи до уваги повне виконання позивачем умов цієї угоди з врахуванням специфікації №2 шляхом забезпечення перебування обумовленого товару у його кількості в погодженому між сторонами для передачі відповідачу місці, суд вважає, що відповідач в порушення умов договору та положень законодавчих актів належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання в частині проведення своєчасної оплати товару та його отримання, чим, в свою чергу, допустив порушення договірного зобов`язання.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Фонд" виконати зобов`язання за укладеним між сторонами договором поставки №22/097/0125 від 30.05.2022р. в частині прийняття товару - побічного продукту кукурудзи згідно Специфікації №2 в кількості 359,4 тон та стягнення з відповідача 1 355 000 грн. (на момент пред`явлення позову до суду та на час відкриття судом провадження у справі) були обґрунтованими та підставними.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем лише після звернення позивача з позовом до суду (30.08.2022р.) та після відкриття судом провадження у справі (06.09.2022р.) було оплачено вартість товару на загальну суму 1 331 952 грн. та отримано побічного продукту кукурудзи згідно Специфікації №2 в кількості 350,44 тони, що стверджується видатковими накладними долученими додатково до матеріалів справи та клопотанням позивача від 04.11.2022р. про відмову від пред`явлених до відповідача позовних вимог в частині зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Фонд" виконати зобов`язання за укладеним між сторонами договором поставки №22/097/0125 від 30.05.2022р. в частині прийняття товару - побічного продукту кукурудзи згідно Специфікації №2 в кількості 359,4 тон, стягнення з відповідача 1 355 000 грн. вартості визначеного товару та закриття провадження у справі в цій частині.

Дії відповідача, спрямовані на проведення оплати та отримання товарно-матеріальних цінностей під час судового розгляду справи, на думку суду, свідчать про повне усвідомлення стороною порушення своєю бездіяльністю умов укладеного договору, взятих на себе зобов`язань, необхідність виконання обов`язків у визначених угодою порядку та особливостях.

У відповідності до п. 1 ч.2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно із ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд наділений повноваженнями закрити провадження у справі у тому випадку, коли позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Судом досліджено заяву ТОВ "СІЕФДЖІ ТРЕЙДИНГ" від 04.11.2022р. про відмову від позову в частині зобов`язання ТОВ "Агро Фонд" виконати зобов`язання за укладеним між сторонами договором поставки №22/097/0125 від 30.05.2022р. в частині прийняття товару - побічного продукту кукурудзи згідно Специфікації №2 в кількості 359,4 тон, стягнення з відповідача 1 355 000 грн. вартості визначеного товару та встановлено, що ТОВ "СІЕФДЖІ ТРЕЙДИНГ" відмовляється від позовних вимог в цій частині з підстав врегулювання спору між сторонами та у зв`язку із прийняттям та оплатою товару.

Судом встановлено, що дана заява ТОВ "СІЕФДЖІ ТРЕЙДИНГ" від 04.11.2022р. підписана електронним підписом директором товариства Георг фон Нолкен не порушує чиїх-небудь прав та охоронюваних законом інтересів, відповідає вимогам закону та підлягає задоволенню, відтак відмову від позову в цих частинах слід прийняти і закрити провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Також судом засвідчується, що у відповідності до ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Частиною 1 ст. 130 ГПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи задоволення судом заяви позивача про відмову від позову в частині, беручи до уваги прийняття судом за наслідками розгляду в судовому засіданні даної справи рішення про закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, заявлене ТОВ "СІЕФДЖІ ТРЕЙДИНГ" клопотання про повернення судового збору, у господарського суду виникають обставини для вирішення відповідного питання про повернення ТОВ "СІЕФДЖІ ТРЕЙДИНГ" з Державного бюджету України 11 403 грн. суми судового збору, що становить 50 відсотків від сплаченої в цій частині позовних вимог суми судового збору (22 806 грн.)

Стосовно позовних вимог ТОВ "СІЕФДЖІ ТРЕЙДИНГ" про стягнення з відповідача 231 591 грн. штрафу суд зауважує наступне:

Згідно із ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (п. 1 ст. 549 ЦК України). Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

У відповідності до ст.ст. 230, 231 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6.2.2. договору поставки від 30.05.2022р. №22/097/0125 у випадку необґрунтованої відмови від замовленої партії продукції або ненадання транспорту під завантаження протягом строку постави, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 15% від вартості партії продукції щодо якої здійснено відмову та відшкодовує завдані постачальнику збитки в повному обсязі (в тому числі, але не виключно: збитки, пов`язані з підготовкою продукції до поставки, збитки у вигляді різниці між договірною та ринковою цінами на продукцію на дату відмови покупця).

Згідно п. 6.4. договору поставки від 30.05.2022р. №22/097/0125 сплата пені та штрафних санкцій не звільняє винну сторону від обов`язків виконати свої зобов`язання за даним договором.

Суд констатує, що до договору поставки від 30.05.2022р. №22/097/0125 сторонами було підписано Специфікацію №2 від 01.06.2022р., згідно якої постачальник зобов`язується поставити та передати (продати) у власність покупця продукцію, а покупець зобов`язується прийняти та своєчасно здійснити оплату (придбати) продукції наступного асортименту, в наступних кількостях та за наступними цінами: найменування продукції (побічний продукт кукурудзи); кількість тон (500 +/- 20%); ціна за тонну (3 800 грн.); загальна вартість продукції (1 900 000 грн.). Місце поставки продукції ТОВ "Мрія насіннєвий завод", вул. Незалежності, буд. № 1Ж/1, м. Хоростків, Чортківський р-н., Тернопільська обл. Покупець зобов`язується надати під завантаження технічно справний автотранспорт в продовж строку поставки, вказаного в цьому додатку. Транспортування продукції здійснюється за рахунок покупця. Оплата продукції, здійснюється шляхом 100% попередньої оплати вартості відповідної партії продукції, за 1 робочий день до дня відвантаження продукції. Строк поставки продукції до 15.06.2022р. включно.

Відтак, враховуючи викладені положення договору та специфікації до нього, що є його невід`ємною частиною, наявний факт порушення строків недоотримання товарів та отримання товару (отримано за межами строку після 15.06.2022р.), позивачем було включено до ціни позову вимоги щодо стягнення з боржника 231 591 грн. штрафу нарахованого за ненадання транспорту під завантаження протягом строку постави, у відповідності до п. 6.2.2. договору поставки від 30.05.2022р. №22/097/0125.

Договір поставки від 30.05.2022р. №22/097/0125 недійсним чи зміненим, зокрема, в частині п. 6.2.2., не визнавався. Відповідач зобов`язання щодо строків отримання товару не виконав, тому сплата штрафу є його договірним зобов`язанням.

Суд засвідчує, що позивач згідно видаткових накладних №1328 від 24.06.2022р. на суму 91 808 грн. та №1361 від 30.06.2022р. на суму 86 412 грн. було поставлено, а ТОВ "Агро Фонд", прийнято, товарно-матеріальних цінностей загальною вартістю 178 220 грн., що становить 46,9 тон за межами строку, після 15.06.2022р.

Відтак позивачам нараховано штраф в розмірі 15 % відповідності до п. 6.2.2. договору поставки від 30.05.2022р. №22/097/0125 в загальному розмірі 231 591 грн. з розрахунку:

- 46,9 тон отриманої за межами строку*3800 грн. *15%=26 733 грн.;

- 395,4 тон недоотримання товарів в строк*3800 грн. *15%=204 858 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З положень п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно із ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (п.1 ст. 549 ЦК України). Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

У відповідності до положень статей 230, 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У відповідності до норм ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Суд зазначає, що за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Судом встановлено, що штраф в розмірі 231 591 грн. нарахований у відповідності до фактичних обставин справи, положень чинного законодавства та укладеного між сторонами договору, а відтак підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача в судовому порядку в повному розмірі.

В аспекті заперечень відповідача, судом засвідчується наступне:

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під порушенням розуміється такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини. У відповідності до ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов`язання, наведені в ст. 179 ГК України, згідно з якою майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Вчинений правочин вважається правомірним, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

З укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися лише при: - розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; - розірванні договору в судовому порядку; - відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; - припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; - недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Судом враховується, що договір поставки №22/097/0125 від 30.05.2022р. із специфікацією №2 від 01.06.2022р. ТОВ "СІЕФДЖІ ТРЕЙДИНГ" та ТОВ "Агро Фонд" укладали як суб`єкти господарської (підприємницької) діяльності.

Відповідно до ст.ст. 42, 44 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється на основі, зокрема комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

У разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від вчинення) таких дій.

Якщо обидві сторони правочину є суб`єктами господарської діяльності (професійними комерсантами, підприємцями), стандарти усвідомлення ризиків при вчиненні відповідного правочину є іншими, ніж у випадку, якщо б стороною правочину були дві фізичні особи, або суб`єкт господарювання та пересічний громадянин. Стандарт розумної та обачливої поведінки комерсанта набагато вищий, порівняно зі стандартом пересічної розумної людини.

Відповідно, укладаючи угоду поставки, сторони повністю усвідомлювали свої дії, розуміли наслідки останніх, переслідували інтерес за угодою, спрямований на реалізацію своїх прав та отримання бажаного результату за угодою. Відповідно позивач засвідчував та гарантував про наявність у останнього товарно-матеріальних цінностей, знаходження товару у необхідній для відповідача кількості, належної якості (вологість, зернові та сміттєві домішки тощо) у місці відвантаження/поставки товару (ТОВ "Мрія насіннєвий завод", вул. Незалежності, буд. №1Ж/1, м. Хоростків, Чортківський район, Тернопільська область), відповідач, в свою чергу, усвідомлював свої зобов`язання стосовно необхідності у строки до 15.06.2022р. надати транспортні засоби під завантаження, а також здійснити перед зазначеною дією стовідсоткові розрахунки по оплаті товару.

Свідченням цього, на думку суду, виступає і та обставина, що договір поставки №22/097/0125 та специфікація №2 до угоди були погоджені сторонами різницею в один день, відповідно 30 травня та 01 червня 2022 року. Вибірка товарно-матеріальних цінностей відповідачем у місці знаходження останніх розпочалась 02.06.2022р.

Здійснюючи висновки про підставність вимог стосовно зобов`язання відповідача виконати зобов`язання за укладеним між сторонами договором поставки №22/097/0125 від 30.05.2022р. в частині прийняття товару - побічного продукту кукурудзи згідно специфікації №2 в кількості 359,4 тон та стягнення з відповідача 1 355 000 грн. вартості визначеного товару, судом приймаються до уваги положення ст. 693. ЦК України, відповідно до частин 1, 2 котрої, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Статтею 538 ЦК України при цьому визначається, що виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання.

При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону.

У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Фактично у правовідносинах за договором поставки№22/097/0125 має місце зустрічне виконання сторонами своїх зобов`язань. Так, останніми було погоджено обов`язок позивача підготувати до поставки та відпустити товарно-матеріальні цінності відповідачу у визначеній кількості, відповідач, в свою чергу, зобов`язався оплатити товар, надати під завантаження товарно-матеріальні цінності та отримати визначену угодою продукцію, що останнім, як встановлено судом, не дивлячись на виконання своїх зобов`язань позивачем, виконано не було.

Відтак, позивач виконав передбачений договором обов`язок, забезпечив наявність товару у місці, визначеному угодою та реалізував своє право (ч. 4 ст. 538 ЦК України) на звернення до суду з відповідною вимогою.

Натомість відповідачем зустрічного виконання зобов`язань за договором (попередня оплата та подача транспорту на завантаження, отримання товарів) виконано не було.

Під час судового розгляду справи стороною відповідача належними та допустимими доказами не було підтверджено підстав неможливості виконання стороною своїх зобов`язань за угодою, повідомлення постачальника про неможливість виконання свого обов`язку у визначений строк та порядку, не забезпечено оплату продукції та її отримання (надання транспорту).

Зауважуючи на обставині, за котрої відповідачем було забезпечено своєчасне та належне надання автотранспорту, однак, з причин графіку роботи ТОВ "Мрія насіннєвий завод", відсутність представника постачальника, відвантаження продукції не відбувалось, або ж таке відвантаження могло відбуватись в необумовлені строки, у зв`язку з чим вина покупця відсутня, відповідачем відповідні факти належним чином зафіксовані не були, відтак, не надано суду документальних підтверджень зазначеному.

Водночас, відповідачем відповідно до положень законодавчих актів України реалізоване відповідне право та, шляхом подання заяви від 04.11.2022р., здійснено заяву про зменшення розміру нарахованих до стягнення сум пені та штрафу посилаючись при цьому, зокрема та поруч з іншим, на те, що штрафні санкції, на думку сторони, є надмірно великими порівняно зі збитками кредитора.

Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.01.2022р. у справі №910/488/21.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 03.07.2019р. у справі №917/791/18, від 22.10.2019р. у справі №904/5830/18, від 13.01.2020р. у справі №902/855/18, від 04.02.2020р. у справі №918/116/19, від 29.09.2020р. у справі №909/1240/19 (909/1076/19), від 24.12.2020р. у справі №914/1888/19, від 26.01.2021р. у справі №916/880/20, від 26.01.2021р. у справі №916/880/20.

При цьому, виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки до її розумного розміру (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.03.2021р. у справі №902/538/18).

Нормами законодавства України не визначено розмір, на який суд може зменшити неустойку, а тому при вирішенні цього питання суди мають забезпечувати дотримання балансу інтересів сторін у справі з урахуванням правового призначення неустойки, на що Верховний Суд неодноразово вказував.

Конституційний Суд України в рішенні від 11.07.2014 р. №7-рп/2013 у справі №1-12/2013 сформував правову позицію, що наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Вказаний правовий висновок Конституційного Суду України знаходить своє відображення і в практиці Верховного Суду. Зокрема, в постанові від 16.03.2021р. у справі №922/266/20 Верховний Суд зазначає, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним із принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Неустойка спрямована на забезпечення компенсації майнових втрат постраждалої сторони. Для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було би передбачити.

У постанові від 24.02.2021р. у справі №924/633/20 Верховний Суд зазначає, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призвести до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020р. у справі №902/417/18).

Враховуючи положення діючого законодавства, з огляду на всі фактичні обставини справи, враховуючи важливість збереження господарської діяльності відповідача, приймаючи до уваги відсутність доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу будь-яких збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору поставки від 30.05.2022р. №22/097/0125, відсутність в діях відповідача прямого умислу, спрямованого на порушення зобов`язання, прийняття товару та його плату після відкриття судом провадження у справі, період прострочення який є незначним, обставин непереборної сили, введення воєнного стану на території України з 24.02.2022р., що вплинули на виробничо-господарські можливості товариства та на його фінансово-економічний стан в цілому, зокрема із мобілізацією працівників товариства до Збройних Сил України та інших військових формувань, суд на підставі ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України вважає за можливе зменшити розмір заявленого до стягнення штрафу на 50% та стягнути їх з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Фонд" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЕФДЖІ ТРЕЙДИНГ", в розмірі 50%, зокрема, 115 795,50 грн. штрафу.

Відтак, в частині стягнення штрафу в розмірі 115 795,50 грн. штрафу в задоволенні позову суд відмовляє у зв`язку із зменшенням судом розміру пені та штрафу.

Суд також враховує позицію Конституційного Суду України від 11.07.2013р. №7-рп/2013, з мотивувальної частини рішення якої вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, у разі, коли суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

З огляду на викладене, а також те, що спір до суду було доведено з вини відповідача, суд вважає, що витрати, пов`язані з розглядом справи в частині стягнення штрафних санкцій (сплата судового збору), котрі поніс позивач, слід відшкодувати йому у відповідності до ст. 129 ГПК України за рахунок ТОВ "Агро Фонд".

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 75, 76-80, 129, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі в частині зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Фонд" виконати зобов`язання за укладеним між сторонами договором поставки №22/097/0125 від 30.05.2022р. в частині прийняття товару - побічного продукту кукурудзи згідно специфікації №2 в кількості 359,4 тон та стягнення з відповідача 1 355 000 грн. вартості визначеного товару, закрити.

2. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЕФДЖІ ТРЕЙДИНГ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Фонд" в частині стягнення 231 591 грн. штрафу, задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Фонд" (Волинська область, с. Звиняче, вул. Привокзальна, 17, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЕФДЖІ ТРЕЙДИНГ" (Тернопільська область, смт. Козова, вул. Богуна І., 8А, ) 115 795,50 грн. штрафу.

4. В позові Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЕФДЖІ ТРЕЙДИНГ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Фонд" в частині стягнення 115 795,50 грн. штрафу, відмовити.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Фонд" (Волинська область, с. Звиняче, вул. Привокзальна, 17, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЕФДЖІ ТРЕЙДИНГ" (Тернопільська область, смт. Козова, вул. Богуна І., 8А, ) 14 876,86 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору.

6. Головному управлінню державної казначейської служби України у Волинській області повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "СІЕФДЖІ ТРЕЙДИНГ" (Тернопільська область, смт. Козова, вул. Богуна І., 8А, ) з Державного бюджету України судовий збір в загальному розмірі 11 403 грн., сплачений при поданні позовної заяви до Господарського суду Волинської області згідно платіжного доручення №32 від 23.08.2022р. на суму платежу 26279,86 грн., відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

7. Підставою для повернення судового збору є дане рішення, підписане суддею та засвідчене гербовою печаткою Господарського суду Волинської області.

8. Наказ на виконання пунктів 3, 5 резолютивної частини рішення суду видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Відповідно до ст.ст. 253, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення

складено 28.11.2022р.

Суддя В. А. Войціховський

рішення направити:

- Товариству з обмеженою відповідальністю "СІЕФДЖІ ТРЕЙДИНГ" ();

- Товариству з обмеженою відповідальністю "Агро Фонд" (; ).