ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2022 р. м. Київ Справа № 911/1178/22

Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В., дослідивши в спрощеному позовному провадженні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «А.Б. ЛЕГІОН»

до Фізичної особи-підприємця Шевченко Лілії Василівни

про стягнення 38 581,15 грн.

Без виклику учасників судового процесу;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «А.Б. ЛЕГІОН» звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Шевченко Лілії Василівни про стягнення 38 581,15 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем, як орендарем, умов договору оренди нерухомого майна № А08/12/1 від 08.12.2021, в частині здійснення оплати. Враховуючи наявну заборгованість відповідача позивачем подано зазначену позовну заяву про стягнення з останнього 33 883,40 грн основного боргу, 4 205,50 грн нарахованої пені та 492,25 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду Київської області № 911/1178/22 від 04.08.2022 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «А.Б. ЛЕГІОН» залишено без руху.

25.08.2022 від позивача надішли до суду документи на виконання вимог ухвали суду від 04.08.2022.

Враховуючи те, що суддя Сокуренко Л.В., починаючи з 15.08.2022 по 26.08.2022 перебувала у відпустці, то розгляд зазначеної позовної заяви був здійснений після виходу судді на роботу.

Ухвалою суду від 29.08.2022 було відкрито провадження у справі № 911/1178/22. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу для подання відповіді на відзив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру.

У зв`язку із відсутністю фінансування на поштову кореспонденцію, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 29.08.2022 не була направлена поштою на адресу місцезнаходження відповідача. Однак, з метою належного повідомлення останнього, судом здійснено направлення зазначеної ухвали суду на електронну адресу відповідача, зазначену позивачем у позовній заяві.

У даному випадку судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 29.08.2022 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до ч. 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

У строк, встановлений ч. 7 ст. 252 ГПК України, клопотань від сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області

ВСТАНОВИВ:

08.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «А.Б. Легіон» (далі орендодавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Шевченко Лілією Василівною (далі орендар, відповідач) укладено договір оренди нерухомого майна № А80/12/1 (далі договір), умовами п. 2.1 якого сторони узгодили, що орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування на умовах оренди, без права викупу, нежиле приміщення, визначене у додатку № 1 до договору (далі приміщення), яке розташоване у будівлі за адресою, визначеній в додатку № 1 до договору (далі будівля).

План приміщення зазначено у додатку № 2 до даного договору.

Відповідно до пп. 2.2 та 2.4 договору, цільове використання приміщення визначене у додатку № 1 до договору. Сторони дійшли до взаємної згоди, що строк оренди приміщення (надалі строк оренди) встановлюється з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі і до кінця строку дії даного договору.

Згідно із пп. 2.5-2.7 договору, відновна вартість 1 кв.м. приміщення на дату укладання даного договору визначена у додатку № 1. Амортизаційні відрахування нараховуються та використовуються на відновлення приміщення та інші цілі у відповідності до чинного законодавства України. Нежитлові приміщення перебувають у власності ТОВ «А.Б. Легіон» на праві державної реєстрації права власності в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Стан приміщення та перелік систем забезпечення, якими обладнане приміщення зазначається в акті приймання-передачі.

Одночасно, 08.12.2021 між сторонами укладені додаток № 1 «Умови орендованого майна» та додаток № 2 «План приміщення», що є невід`ємними частинами договору.

Відповідно до додатку № 1 «Умови орендованого приміщення»: адреса приміщення: нежиле приміщення № 39, яке розташоване на 1 (першому) поверсі у будівлі за адресою: Київська обл., м. Буча, вул. Вишнева, 37; площа приміщення: 88,7 кв.м.; цільове призначення: магазин; відновна вартість 1 кв.м. приміщення на дату укладення договору: 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок; власник приміщення: ТОВ «А.Б.Легіон»; номер запису про право власності в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30544143 від 19.02.2019 року; реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 108; ставка місячної орендної плати за користування приміщенням з моменту підписання сторонами ату приймання-передачі: 150,00 грн (сто п`ятдесят гривень 00 коп.) за 1 м.кв., без ПДВ; загальний розмір місячної орендної плати: 13 305 (тринадцять тисяч триста п`ять гривень 00 коп.) без ПДВ; ставка розміру комунальних послуг: 10 грн (десять гривень 00 коп.) за 1 кв.м.; місячна вартість комунальних послуг 887 грн 00 коп. (вісімсот вісімдесят сім гривень 00 коп.); дата передачі приміщення в оренду та підписання акту приймання-передачі: не пізніше « 09» грудня 2021 року; тривалість адаптаційних робіт: 15 днів; строк дії договору: до « 31» грудня 2022 року включно.

Згідно із п. 5.1 договору, передача приміщення в оренду відповідно до даного договору здійснюється шляхом підписання акту приймання-передачі, перед підписанням якого представники сторін проводять огляд приміщення і відображають його стан в акті. Обов`язок по складенню акта приймання-передачі та акта повернення покладаються на ту сторону, яка передає приміщення іншій стороні.

З матеріалів справи вбачається, що 09.12.2021 позивач, на підставі акта приймання-передачі приміщення в оренду, передав, а відповідач прийняв у тимчасове платне користування, на умовах оренди, без права викупу, нежиле приміщення № 39 загальною площею 88,7 кв.м, яке розташоване на 1 (першому) поверсі у будівлі за адресою: Київська обл., м. Буча, вулиця Вишнева, 37.

Вказаний акт підписаний сторонами без будь-яких зауважень та заперечень, а копія долучена до матеріалів справи.

Відповідно до пп. 6.1 та 6.2 договору, орендар та його відвідувачі мають право вільного доступу до приміщення з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі до закінчення строку дії даного договору. Враховуючи, що будівля, у якій розташовано приміщення є житловим будинком, орендар зобов`язаний вести діяльність у відповідності до Закону України «Про санітарне благополуччя населення», дотримуватись режиму тиші, не створювати незручностей для мешканців будівлі. Забороняється використовувати приміщення для здійснення нелегальних видів бізнесу або бізнесу, що суперечить моральним засадам суспільства, для реалізації речей виключених з обороту чи обмежених в обороті без наявності дозвільних документів на це.

Відповідно до пп. 3.2.1.2 та 3.2.1.4 договору, орендар зобов`язаний сплачувати платежі у порядку та строки, які передбачені даним договором. Використовувати приміщення виключно з метою передбаченою в пункті 2.2 даного договору.

В пункті 4.1 договору сторони узгодили, що у відповідності з умовами даного договору орендар виплачує орендодавцю наступні платежі: - орендна плата (та її індексація); - комунальні послуги; - компенсація спожитої електроенергії; - гарантійний платіж.

Відповідно до пп. 4.2 та 4.3 договору, місячна орендна плата за користування приміщенням з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі визначена додатком № 1 до договору. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається коригуванням орендної плати за попередній місяць щодо індексу інфляції за попередній місяць.

Згідно зі п. 4.4 договору, орендна плата за комунальні послуги сплачуються щомісячно шляхом передоплати, не пізніше 20 (двадцятого) числа поточного місяця за наступний місяць.

Орендна плата та комунальні послуги за перший місяць оренди нараховуються з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі.

Сторони домовились, що орендар зобов`язаний оплатити орендну плату та комунальні послуги за перший повний місяць оренди та за останній місяць оренди (гарантійний платіж) протягом 5 (п`яти) банківських днів після дати підписання даного договору.

Відповідно до пп. 4.7.1 та 4.8 договору, вартість комунальних послуг визначена в додатку № 1 до договору.

Орендар зобов`язується оплатити орендодавцю гарантійний платіж у розмірі суми орендної плати за останній місяць оренди та комунальних послуг за останній місяць строку оренди. Гарантійний платіж буде підлягати перегляду таким чином, щоб його сума відповідала сумі місячної орендної плати та комунальних послуг за останній місяць строку оренди. У випадку збільшення розміру орендної плати та/або комунальних послуг за останній місяць строку оренди, орендар зобов`язаний доплатити різницю, яка виникла у зв`язку із таким збільшенням, протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту збільшення розміру орендної плати/комунальних послуг за останній місяць строку оренди.

Згідно із п. 4.9 договору, гарантійний платіж буде утримуватися орендарем протягом дії даного договору, як забезпечення сплати орендарем орендної плати за виконання інших обов`язків за даним договором. Гарантійний платіж не індексується та проценти по ньому не нараховуються. Гарантійний платіж буде зараховано в рахунок сплати орендарем орендної плати та комунальних послуг за останній місяць строку оренди протягом 28 (двадцяти восьми) банківських днів після припинення строку дії даного договору або розірвання договору на умовах договору та/або чинного законодавства України, при умові виконання орендарем усіх вимог даного договору та крім випадку передбаченому пунктом 4.10 цього договору.

Відповідно до п. 4.10 договору, гарантійний платіж підлягає зарахуванню в рахунок сплати орендарем припинення строку дії даного договору або розірвання договору на умовах договору та/або чинного законодавства України та після виконання орендарем наступний умов: - сплата всіх платежів, неустойки (штрафів, пені), інших грошових зобов`язань за цим договором; - виконання всіх інших зобов`язань перед орендодавцем; - оплата всіх витрат за можливий ремонт та прибирання після звільнення приміщення.

Згідно із п. 4.13 договору, всі платежі здійснюються у національній валюті України гривні. Сторони домовились, що вони мають право на здійснення розрахунків у будь-якій формі платежів відповідно до чинного законодавства України. Обов`язок по здійсненню платежів, передбачений даним договором, є виконаний належним чином у момент, коли платежі у повному розмірі та в передбачені даним договором строки будуть зараховані на рахунок орендодавця. Банківські витрати, які пов`язані з перерахунком грошових коштів, покладаються на ту сторону, яка є платником.

Всі належні по даному договору платежі орендар перераховує на поточний рахунок орендодавця, про який орендар повідомлений належним чином. Платежі оплачуються на підставі рахунків, які надає орендодавець у строки, що встановлені даним договором. У випадку, якщо орендодавець не виставить рахунок, орендар, з метою проведення своєчасних рахунків, зобов`язаний здійснити платежі на підставі договору. Відсутність по будь-яким причинам у орендаря рахунку не звільняє останнього від плати та комунальних послуг у строки, вказані у договорі (п. 4.14 договору).

Як зазначає позивач, всупереч умовам п. 4.4 договору, відповідач не виконав зобов`язання належним чином протягом 5 (п`яти) банківських днів після дати підписання договору та не здійснив оплату позивачу орендної плати та комунальних послуг за перший та останній місяць оренди в загальному розмірі 28 384,00 грн.

Згідно із п. 3.1.2.7 договору, орендодавець має право, зокрема, одержувати (вимагати) від орендаря орендну плату за користування приміщенням та всі інші платежі в розмірі та на умовах, які передбачені цим договором, а також одержувати (вимагати) від орендаря належне виконання всіх інших умов цього договору.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим договором.

Відповідно до п. 7.2 договору, у випадку несвоєчасного та/або не в повному обсязі здійснення платежів орендар зобов`язаний оплатити орендодавцю всю суму заборгованості враховуючи індекс інфляції за весь термін прострочення плюс неустойку у вигляді пені, у розмірі подвійної облікової ставки, встановленої НБУ, яка діяла в період прострочення від суми простроченого зобов`язання за кожен календарний день прострочення.

У випадку затримки орендарем здійснення платежів, яка не була погоджена письмово з орендодавцем, більше ніж на 3 (три) календарних дні, то орендар сплачує орендодавцеві штраф у розмірі 10% (десять відсотків) від суми заборгованості (п. 7.3 договору).

У випадку виявлення орендодавцем факту нецільового використання приміщення орендарем та/або у випадку не підписання орендарем актів виконаних робіт/наданих послуг протягом 30 днів з моменту їх отримання від орендодавця, - орендар виплачує орендодавцю штраф у розмірі 20 (двадцяти) відсотків від суми місячної орендної плати за місяць в якому сталося порушення, за кожний такий випадок (п. 7.4 договору).

У випадку невиконання та/або неналежного виконання орендарем зобов`язань, передбачених даним договором (у тому числі, але не обмежуючись, у випадку прострочення сплати орендної плати та/або оплати (поповнення) гарантійного платежу), орендодавець має право обмежити доступ (обмежити право користування) орендаря у приміщення та/або повністю відключити орендаря від систем забезпечення до моменту повного виконання орендарем своїх зобов`язань за даним договором (у тому числі погашення заборгованості). При цьому орендодавець не несе відповідальності за понесені орендарем збитки, випадкове пошкодження або порчу майна. Оперативно-господарська санкція передбачена цим пунктом договору (пункт 6.8) надалі іменується як «обмеження права використання». Обмеження права використання включає заборону його працівникам, представникам, відвідувачам або іншим особам, які діють від імені або в інтересах орендаря входити або іншим шляхом проникати у приміщення і використовувати приміщення з метою, передбаченою даним договором. Орендодавець письмово повідомляє орендаря про обмеження права використання не менше ніж за 3 (три) календарних дні до дати вказаного обмеження. Обмеження права використання продовжується до повного виконання орендарем своїх прострочених або невиконаних зобов`язань, передбачених даним договором.

20.12.2021 позивач, враховуючи, що відповідач не сплатив позивачу належні платежі протягом 5 (п`яти) банківських днів після дати підписання договору, звернувся до відповідача із претензією № б/н від 20.12.2021 за договором оренди нерухомого майна № А08/12/1 від 08.12.2021 р., якою повідомив, що станом на 20.12.2021 відповідачем не сплачені належні позивачу платежі, передбачені п. 4.4 договору. Крім того, претензією повідомлено відповідача, що позивачем встановлено використання орендованого приміщення не за цільовим призначенням. Претензією позивач вимагав відповідача протягом 3 календарних днів з моменту направлення претензії сплатити позивачу грошові кошти у розмірі 33 953,39 грн, а саме: орендну плату за перший повний місяць оренди у розмірі 13 305,00 грн, місячну вартість комунальних послуг за перший повний місяць оренди у розмірі 887,00 грн, гарантійний платіж у розмірі 14 192,00 грн, штраф за затримку здійснення платежів у розмірі 10% від суми заборгованості у розмірі 2 838,40 грн, пеню у розмірі 69,99 грн та штраф за нецільове використання приміщення у розмірі 2 661,00 грн. Претензією позивач попередив відповідача, що у разі невиконання вимог претензії, позивач обмежить доступ до орендованого приміщення. Крім того, позивач попередив відповідача, що у разі несплати платежів протягом 20 календарних днів та у разі повторного використання приміщення не за цільовим призначенням, договір буде достроково розірваний орендодавцем в односторонньому порядку (копія претензії наявна в матеріалах справи). На підтвердження надсилання вказаної претензії, позивачем долучено до матеріалів справи копію опису вкладення у цінний лист за № 171, поштову квитанцію та фіскальний чек за відповідний номером.

Відповіді на претензію відповідач не надав, вимоги претензії також не виконав.

Відповідно до пп. 3.1.2.4, 3.1.2.5 та п. 3.1.2.8 договору, орендодавець має право, зокрема, обмежити доступ у приміщення орендарю, у випадках передбачених договором, у тому числі у випадку прострочення в оплаті будь-яких платежів по даному договору; достроково припинити дію даного договору, у випадках невиконання або неналежного виконання зобов`язань по даному договору зі сторони орендаря; достроково розірвати договір в односторонньому позасудовому порядку (у тому числі шляхом відмови від договору оренди) у випадках, передбачений цим договором та законодавством України.

В пункті 9.4 договору сторони домовилися, що цей договір може бути розірваний або може бути припинений на підставах, передбачений умовами даного договору або положеннями діючого законодавства, у тому числі у випадку невиконання та/або неналежного виконання обов`язків сторонами.

Згідно із п. 9.5 договору, цей договір може бути достроково розірваний орендодавцем в односторонньому порядку, у випадках, зокрема:

п. 9.5.1. якщо будь-який з платежів, зазначений в пункті 3.1 цього договору, не надійшов на рахунок орендодавця протягом більше ніж 20 (двадцяти) календарних днів з дати передбаченої для його оплати за цим договором;

п. 9.5.2 якщо на дату отримання оплати за договором орендар не оплатив на поточний рахунок орендодавця всіх обов`язкових платежів, внаслідок чого виникла заборгованість, загальна сума якої перевищує біль ніж у 1,5 (півтора) рази місячну орендну плату.

п. 9.5.3 використання приміщення, що орендується, не за призначенням, вказаний в пункті 2.1 договору;

п. 9.5.8 письмового попередження орендаря про розірвання цього договору, не пізніше ніж за тридцять календарних днів до передбачуваної дати розірвання, шляхом направлення цінного листа з описом вкладення.

У випадках, передбачених п. 9.5.1-9.5.10 цього договору, договір вважається розірваним у день, вказаний в письмовому попередженні орендодавця, а у випадку неотримання письмового попередження орендодавця або отримання такого попередження із запізненням на тридцятий календарний день з дати відправлення письмового попередження про розірвання цього договору, і укладення будь-яких додаткових угод з цього приводу не вимагається.

Відповідно до п. 9.8 договору, розірвання даного договору, у будь-якому випадку, не звільняє орендаря від зобов`язання сплатити в повному обсязі заборгованість по платежах, нарахованій неустойці, а також збитках орендодавця, які виникли внаслідок неналежного виконання орендарем своїх обов`язків за цим договором.

З матеріалів справи вбачається, що 24.12.2021 позивач, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором та ігноруванням вимог претензії № б/н від 20.12.2021, направив відповідачу лист № б/н від 23.12.2021 із попередженням про розірвання договору оренди нерухомого майна № А08/12/1 від 08.12.2021, яким повідомив відповідача про розірвання договору з 30.12.2021 та просив у строк, протягом 3 календарних днів з моменту отримання листа, сплатити позивачу заборгованість в загальному розмірі 48 187,38 грн, а саме: орендну плату за перший повний місяць оренди у розмірі 13 305,00 грн, місячну вартість комунальних послуг за перший повний місяць оренди у розмірі 887,00 грн, гарантійний платіж у розмірі 14 192,00 грн, штраф за затримку здійснення платежів у розмірі 10% від суми заборгованості у розмірі 2 838,40 грн, пеню у розмірі 111,98 грн, штраф за нецільове використання приміщення у розмірі 2 661,00 грн, орендну плату за січень 2022 у розмірі 13 305,00 грн та місячну вартість комунальних послуг за січень 2022 в сумі 887,00 грн (копія наявна в матеріалах справи).

На підтвердження надсилання вказаного попередження, позивачем долучено до матеріалів справи копію опису вкладення у цінний лист за № 770, поштову квитанцію та фіскальний чек за відповідний номером.

Крім того, 29.12.2021 позивач, керуючись п. 7.8 договору, направив відповідачу лист № б/н від 28.12.2021 із повідомленням про обмеження доступу до приміщення, в якому повідомив про обмеження доступу відповідача до орендованого приміщення з 01.01.2022 до моменту повного виконання зобов`язань за договором (копія наявна в матеріалах справи). На підтвердження надсилання вказаного листа, позивачем долучено до матеріалів справи копію опису вкладення у цінний лист за № 801, поштову квитанцію та фіскальний чек за відповідний номером.

Відповіді на листи позивача від 20.12.2021 та від 28.12.2021 відповідач не направив, заборгованість не сплатив. Протилежного суду не доведено.

Станом на дату подання даної позовної заяви, в матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем, на виконання п. 4.4 договору, орендної плати за перший повний місяць оренди у розмірі 13 305,00 грн, місячної вартості комунальних послуг за перший повний місяць оренди у розмірі 887,00 грн та гарантійного платежу в розмірі 14 192,00 грн (складається з плати за останній місяць строку оренди в сумі 13 305,00 грн та комунальних послуг в сумі 887,00 грн). Протилежного суду не доведено. Доказів повної та своєчасної оплати орендних платежів та відшкодування комунальних послуг до суду не надано.

У зв`язку із вищенаведеним, позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення з відповідача заборгованості в загальній сумі 38 581,15 грн, а саме: 13 305,00 грн заборгованості зі сплати орендної плати за перший повний місяць оренди, 887,00 грн місячної вартості комунальних послуг за перший повний місяць оренди, 14 192,00 грн. гарантійного платежу, 2 838,40 грн штрафу за затримку здійснення платежів у розмірі 10% від суми заборгованості, 2661,00 грн. штрафу за нецільове використання приміщення, 4 205,50 грн пені та 492,25 грн 3% річних.

Згідно із п. 9.1 договору, даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами. Строк дії договору визначений в додатку № 1 до договору.

Відповідно до змісту Додатку № 1 від 08.12.2021, строк дії договору до « 31» грудня 2022 року включно.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір оренди нерухомого майна № А08/12/1 від 08.12.2021 та додатки до нього, як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором оренди.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об`єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як було встановлено судом раніше та передбачено сторонами в пункті 5.1 договору, передача приміщення в оренду відповідно до даного договору здійснюється шляхом підписання акту приймання-передачі, перед підписанням якого представники сторін проводять огляд приміщення і відображають його стан в акті. Обов`язок по складенню акта приймання-передачі та акта повернення покладаються на ту сторону, яка передає приміщення іншій стороні.

З матеріалів справи вбачається, що 09.12.2021 позивач, на підставі акта приймання-передачі приміщення в оренду, передав, а відповідач прийняв у тимчасове платне користування, на умовах оренди, без права викупу, нежиле приміщення № 39 загальною площею 88,7 кв. м, яке розташоване на 1-му поверсі у будівлі за адресою: Київська обл., м. Буча, вулиця Вишнева, 37. Вказаний акт підписаний сторонами без будь-яких зауважень та заперечень, а копія долучена до матеріалів справи.

Отже, позивачем були виконані свої зобов`язання за договором належним чином.

Як передбачено ст. 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами статті 651 ЦК зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно з приписами статті 653 ЦК у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Відповідно до приписів статті 785 ЦК у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Частиною 2 статті 795 ЦК передбачено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Як було встановлено судом раніше, сторони передбачили в договорі право як орендодавця, так і орендаря на односторонню відмову від договору за певних обставин.

Так, в пп. 3.1.2.4, 3.1.2.5 та п. 3.1.2.8 договору сторонами погоджено, орендодавець має право, зокрема, обмежити доступ у приміщення орендарю, у випадках передбачених договором, у тому числі у випадку прострочення в оплаті будь-яких платежів по даному договору; достроково припинити дію даного договору, у випадках невиконання або неналежного виконання зобов`язань по даному договору зі сторони орендаря; достроково розірвати договір в односторонньому позасудовому порядку (у тому числі шляхом відмови від договору оренди) у випадках, передбачений цим договором та законодавством України.

В пункті 9.4 договору сторони домовилися, що цей договір може бути розірваний або може бути припинений на підставах, передбачений умовами даного договору або положеннями діючого законодавства, у тому числі у випадку невиконання та/або неналежного виконання обов`язків сторонами.

Згідно із п. 9.5 договору, цей договір може бути достроково розірваний орендодавцем в односторонньому порядку, у випадках, зокрема: п. 9.5.1. якщо будь-який з платежів, зазначений в пункті 3.1 цього договору, не надійшов на рахунок орендодавця протягом більше ніж 20 (двадцяти) календарних днів з дати передбаченої для його оплати за цим договором; п. 9.5.2 якщо на дату отримання оплати за договором орендар не оплатив на поточний рахунок орендодавця всіх обов`язкових платежів, внаслідок чого виникла заборгованість, загальна сума якої перевищує біль ніж у 1,5 (півтора) рази місячну орендну плату. п. 9.5.3 використання приміщення, що орендується, не за призначенням, вказаний в пункті 2.1 договору; п. 9.5.8 письмового попередження орендаря про розірвання цього договору, не пізніше ніж за тридцять календарних днів до передбачуваної дати розірвання, шляхом направлення цінного листа з описом вкладення.

Як зазначає позивач, всупереч умовам п. 4.4 договору, відповідач не виконав зобов`язання належним чином протягом 5 (п`яти) банківських днів після дати підписання договору та не здійснив оплату позивачу орендної плати та комунальних послуг за перший та останній місяць оренди в загальному розмірі 28 284,00 грн.

Враховуючи наявну заборгованість відповідача, 20.12.2021 позивач звернувся до відповідача із претензією № б/н від 20.12.2021 за договором оренди нерухомого майна № А08/12/1 від 08.12.2021 р., якою повідомив, що станом на 20.12.2021 відповідачем не сплачені належні позивачу платежі, передбачені п. 4.4 договору. Крім того, претензією повідомлено відповідача, що позивачем встановлено використання орендованого приміщення не за цільовим призначенням. Претензією позивач вимагав відповідача протягом 3 календарних днів з моменту направлення претензії сплатити позивачу основну суму заборгованості та штрафні санкції за порушення умов договору. Кримі того, претензією позивач попередив відповідача, що у разі невиконання вимог останньої, позивач обмежить доступ до орендованого приміщення. Також позивач попередив відповідача, що у разі несплати платежів протягом 20 календарних днів та у разі повторного використання приміщення не за цільовим призначенням, договір буде достроково розірваний орендодавцем в односторонньому порядку.

Відповіді на претензію відповідач не надав, вимоги останньої також не виконав.

24.12.2021 позивач, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором та ігноруванням вимог претензії № б/н від 20.12.2021, направив відповідачу лист № б/н від 23.12.2021 із попередженням про розірвання договору оренди нерухомого майна № А08/12/1 від 08.12.2021, яким повідомив відповідача про розірвання договору з 30.12.2021 та просив у строк, протягом 3 календарних днів з моменту отримання даної претензії, сплатити позивачу заборгованість в загальному розмірі 48 187,38 грн, а саме: орендну плату за перший повний місяць оренди у розмірі 13 305,00 грн, місячну вартість комунальних послуг за перший повний місяць оренди у розмірі 887,00 грн, гарантійний платіж у розмірі 14 192,00 грн, штраф за затримку здійснення платежів у розмірі 10% від суми заборгованості у розмірі 2 838,40 грн, пеню у розмірі 111,98 грн. та штраф за нецільове використання приміщення у розмірі 2 661,00 грн, орендну плату за січень 2022 у розмірі 13 305,00 грн та місячну вартість комунальних послуг за січень 2022 в сумі 887,00 грн. На підтвердження надсилання вказаного попередження, позивачем долучено до матеріалів справи копію опису вкладення у цінний лист за № 770, поштову квитанцію та фіскальний чек за відповідний номером.

Крім того, 29.12.2021 позивач, керуючись п. 7.8 договору, направив відповідачу лист № б/н від 28.12.2021 із повідомленням про обмеження доступу до приміщення, в якому повідомлено про обмеження доступу відповідача до орендованого приміщення з 01.01.2022 до моменту повного виконання зобов`язань за договором (копія наявна в матеріалах справи). На підтвердження надсилання вказаного листа, позивачем долучено до матеріалів справи копію опису вкладення у цінний лист за № 801, поштову квитанцію та фіскальний чек за відповідний номером.

Відповіді на листи позивача від 20.12.2021 та від 28.12.2021 відповідач не направив, заборгованість не сплатив. Протилежного суду не доведено.

У випадках, передбачених пп. 9.5.1-9.5.10 цього договору, договір вважається розірваним у день, вказаний в письмовому попередженні орендодавця, а у випадку неотримання письмового попередження орендодавця або отримання такого попередження із запізненням на тридцятий календарний день з дати відправлення письмового попередження про розірвання цього договору, і укладення будь-яких додаткових угод з цього приводу не вимагається.

Отже, враховуючи вищенаведені пункти договору, лист позивача № б/н від 23.12.2021 із попередженням про розірвання договору оренди нерухомого майна № А08/12/1 від 08.12.2021, а також враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів отримання орендарем письмового попередження позивача, господарський суд дійшов висновку, що договір оренди нерухомого майна № А08/12/1 від 08.12.2021 є розірваним на тридцятий календарний день з дати відправлення письмового попередження про розірвання договору.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що датою припинення договору оренди нерухомого майна № А08/12/1 від 08.12.2021 є 23.01.2022 р.

Відповідно до п. 9.8 договору, розірвання даного договору, у будь-якому випадку, не звільняє орендаря від зобов`язання сплатити в повному обсязі заборгованість по платежах, нарахованій неустойці, а також збитках орендодавця, які виникли внаслідок неналежного виконання орендарем своїх обов`язків за цим договором.

Згідно з частиною 2 статті 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частиною 1 ст. 286 Господарського кодексу України передбачено, що орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

За умовами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Сторонами в пункті 4.1 договору узгоджено, що у відповідності з умовами даного договору орендар виплачує орендодавцю наступні платежі: - орендна плата (та її індексація); - комунальні послуги; - компенсація спожитої електроенергії; - гарантійний платіж.

Відповідно до пп. 4.2 та 4.3 договору, місячна орендна плата за користування приміщенням з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі визначена додатком № 1 до договору. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається коригуванням орендної плати за попередній місяць щодо індексу інфляції за попередній місяць.

Відповідно до Додатку № 1 «Умови орендованого приміщення»: загальний розмір місячної орендної плати: 13 305 (тринадцять тисяч триста п`ять гривень 00 коп.) без ПДВ; місячна вартість комунальних послуг 887 грн 00 коп.

Згідно зі п. 4.4 договору, орендна плата за комунальні послуги сплачуються щомісячно шляхом передоплати, не пізніше 20 (двадцятого) числа поточного місяця за наступний місяць. Орендна плата та комунальні послуги за перший місяць оренди нараховуються з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі.

Сторони домовились, що орендар зобов`язаний оплатити орендну плату та комунальні послуги за перший повний місяць оренди та за останній місяць оренди (гарантійний платіж) протягом 5 (п`яти) банківських днів після дати підписання даного договору.

Відповідно до пп. 4.7.1 та 4.8 договору, вартість комунальних послуг визначена в додатку № 1 до договору.

Орендар зобов`язується оплатити орендодавцю гарантійний платіж у розмірі суми орендної плати за останній місяць оренди та комунальних послуг за останній місяць строку оренди. Гарантійний платіж буде підлягати перегляду таким чином, щоб його сума відповідала сумі місячної орендної плати та комунальних послуг за останній місяць строку оренди. У випадку збільшення розміру орендної плати та/або комунальних послуг за останній місяць строку оренди, орендар зобов`язаний доплатити різницю, яка виникла у зв`язку із таким збільшенням, протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту збільшення розміру орендної плати/комунальних послуг за останній місяць строку оренди.

Згідно із п. 4.13 договору, всі платежі здійснюються у національній валюті України гривні. Сторони домовились, що вони мають право на здійснення розрахунків у будь-якій формі платежів відповідно до чинного законодавства України. Обов`язок по здійсненню платежів, передбачений даним договором, є виконаний належним чином у момент, коли платежі у повному розмірі та в передбачені даним договором строки будуть зараховані на рахунок орендодавця. Банківські витрати, які пов`язані з перерахунком грошових коштів, покладаються на ту сторону, яка є платником.

Всі належні по даному договору платежі орендар перераховує на поточний рахунок орендодавця, про який орендар повідомлений належним чином. Платежі оплачуються на підставі рахунків, які надає орендодавець у строки, що встановлені даним договором. У випадку, якщо орендодавець не виставить рахунок, орендар, з метою проведення своєчасних рахунків, зобов`язаний здійснити платежі на підставі договору. Відсутність по будь-яким причинам у орендаря рахунку не звільняє останнього від плати та комунальних послуг у строки, вказані у договорі (п. 4.14 договору).

Враховуючи встановлені вище судом обставини та визначений сторонами строк оплати, господарський суд вважає, що строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань щодо сплати орендної плати та комунальних послуг за перший та останній місяць оренди в загальному розмірі 28 384,00 грн є таким, що настав.

Як зазначає позивач, всупереч умовам п. 4.4 договору, відповідач не виконав зобов`язання належним чином протягом 5 (п`яти) банківських днів після дати підписання договору та не здійснив оплату позивачу орендної плати та комунальних послуг за перший та останній місяць оренди в загальному розмірі 28 384,00 грн.

У зв`язку із цим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в загальній сумі 28 384,00 грн, що складається з заборгованості по орендній платі за перший повний місяць оренди в сумі 13 305,00 грн, місячної вартості комунальних послуг за перший повний місяць оренди в сумі 887,00 грн та гарантійного платежу в сумі 14 192,00 грн.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Станом на дату подання даної позовної заяви, в матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем, на виконання п. 4.4 договору, орендної плати за перший повний місяць оренди у розмірі 13 305,00 грн, місячної вартості комунальних послуг за перший повний місяць оренди у розмірі 887,00 грн та гарантійного платежу в розмірі 14 192,00 грн (складається з плати за останній місяць строку оренди в сумі 13 305,00 грн та комунальних послуг в сумі 887,00 грн). Протилежного суду не доведено. Доказів повної та своєчасної оплати орендних платежів та відшкодування комунальних послуг до суду не надано.

Одночасно, судом встановлено, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на момент звернення із позовом, Шевченко Лілія Василівна припинила свою діяльність як фізична особа-підприємець 22.12.2021. З приводу цього суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України. Так, за частиною першою цієї статті, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті, право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 Господарського процесуального кодексу України, сторонами в судовому процесі позивачами і відповідачами можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності Господарського процесуального кодексу України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, а також статей 4, 45 цього Кодексу, для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва підприємцями.

Згідно із частиною 1 статті 128 Господарського кодексу України, громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За положеннями статті 51 Цивільного кодексу України, до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 52 Цивільного кодексу України, Фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, статей 202-208 Господарського кодексу України, частини 8 статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», у випадку припинення підприємницької діяльності Фізичною особою-підприємцем (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18 та постанові Верховного Суду від 27.07.2020 у справі № 909/454/19.

Отже, позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як Фізичної особи-підприємця не припинились.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував та належних доказів на заперечення відомостей повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення орендної плати за перший повний місяць оренди у розмірі 13 305,00 грн, місячної вартості комунальних послуг за перший повний місяць оренди у розмірі 887,00 грн та гарантійного платежу у розмірі 14 192,00 грн нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю в сумі 24 383,00 грн.

Відповідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до пп. 7.1 та 7.2 договору, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим договором. У випадку несвоєчасного та/або не в повному обсязі здійснення платежів орендар зобов`язаний оплатити орендодавцю всю суму заборгованості враховуючи індекс інфляції за весь термін прострочення плюс неустойку у вигляді пені, у розмірі подвійної облікової ставки, встановленої НБУ, яка діяла в період прострочення від суми простроченого зобов`язання за кожен календарний день прострочення.

У випадку затримки орендарем здійснення платежів, яка не була погоджена письмово з орендодавцем, більше ніж на 3 (три) календарних дні, то орендар сплачує орендодавцеві штраф у розмірі 10% (десяти відсотків) від суми заборгованості (п. 7.3 договору).

Позивач, керуючись пп. 7.2 та 7.3 договору, заявив вимогу щодо стягнення з відповідача 4 205,50 грн нарахованої пені на суму заборгованості за несвоєчасне здійснення платежів та 2 661,00 грн штрафу за затримку здійснення платежів у розмірі 10 % від суми заборгованості.

Наразі суд зазначає, що позивачем не вірно визначено період прострочення зобов`язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Крім того, відповідно до п. 2.5 ч. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» № 14 від 17.12.2013, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Враховуючи вищенаведене, нарахування пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Здійснивши власний перерахунок пені, з урахуванням встановленої дати прострочення за несвоєчасне здійснення платежів, в межах розрахунку позивача, обмеживши нарахування пені 6 місяцями з моменту виникнення прострочення, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені за порушення строків оплати орендної плати підлягають задоволенню частково в сумі 3 116,80 грн.

Право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати у договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного суду від 08.08.2018 у справі № 908/1843/17, постанові Верховного Суду України від 09.04.2012 у справі № 3-88гс11, постанові Верховного Суду України від 27.04.2012 у справі № 3-24гс12, постанові Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17, постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16, постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17.

Здійснивши перерахунок штрафу, з урахуванням умов договору, прострочення по сплаті грошового зобов`язання, порядку розрахунків погодженого сторонами, в межах розрахунку позивача, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення нарахованого штрафу за порушення строків оплати орендної плати підлягають задоволенню повністю в сумі 87 755,18 грн.

Здійснивши перерахунок штрафу, з урахуванням умов договору, прострочення по сплаті грошового зобов`язання, порядку розрахунків погодженого сторонами, в межах розрахунку позивача, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення нарахованого штрафу за затримку здійснення платежів у розмірі 10 % від суми заборгованості підлягають задоволенню повністю в сумі 2 828,40 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача за прострочення оплати орендних платежів 3 % річних в сумі 492,25 грн.

Здійснивши перерахунок 3 % річних, нарахованих за прострочення оплати орендних платежів, в межах періоду розрахунку позивача, з урахуванням дати прострочення платежу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, в частині стягнення 3 % річних підлягають задоволенню повністю в сумі 492,25 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача 2 661,00 грн штрафу у розмірі 20 % від суми місячної орендної плати за нецільове використання приміщення, господарський суд зазначає наступне.

В пункті 2.2 договору зазначено, що цільове використання приміщення визначене у додатку № 1 до договору.

Відповідно до Додатку № 1 «Умови орендованого приміщення»: адреса приміщення: нежиле приміщення № 39, яке розташоване на 1 (першому) поверсі у будівлі за адресою: Київська обл., м. Буча, вул. Вишнева, 37; площа приміщення: 88,7 кв.м.; цільове призначення: магазин.

Відповідно до пп. 6.1 та 6.2 договору, орендар та його відвідувачі мають право вільного доступу до приміщення з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі до закінчення строку дії даного договору.

Враховуючи, що будівля, у якій розташовано приміщення є житловим будинком, орендар зобов`язаний вести діяльність у відповідності до Закону України «Про санітарне благополуччя населення», дотримуватись режиму тиші, не створювати незручностей для мешканців будівлі. Забороняється використовувати приміщення для здійснення нелегальних видів бізнесу або бізнесу, що суперечить моральним засадам суспільства, для реалізації речей виключених з обороту чи обмежених в обороті без наявності дозвільних документів на це.

Відповідно до п. 3.2.1.4 договору, орендар зобов`язаний використовувати приміщення виключно з метою передбаченою в пункті 2.2 даного договору.

У випадку виявлення орендодавцем факту нецільового використання приміщення орендарем та/або у випадку не підписання орендарем актів виконаних робіт/наданих послуг протягом 30 днів з моменту їх отримання від орендодавця, - орендар виплачує орендодавцю штраф у розмірі 20 (двадцяти) відсотків від суми місячної орендної плати за місяць в якому сталося порушення, за кожний такий випадок (п. 7.4 договору).

Як стверджує позивач, ним було встановлено факт нецільового використання відповідачем приміщення та порушення режиму тиші. Зокрема, встановлено, що відповідач використовував приміщення в нічний час в якості розважального закладу, розпиваючи алкогольні напої з невідомими особами та виконуючи музичні номери, що було зафіксовано на відео. На підтвердження вказаного, позивачем долучено до матеріалів справи флеш-накопичувач з відеофіксацією нецільового використання приміщення відповідачем та відповідь на адвокатський запит від Національної поліції України.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо). Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Дослідивши долучений до матеріалів справи флеш-накопичувач з відеофіксацією, господарський суд дійшов висновку, що наданий позивачем до матеріалів справи відеозапис не може бути належним доказом на підтвердження обставин нецільового використання відповідачем орендованого приміщення, з огляду на неможливість ідентифікувати місце, час зйомки та осіб, що зафіксовані на відео.

Крім того, відповідь Головного управління Національної поліції України № 112а3/109/25 від 04.01.2022 на адвокатський запит не може бути прийнята судом в якості належного та допустимого доказу нецільового використання відповідачем орендованого приміщення, оскільки з його змісту не вбачається за можливе встановити, що саме відповідач порушував режим тиші та, відповідно, використовував орендоване нежиле приміщення № 39, яке розташоване на 1 (першому) поверсі у будівлі за адресою: Київська обл., м. Буча, вул. Вишнева, 37, не за цільовим призначенням.

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, в розумінні вищенаведених норм, що відповідачем використовувалося нежиле приміщення № 39, яке розташоване на 1 (першому) поверсі у будівлі за адресою: Київська обл., м. Буча, вул. Вишнева, 37, не за цільовим призначенням.

Враховуючи, що позивачем не доведено суду використання відповідачем орендованого приміщення не за цільовим призначенням, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача 2 661,00 грн штрафу за нецільове використання приміщення, нарахованого на підставі п. 7.4 договору.

Приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 239,87 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на послуги адвоката в сумі 7 000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем до матеріалів справи надано копії:

- Договору про надання правової допомоги № б/н від 16.11.2021;

- Додаткової угоди № 1 від 17.12.2021 до Договору про надання правової допомоги № б/н від 16.12.2021;

- Рахунку-фактури № СФ-0000028 від 05.01.2022 на суму 7 000,00 грн;

- Платіжного доручення № 730 від 06.01.2022 на суму 7 000,00 грн;

- Свідоцтва на право на зайняття адвокатською діяльністю серія ДН № 5641 від 25.09.2019;

- Ордеру на надання правничої (правової допомоги) серія АН № 1048080 від 14.07.2022.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас, доказів на підтвердження неспівмірності заявленої суми витрат на правничу допомогу відповідачем надано не було, клопотань про зменшення суми відшкодування витрат представник відповідача не заявляв.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене та враховуючи часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про відшкодування позивачу відповідачем витрат на оплату послуг адвоката пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 6 319,67 грн.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Шевченко Лілії Василівни (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «А.Б. ЛЕГІОН» (місцезнаходження: вул. Жилянська, буд. 31, м. Київ, 01033; ) 13 305,00 грн орендної плати за перший повний місяць оренди, 887,00 грн місячної вартості комунальних послуг за перший повний місяць оренди 14 192,00 грн гарантійного платежу, 2 828,40 грн штрафу у розмірі 10 % за затримку здійснення платежів, 3 116,80 грн пені, 492,25 грн 3 % річних, 2 239,87 грн судового збору та 6 319,67 грн адвокатських витрат.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 256, ст. 257 та підп. 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 01.12.2022.

Суддя Л.В. Сокуренко