УХВАЛА

м. Київ

18.11.2022Справа № 910/12232/22

Суддя Сівакова В.В. розглянувши

позовну заяву ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ейч Ел Бі Юкрейн"

про стягнення 364.366,28 грн

ВСТАНОВИВ:

11.11.2022 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ейч Ел Бі Юкрейн», в якій просить

1. стягнути з відповідача заборгованість в загальному розмірі 364.366,28 грн (по заробітній платі, винагородам за виконання трудових обов`язків за межами посадових обов`язків, роботу у понаднормовий час, половину окладу за період з 15.08.2022 по 16.09.2022, компенсацію за несвоєчасну виплачену заробітну плату у березні, квітні, травні, червні, липні та 15 днів серпня та моральну шкоду), з яких:

а) недоплачена сума за підготовку робочих документів ОСОБА_2 у розмірі 16.000,00 грн.

б) недоплачена заробітна плата за період з 01.03.2022 по 15.08.2022 у розмірі 148.924,00 грн.

в) сума винагороди (преміальної складової) за виконання завдання по компіляції фінансової звітності у розмірі 80.000,00 грн.

г) недоплачена частина заробітної плати за час відпустки у розмірі 24.035,44 грн.

д) частина заробітної плати за 11 робочих днів серпня у розмірі 11.500,00 грн.

е) половину окладу узгодженого із роботодавцем від 15.08.2022 по 16.09.2022 у розмірі 35.506,84 грн.

ж) суму компенсації в зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати у березні, квітні, травні, червні, липні та 15 днів серпня 2022 року на момент виплати у серпні 2022 року в розмірі 18.400,00 грн.

з) компенсацію моральної шкоди у розмірі 30.000,00 грн;

2. визнати недійсним та незаконним зменшення окладу з 24.02.2022 по 01.05.2022.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України, зважаючи на наступне.

Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом (стаття 125 Конституції України).

Відповідно до статті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцевий суд є судом першої інстанції і здійснює правосуддя у порядку, встановленому процесуальним законом. Місцеві загальні суди розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, визначених процесуальним законом. Місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції. Місцеві адміністративні суди розглядають справи адміністративної юрисдикції (адміністративні справи). Юрисдикція місцевих судів щодо окремих категорій справ, а також порядок їх розгляду визначаються законом.

Юрисдикція визначається як коло справ, віднесених до розгляду і вирішення господарських судів у силу прямої вказівки закону. Юрисдикція визначає також властивості (характер) спірних правовідносин, у силу яких їх вирішення віднесене до компетенції господарського суду.

В основу визначення юрисдикції покладено два критерії: суб`єктний склад правовідносин і характер діяльності суб`єктів (характер спірного правовідношення).

Відповідно до першого критерію господарський суд вирішує господарські спори, що виникають між підприємствами, організаціями (юридичними особами), а також громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності, а у випадках, передбачених чинним законодавством, може вирішувати спори і розглядати справи за участю державних та інших органів, а також громадян, які не є суб`єктами підприємницької діяльності.

Юрисдикція справ загальним і господарським судам визначається законодавством.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

При цьому, згідно з ч. 1, 3 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів, а також справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів визначена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України.

Тобто, спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, якщо: спір не є підвідомчим господарському суду, тобто предмет спору не охоплюється статтею 20 Господарського процесуального кодексу України; спір за предметною ознакою підвідомчий господарському суду, але одна зі сторін не може бути учасником господарського процесу, а її право чи інтерес не підлягають судовому захисту у господарському суді.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 205/4196/18 наведена наступна позиція.

До юрисдикції господарського суду належать спори, в яких позивач, повноваження якого як керівника юридичної особи (її виконавчого органу) припинені за ч. 3 ст. 99 Цивільного кодексу України, п. 5 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України, оскаржує законність дій органу управління юридичної особи (загальних зборів, наглядової ради) з такого припинення повноважень (звільнення).

Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (розірвання з ним трудового договору) на підставі положень Кодексу законів про працю України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в приписах Кодексу законів про працю України, а у ст. 99 Цивільного кодексу України, тобто не є предметом регулювання трудового права.

Здійснення компетентним органом господарюючого суб`єкта права на усунення від посади відповідно до ст. 99 Цивільного кодексу України можливе в порядку реалізації ним своїх корпоративних прав у разі, якщо інше не передбачене Статутом, і як підстава такого звільнення може бути зазначене посилання на п. 5 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України.

При розгляді спору щодо розірвання трудового договору на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України має значення не наявність підстав для припинення повноважень (звільнення) посадової особи, а дотримання органом управління (загальними зборами, наглядовою радою) передбаченої цивільним законодавством та установчими документами юридичної особи процедури ухвалення рішення про таке припинення, що підтверджує висновок про належний розгляд справи в порядку господарського судочинства.

Верховний Суд у постанові від 30.09.2021 у справі № 910/8221/21 здійснив висновок, що спір який стосується законності відсторонення члена виконавчого органу товариства від виконання його повноважень та припинення таких повноважень уповноваженим органом відповідно до ч. 3 ст. 99 Цивільного кодексу України, з огляду на недотримання вимог законодавства під час прийняття спірних рішень, за своєю правовою природою належить до корпоративних спорів і підлягає вирішенню господарськими судами.

Згідно зі статтею 3 Кодексу законів про працю України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Частиною першою статті 94 Кодексу законів про працю України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Переданий ОСОБА_1 на вирішення суду спір не містить вимоги та не стосується правомірності припинення повноважень виконавчого органу товариства, оскільки позов заявлено саме на захист трудових прав працівника, який, як він зазначає, обіймав посаду заступника директора товариства, у зв`язку з невиплатою належних йому коштів (заборгованості із заробітної плати), а отже не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

З аналогічних підстав не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства спір про відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові, завданої порушеннями його законних прав, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків. Таке відшкодування здійснюється на підставі статті 237-1 Кодексу законів про працю України, на яку міститься посилання у позовній заяві.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що спір між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ейч Ел Бі Юкрейн» виник з трудових правовідносин, а відтак такий спір не відноситься ані до господарських, ані до корпоративних, ані до спорів пов`язаних з відшкодуванням збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) її посадової особи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Відповідно до ч. 6 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Згідно з частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З огляду на викладене, суд роз`яснює заявнику, що спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 20, 175 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі.

2. Згідно з ч. 2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Дана ухвала може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.В.Сівакова