УХВАЛА

16 листопада 2022 року

м. Київ

cправа № 910/9796/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бакуліна С.В. - головуючий, Кібенко О.Р., Стратієнко Л.В.,

за участю секретаря судового засідання - Федорченка В.М.,

представників:

позивача - Слівінського М.О.,

відповідача - Гордія Р.А., Калініна М.В.,

третьої особи-1 - Меньшикової О.Я.,

третьої особи -2 - не з`явились,

третьої особи -3 - не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги Державного підприємства "Енергоринок"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 (головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Шаптала Є.Ю.) та рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 (головуючий суддя - Джарти В.В., судді: Ковтун С.А., Полякова К.В.)

у cправі №910/9796/19

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

до Державного підприємства "Енергоринок",

за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:

1. Кабінету Міністрів України,

2. Міністерства енергетики та захисту довкілля України,

3. Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг,

про стягнення 1,47 грн,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - ДП "НАЕК "Енергоатом") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Енергоринок" (далі - ДП "Енергоринок") про стягнення заборгованості у розмірі 1,47 грн, яка складається з: основного боргу у розмірі ,85 грн та інфляційних втрат у сумі ,62 грн (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором №698/05-НАЕК/640/01 від 18.05.2001 щодо оплати отриманої електричної енергії.

Господарський суд міста Києва рішенням від 12.07.2021 у справі №910/9796/19, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.09.2022, позов задовольнив повністю.

Судові рішення мотивовані тим, що позивач довів наявність боргу, а також необґрунтованість заперечень відповідача про те, що заборгованість ДП "Енергоринок" не може бути присуджена до стягнення судом з огляду на існування спеціального порядку оплати такої заборгованості на підставі Закону України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії". З огляду на викладене, суди дійшли висновків, що заборгованість та нараховані на неї інфляційні втрати підлягають стягненню з боржника. При цьому суди зазначили, що оскільки відповідач визнавав борг, мало місце переривання позовної давності, а 01.07.2019 були порушені права позивача на отримання коштів за продану електроенергію у зв`язку з відсутністю з цього часу спеціального порядку розрахунків на ринку електричної енергії (за спірні періоди), тому позовна давність позивачем не пропущена.

ДП "Енергоринок" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 та рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 у справі №910/9796/19 і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

ДП "Енергоринок", обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, посилається на пункти 1, 2 та 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зазначаючи:

- що судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень не враховано висновків Верховного Суду, викладених у постановах: (1) від 10.04.2018 у справі №910/16945/14, від 27.04.2018 у справі №908/1394/17, від 30.01.2019 у справі №905/2324/17, від 30.01.2019 у справі №922/175/18, щодо статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), стосовно того, що до вимог про стягнення інфляційних втрат застосовується загальна позовна давність строком три роки; (2) від 26.11.2019 та від 26.01.2021 (скаржником зазначено від 26.01.2022) у справі №922/643/19, від 19.12.2019 у справі №520/11429/17, від 11.12.2019 у справі №320/4938/17, від 10.10.2019 у справі №910/2164/18, від 08.07.2019 у справі №908/156/18, щодо застосування статті 75 ГПК України;

- про необхідність відступити від висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 17.02.2022 у справі №910/4216/20, стосовно застосування норм Закону України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії";

- судами не досліджено зібраних у справі доказів (пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України, що кореспондується з пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України).

Позивач подав відзив на касаційну скаргу в якому зазначає про безпідставність викладених в ній доводів та просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

07.11.2022 ДП "Енергоринок" подало клопотання, в якому посилаючись на необхідність відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у постановах у справах №910/4216/20, №910/9947/19, №910/16185/19, та на існування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики у спірних правовідносинах, просило передати справу №910/9796/19 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Колегія суддів дійшла висновку щодо наявності підстав для передачі справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, з огляду на таке.

У постанові від 17.02.2022 у справі №910/4216/20 Верховний Суд зазначив: "Згідно зі ст. 4 Закону України "Про електроенергетику" регулювання відносин в електроенергетиці має особливості, визначені цим Законом. Ці особливості викликані об`єктивними умовами функціонування галузі, зокрема постійним і безперервним збалансуванням виробництва і споживання електричної енергії, для забезпечення якого встановлюється єдине централізоване диспетчерське (оперативно-технологічне) управління об`єднаною енергетичною системою України.

Як передбачено ст. 5 Закону України "Про електроенергетику", державна політика в електроенергетиці базується зокрема, на принципі державного регулювання діяльності в електроенергетиці.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про електроенергетику" в електроенергетиці України діє єдина централізована диспетчерська система оперативно-технологічного управління виробництвом, передачею, розподілом та постачанням електричної енергії. Функції централізованого диспетчерського (оперативно-технологічного) управління об`єднаною енергетичною системою України та організацію паралельної роботи з енергетичними системами інших держав виконує державне підприємство, яке визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику в електроенергетичному комплексі.

Державне підприємство, що здійснює централізоване диспетчерське (оперативно-технологічне) управління об`єднаною енергетичною системою України, є системним оператором та виконує функції, визначені цим Законом та Законом України "Про засади функціонування ринку електричної енергії України".

За змістом ст. 15 Закону України "Про електроенергетику" оптовий ринок електричної енергії в Україні функціонував, зокрема з додержанням такої умови: у кожному розрахунковому періоді (місяці) забезпечується оплата вартості електричної енергії та послуг, закуплених у цьому періоді оптовим постачальником електричної енергії, у рівному відсотку кожній енергогенеруючій компанії (за винятком суб`єктів господарювання, які виробляють електричну енергію з використанням альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - мікро-, міні- та малим гідроелектростанціям) та підприємству, яке здійснює централізоване диспетчерське управління об`єднаною енергетичною системою України і передачу електричної енергії магістральними та міждержавними електричними мережами. Ця оплата забезпечується з урахуванням остаточних платежів відповідно до договору, на підставі якого створено оптовий ринок електричної енергії.

Порядок проведення розрахунків на оптовому ринку електричної енергії було врегульовано у ст. 15-1 Закону України "Про електроенергетику".

Для проведення розрахунків оптовий постачальник електричної енергії (відповідач) відкривав в установах уповноваженого банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання. Спеціальний режим використання поточних рахунків для оплати вартості електричної енергії полягав в тому, що перерахування грошових коштів з таких рахунків здійснювалося уповноваженим банком за алгоритмом, який встановлювався НКРЕКП.

Тобто, порядок проведення розрахунків на оптовому ринку електричної енергії України можливий був лише через поточні рахунки зі спеціальним режимом використання, виключно на підставі алгоритму розподілу коштів, який встановлювався НКРЕКП та був обов`язковим для виконання ДП "Енергоринок" як розпорядником коштів ОРЕ.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним поданням 45 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про електроенергетику" (справа про електроенергетику) від 12.02.2002 № 3-рп/2002 вказував, що особливістю функціонування об`єднаної енергетичної системи є безперервність процесу виробництва, накопичення, розподілу і споживання електричної енергії, що вимагає збалансованих, синхронних дій, централізованого диспетчерського управління та єдиного системного обліку електроенергії на всіх стадіях виробничого процесу. З огляду на це Національна комісія регулювання електроенергетики України встановлює алгоритм, тобто порядок розподілу уповноваженим банком коштів, отриманих за електричну енергію, а ДП "Енергоринок" готує щодобові звіти про фінансові розрахунки для усіх членів оптового ринку. У разі виникнення стосовно платежів спірних питань їх можуть вирішувати такі внутрішні, функціонально адаптовані до специфіки енергетичної галузі структури, як постійно діюча відомча Арбітражна комісія, Рада оптового ринку, загальні щорічні або позачергові збори суб`єктів договору, Національна комісія регулювання електроенергетики України, що мають повноваження і юридичні ресурси. В разі необхідності будь-який суб`єкт таких відносин може захистити свої інтереси також у судовому порядку. Ці майнові відносини є, по суті, складовою частиною особливих виробничих відносин.

Судами обох інстанцій враховано, що ДП "Енергоринок" під час здійснення закупівлі електричної енергії у АТ "Полтаваобленерго" не могло самостійно, на власний розсуд обирати з якого джерела, в яких обсягах та за якою ціною купувати електричну енергію, оскільки у своїй діяльності керувалося законодавством України, ДЧОРЕ та статутом, а також не вправі було проводити розрахунки за електричну енергію, в тому числі погашати заборгованість, іншим чином, ніж це визначено законодавством, а саме відповідно до алгоритму, встановленого НКРЕКП. Особливістю розрахунків за договором між сторонами спору було те, що розпорядження коштами, що накопичувалися на поточному рахунку зі спеціальним режимом використання ДП "Енергоринок", здійснювалося НКРЕКП в межах наданих їй повноважень шляхом затвердження обов`язкових для виконання постанов, якими встановлювався алгоритм розподілу коштів. Відповідач самостійно не приймав рішень щодо розпорядження такими грошовими коштами.

Отже, до 01.07.2019 відповідач у відносинах з позивачем діяв згідно з умовами договору та вимогами чинного на той час законодавства, здійснюючи розрахунок з позивачем відповідно до затверджених НКРЕКП алгоритмів.

Враховуючи викладене помилковими є доводи скаржника, що судами не враховано особливостей регуляторного та державницького впливу на відносини в енергетичній сфері зі сторони органів державної влади, що визначені в Законі України "Про електроенергетику".У постанові від 15.06.2022 у справі №910/9947/19 Верховний Суд, зокрема, зазначив: "Тобто порядок проведення розрахунків на ОРЕ України в період дії Закону України "Про електроенергетику" здійснював лише через поточні рахунки зі спеціальним режимом використання та виключно на підставі алгоритму розподілу коштів, який встановлювався НКРЕКП та був обов`язковим для виконання як ДП "Енергоринок", так і КП "Київтеплоенерго".

У постанові від 25.07.2022 у справі № 910/16185/19 Верховний Суд, зокрема, зазначив: "Проведення розрахунків на оптовому ринку електричної енергії України (ОРЕ України) в період дії Закону України "Про електроенергетику" здійснювалося лише через поточні рахунки зі спеціальним режимом використання та виключно на підставі алгоритму розподілу коштів, який встановлювався НКРЕКП та був обов`язковим для виконання як позивачем так і відповідачем."

Таким чином, у наведених вище постановах Верховного Суду, викладено висновки про те, що порядок проведення розрахунків між учасниками оптового ринку електроенергії, які мали договірні відносини, у період дії Закону України "Про електроенергетику" (втратив чинність 01.07.2019), здійснювався лише через поточні рахунки зі спеціальним режимом використання та виключно на підставі алгоритму розподілу коштів.

Водночас, з цієї правової позиції висновується, що подання енергопостачальником позову до ДП "Енергоринок" у період дії Закону України "Про електроенергетику" про стягнення з останнього заборгованості за поставлену електроенергію, є безпідставним та має наслідком відмову в задоволенні відповідного позову, з огляду на те, що така заборгованість не може бути стягнута в іншому порядку, ніж відповідно до нормативно визначеного алгоритму розподілу та в межах коштів, що надійшли на рахунки зі спеціальним режимом використання.

Поряд з цим, втрата чинності алгоритмом, що діяв у правовідносинах, врегульованих Законом України "Про електроенергетику", була визначена Верховним Судом у наведених вище постановах як обґрунтована підстава для можливості звернення позивача за захистом свого права.

Так, у постанові від 17.02.2022 у справі №910/4216/20 Верховний Суд залишив без змін судові рішення попередніх інстанцій про задоволення позову про стягнення заборгованості за електроенергію, що виникла до 01.07.2019, вказавши: "Відповідно до п. 2 Розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ринок електричної енергії" з 01.07.2019 почав діяти балансуючий ринок та ринок допоміжних послуг, ринок "на добу наперед" та внутрішньодобовий ринок, двосторонні договори (далі - новий ринок електричної енергії).

Пунктом 23 розділу XVII "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про ринок електричної енергії" встановлено, що з дати початку дії нового ринку електричної енергії визнається таким, що втратив чинність, зокрема Закон України "Про електроенергетику".

В свою чергу, Законом України "Про ринок електричної енергії" не передбачено відкриття поточного рахунку зі спеціальним режимом використання ДП "Енергоринок" та не надано повноважень НКРЕКП встановлювати з 01.07.2019 алгоритми розподілу коштів, зокрема щодо розрахунків ДП "Енергоринок" з виробниками електричної енергії.

При цьому пунктом 15 розділу XVII "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено, що оптовий постачальник електричної енергії (яким є відповідач) провадить свою діяльність до повного погашення своєї кредиторської та дебіторської заборгованості за електричну енергію.

Таким чином, правильними є висновки судів, що починаючи з 01.07.2019 ДП "Енергоринок" провадить свою діяльність у межах договірних відносин, що виникли на ОРЕ (договори купівлі-продажу, договори реструктуризації заборгованості рішення суду та мирові угоди), з учасниками ринку електричної енергії.

В той же час, згідно з приписами п. 16 Розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ринок електричної енергії" Кабінет Міністрів України повинен був протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим Законом розробити та внести на розгляд Верховної Ради України законопроект щодо особливостей погашення заборгованості за електричну енергію, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії.

Таким законом є ухвалений Верховною Радою України 17.06.2020 Закон України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії", який набрав чинності з 16.07.2020, крім статей 5 і 6, які набирають чинності з 1 липня 2021 року (у редакції, станом на час подання позову).

У вищезазначеному Законі містяться статті щодо заходів погашення заборгованості на оптовому ринку електричної енергії України та механізми проведення взаєморозрахунків.

Також, в ст. 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії" містяться наступні визначення термінів:

процедура погашення заборгованості - комплекс необхідних заходів, спрямований на остаточне врегулювання кредиторської та дебіторської заборгованості на оптовому ринку електричної енергії, а також припинення діяльності оптового постачальника електричної енергії;

оптовий постачальник електричної енергії - державне підприємство "Енергоринок", утворене для забезпечення функціонування оптового ринку електричної енергії України;

заборгованість - сума коштів, що виникла до 1 липня 2019 року, підтверджена учасниками та підлягає сплаті відповідно до укладених договорів і судових рішень.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії" на умовах, визначених цим Законом, підлягає погашенню (списанню) заборгованість державного підприємства "Енергоринок" перед виробниками електричної енергії державної форми власності та акціонерного товариства, 100 відсотків акцій якого належать державі, яке здійснює функції оператора системи передачі, в обсязі заборгованості до погашення (списання) відповідно до пункту 2 цієї частини.

Погашення (списання) заборгованості здійснюється учасниками на підставі примірних договорів відповідно до окремих порядків, що затверджуються Кабінетом Міністрів України в місячний строк після набрання чинності цим Законом (ч. 5 ст. 4 вказаного Закону).

Колегія суддів звертає увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 28.10.2021 у справі № 913/567/19, відповідно до яких з огляду на положення ч. 5 ст. 4 Закону України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії" погашення (списання) заборгованості здійснюється учасниками на підставі примірних договорів відповідно до окремих порядків, що затверджуються Кабінетом Міністрів України в місячний строк після набрання чинності цим Законом.

Наведене узгоджується з визначенням терміну "процедура погашення заборгованості", наданим у п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії", відповідно до якого процедура погашення заборгованості - це комплекс необхідних заходів, спрямований на остаточне врегулювання кредиторської та дебіторської заборгованості на оптовому ринку електричної енергії.

Відтак, вищезгаданим Законом передбачено погашення заборгованості, яка утворилася на оптовому ринку електричної енергії України до 01.07.2019, підтверджена учасниками та підлягає сплаті відповідно до укладених договорів і судових рішень. Водночас, таке погашення (списання) має здійснюватися у порядку, встановленому окремим законопроектом, який з дня набрання чинності цим Законом повинен розробити та внести на розгляд Верховної Ради Кабінет Міністрів України.

Натомість наразі відповідний порядок Кабінетом Міністрів України не розроблений, що в свою чергу підтверджує висновок судів попередніх інстанцій про відсутність механізму погашення заборгованості, яка наразі існує."

Аналогічна правова позиція відображена й у постанові Верховного Суду від 25.07.2022 у справі №910/16185/19.

Тобто, відповідно до наведених правових позицій, Суд встановлював наявність/відсутність підстав для звернення особи з позовом про стягнення заборгованості за поставлену електроенергію до 01.07.2019 та обґрунтованість/безпідставність відповідного позову з обставинами чинності запровадженого державою на підставі нормативних актів алгоритму розподілу коштів з рахунків зі спеціальним режимом використання.

Вважаємо за необхідне відступити від наведених висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 17.02.2022 у справі №910/4216/20, від 25.07.2022 у справі №910/16185/19 та від 15.06.2022 у справі №910/9947/19 з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України)

Відповідно до положень статей 525, 526 ЦК України, статті 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 1.1 договору ДП "НАЕК "Енергоатом" зобов`язується продавати, а ДП "Енергоринок" зобов`язується купувати електричну енергію та здійснювати її оплату відповідно до умов договору.

Згідно з пунктом. 4.1 договору розрахунок за всю отриману ДП "Енергоринок" у ДП "НАЕК "Енергоатом" електроенергію здійснюється грошовими коштами та, за згодою сторін, іншими формами, що передбачені законодавством України.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що кошти за отриману ДП "Енергоринок" у ДП "НАЕК "Енергоатом" електроенергію перераховуються на п`ятий день після поставки електроенергії на поточний рахунок ДП "НАЕК "Енергоатом" або, на підставі листа ДП "НАЕК "Енергоатом" за підписом керівника та головного бухгалтера, на інші рахунки ДП "НАЕК «Енергоатом". Остаточний розрахунок за поставлену електроенергію ДП "Енергоринок" здійснює не пізніше 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки, електроенергії.

Згідно з пунктом 4.3 договору платежі за отриману електроенергію здійснюються кожного банківського дня з розподільчого рахунку ДП "Енергоринок" відповідно до алгоритму, який затверджується НКРЕ.

Відповідно до пункту 5.1 договору ДП "НАЕК "Енергоатом" має право вимагати від ДП "Енергоринок" оплати за продану електроенергію відповідно до статті 4 договору.

Пунктом 5.5.3 договору передбачено, що ДП "Енергоринок" зобов`язане купувати у ДП "НАЕК "Енергоатом" електроенергію відповідно до умов статті 3 договору та здійснювати за неї своєчасні розрахунки відповідно до умов статті 4 договору.

Згідно з додатковою угодою від 29.09.2006 №3629/02 до договору:

- пункт 4.1 викладено у новій редакції, яка передбачає, що оплата вартості електричної енергії здійснюється грошовими коштами, які перераховуються на поточний рахунок ДП "НАЕК "Енергоатом" (для розрахунків за куплену електроенергію) та на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання (для розрахунків з податку на додану вартість). За згодою сторін оплата може також здійснюватися іншими формами, що передбачені чинним законодавством. Платіж на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання є невід`ємною частиною оплати вартості електричної енергії;

- пункт 4.2 викладено у новій редакції, яка передбачає, що оплата вартості електричної енергії здійснюється кожного банківського дня з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання ДП "Енергоринок" відповідно до алгоритму ОРЕ, який затверджуються НКРЕ;

- пункт 4.3 викладено у новій редакції, яка передбачає, що остаточна оплата вартості електричної енергії здійснюється ДП "Енергоринок" до 15-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим.

Згідно з додатковою угодою від 29.02.2012 №8209/04 до договору пункт 4.1 викладено у новій редакції, яка передбачає, що оплата вартості електричної енергії здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок ДП "НАЕК "Енергоатом", з урахуванням ПДВ, та, за згодою сторін, іншими формами, що передбачені чинним законодавством.

Згідно з додатковими угодами від 23.06.2014 №10580/01 та від 18.03.2016 №12095/03/25 до договору пункт 4.1 викладено у новій редакції, яка передбачає, що оплата вартості електричної енергії здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок ДП "НАЕК "Енергоатом" або, за зверненням ДП "НАЕК "Енергоатом", підписаним керівником та головним бухгалтером, на поточний рахунок відокремленого підрозділу ДП "НАЕК "Енергоатом", з урахуванням ПДВ, та, за згодою сторін, іншими формами, що передбачені чинним законодавством.

Станом на день звернення із позовом до суду ДП "НАЕК "Енергоатом" виконало свій обов`язок з продажу електроенергії у повному обсязі, однак, у свою чергу, ДП "Енергоринок" не повністю розрахувалося за куплену електроенергію.

Аналіз змісту наведених умов договору свідчить про те, що хоча розрахунки між сторонами й мали здійснюватися відповідно до алгоритму оптового ринку електричної енергії, однак існування вказаного алгоритму не змінювало визначені умовами договору строки виконання зобов`язань - до 15-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, та не звільняло покупця від обов`язку розрахуватися за отриману електричну енергію в такі строки. При цьому, відсутність на спеціальному розрахунковому рахунку коштів для погашення заборгованості перед енергопостачальником не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

У пункті 5.24. постанови Верховного Суду від 08.06.2022 у справі №910/6636/21, викладено правовий висновок про те, що ненадходження коштів від інших учасників балансуючого ринку не може бути відкладальною обставиною для невиконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати за договором.

Суд враховує, що хоча правовідносини у справі №910/9796/19 та справі №910/6636/21 регулюються різними нормативними актами, наведений Верховним Судом висновок у пункті 5.24 останньої постанови є загальним щодо відносин які стосуються здійснення оплати електричної енергії за допомогою рахунку із спеціальним режимом використання та має бути врахованим й під час вирішення спору у справі №910/9796/19.

Таким чином, у правовідносинах щодо стягнення коштів за електроенергію, поставлену ДП "Енергоринок" до 01.07.2019, встановлення обставин неможливості стягнення грошових коштів у іншому порядку, ніж визначено алгоритмом, як і обставин відсутності грошових коштів на спеціальному рахунку для погашення заборгованості перед енергопостачальником, не може бути підставою для відмови в позові.

Крім того, відповідно до частини першої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (постанова Верховного Суду від 04.11.2021 у справі №910/2010/19 (925/364/19).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист.

Таким чином, відсутність на спеціальному рахунку грошових коштів для розрахунку з енергопостачальником відповідно до нормативного алгоритму, може свідчити лише про неможливість належного виконання своїх зобов`язань покупцем, однак не може спростовувати обставин порушення прав подавця на отримання оплати за поставлену електроенергію, та відповідно, наявності підстав для звернення до суду за їх захистом.

Крім того, не можуть вказані обставини змінювати й момент, з якої відповідне право енергопостачальника є порушеним та може бути захищено - прострочення визначених умовами договору строків розрахунку, тоді як інший підхід до визначення цього моменту, який висновується з наведених вище постанов Верховного Суду, пов`язує можливість захисту прав енергопостачальника з обставинами втрати чинності алгоритмом, установленим відповідно до Закону України "Про електроенергетику", та відсутністю нового алгоритму погашення заборгованості, що утворилась до 01.07.2019, відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії", на час звернення позивача до суду з відповідним позовом та на час вирішення справи місцевим господарським судом. Такий підхід є штучним, оскільки на час прийняття рішення у цій справі механізми погашення заборгованості (у тому числі і перед позивачем), передбачені у Законі України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії", реалізовано у постановах НКРЕКП (1) від 14.04.2021 №639 "Про затвердження Переліку поточних рахунків із спеціальним режимом використання оптового постачальника електричної енергії, операторів системи розподілу, які є правонаступниками енергопостачальників і здійснювали господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, електропостачальників, на яких покладено виконання функцій постачальника універсальних послуг та постачальника "останньої надії"; (2) від 14.04.2021 №640 "Про затвердження Переліку поточних рахунків із спеціальним режимом використання електропостачальників, оператора системи передачі та оператора ринку".

Підсумовуючи, Суд вважає, що право вимоги позивача у спірних правовідносинах виникає з обставин порушення його права на отримання оплати поставленої електричної енергії її контрагентом за договором у встановлений у договорі строк, та не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з діями третіх осіб, що не є учасниками договірних відносин сторін та які могли взагалі й не відбутися, тоді як інший підхід до визначення моменту виникнення указаного права позивача, на думку Суду не відповідає положенням статті 15 ЦК України, загальним положенням законодавства про зобов`язання та про договірні зобов`язання купівлі-продажу.

Стосовно особливостей правового режиму розрахунків, визначеного Законом України "Про електроенергетику", то він, як зазначено в преамбулі, визначає правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці і регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі, і не регулює відносин сторін спірних правовідносин щодо стягнення з боржника за договором заборгованості за вироблену та поставлену електричну енергію. Відповідно до статті 2 наведеного Закону цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, державним наглядом за безпечним виконанням робіт на об`єктах електроенергетики незалежно від форм власності, безпечною експлуатацією енергетичного обладнання і державним наглядом за режимами споживання електричної і теплової енергії, а також з централізованим диспетчерським (оперативно-технологічним) управлінням. Отже, положення законодавства, якими здійснення НКРЕКП надано право здійснення державного нагляду за режимом споживання електричної енергії та диспетчерського (оперативно-технологічного управління) у певних дисципліні та алгоритмі дій, а також встановлення статтею 15-1 Закону порядку розрахунку за спожиту електричну енергію, унормовують загальний порядок розрахунку за відсутності заборгованості, і не регулюють правовідносин щодо стягнення заборгованості, що утворилась на момент здійснення остаточного розрахунку за договором за поставлену та спожиту електричну енергію. Інший підхід не сприяє базовим принципам державної політики на ринку електроенергетики, зокрема розвитку конкурентних відносин на ринку електричної енергії, забезпечення стабільного фінансового стану електроенергетики; забезпечення відповідальності суб`єктів електроенергетики та споживачів (стаття 5 наведеного Закону).

Крім того Суд вважає, що право позивача вимагати судового захисту щодо стягнення заборгованості, яка утворилася до 01.07.2019, та інфляційних втрат з моменту саме прострочення виконання зобов`язання боржником, не може бути обмежене й після набуття чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії", адже запроваджені ним процедури можуть бути застосовані й щодо погашення заборгованості, встановленої судовим рішенням, про що прямо зазначено у пункті 3 частини першої статті 1 цього Закону, та кореспондується з пунктом 10 статті 2 цього Закону, відповідно до якого на період дії цього Закону підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо оптового постачальника електричної енергії.

Відповідно до приписів частини другої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Згідно вимог частин першої - четвертої статті 303 ГПК України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи. Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується більшістю від складу суду, що розглядає справу. Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати може бути вирішене до прийняття постанови судом касаційної інстанції. Про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій - четвертій статті 302 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п`ятій або шостій статті 302 цього Кодексу.

Таким чином Суд погоджується з доводами ДП "Енергоринок" про наявність підстав для передачі справи №910/9796/19 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, однак з мотивів, що наведені у цій ухвалі.

Оскільки колегія суддів у цій справі вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 17.02.2022 у справі №910/4216/20, від 25.07.2022 у справі №910/16185/19 та від 15.06.2022 у справі №910/9947/19, справа №910/9796/19 підлягає передачі на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Керуючись статтями 234, 235, 302 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ :

1.Справу №910/9796/19 з касаційною скаргою Державного підприємства "Енергоринок" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 та рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 передати на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

2.Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Бакуліна

Судді О.Р. Кібенко

Л.В. Стратієнко