РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.10.2022Справа № 910/20112/21
За позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю "Еласт Атом"

до Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 31 919,03 грн.

суддя Мельник В.І.

за участю секретаря судового засідання Федорової О.В.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕЛАСТ АТОМ" подало на розгляд Господарського суду міста Києва позовну заяву до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором поставки №209 (1)20 УК від 15.05.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.12.2021 відкрито провадження у справі № 910/20112/21 та призначено засідання на 18.02.2022.

14.01.2022 відділом діловодства суду від відповідача отримано відзив на позовну заяву.

14.01.2022 відділом діловодства суду від позивача отримано заяву про розгляд справи без участі представника позивача.

24.01.2022 відділом діловодства суду від позивача отримано відповідь на відзив.

14.02.2022 відділом діловодства суду від відповідача отримано заяву про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції.

18.02.2022 розгляд справи не відбувся.

Ухвалою суду від 21.02.2022 призначено розгляд справи на 21.03.2022.

Указом президента України від 24.02.2022 №64/2022 введено військовий стан в Україні.

21.03.2022 розгляд справи не відбувся в зв`язку із військовою агресією російською федерації.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2022 відкладено розгляд справи № 910/20112/21 до закінчення воєнного стану чи/або його скасування у встановлений законодавством порядку на всій території України або на території міста Києва.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.08.2022, скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.06.2022 у справі № 910/1493/22.

На підставі постанови Північного апеляційного господарського, суд дійшов висновку про призначення судової справи до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2022призначено розгляд справи на 24.10.2022.

В судове засідання 24.10.2022 представники сторін не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.

В судовому засіданні 24.10.2022 винесено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом з`ясовано наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕЛАСТ АТОМ» (Позивач, Постачальник) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», в особі відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС» (Відповідач, Покупець) було укладено договір поставки № 209(1)20УК від 15.05.2020 р./53-121-01-20- 09406 від 01.06.2020 р. (далі за текстом - Договір) (Додаток 2).

Згідно п.1.1 Договору, Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти і сплатити товар.

Відповідно до п. 1.2 Договору, строк поставки товару: червень-жовтень 2020 р.

Загальна сума договору складає 1 489 348,20 грн. з ПДВ.

ТОВ «ЕЛАСТ АТОМ» було вчасно виконано взяті на себе зобов`язання щодо поставки товару за договором на суму 1 489 348,20 грн. з ПДВ,

Відповідно до п.3.2 Договору, розрахунок за товар здійснюється шляхом перерахуванням грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 120 календарних днів з дати поставки товару.

Згідно вищезазначеного пункту Договору, Відповідач повинен був сплатити за поставлений товар: до 24.11.2020 року включно (згідно видаткової накладної № 23) та до 01.12.2020 року включно (згідно видаткової накладної № 25).

Проте, Відповідач здійснив оплату за поставлений товар з порушенням строків оплати, а саме 19.02.2021 року на суму 1 489 348, 20 грн. з ПДВ., що підтверджується платіжними дорученнями № 1353, № 1355, № 3152 від 18.02.2021 р. (Додаток 5-7).

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог оскільки позивачем нараховано інфляційні втрати та 3% річних на податок на додану вартість.

Підпункт 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає, що податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Непрямі податки це податки на товари і послуги, що встановлюються як надбавка до цін на товари або тарифи на послуги і не залежать від доходів платників податків.

Підпунктом 14.1.1561 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податкове зобов`язання (для цілей розділу V цього Кодексу) - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податкової/., періоді, та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що бут/ використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України, до податкового кредит, відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема із придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно із пунктом 200.1 статті 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Виходячи з системного аналізу викладених вище положень ПК України, податок на додану вартість - це загальнодержавний непрямий податок, який сплачується покупцем (споживачем робіт, послуг), але його облік та перерахування до державного бюджету здійснює продавець (виробник, надавач послуг), тобто особа, що здійснює господарську діяльність (платник податку).

В структурі загальної вартості товару за Договором сума ПДВ в розмірі 248 224,70 грн в контексті визначеного ПК України механізму справляння ПДВ є податковим зобов`язанням продавця послуг (Позивача), яке відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України являється складовою загальної суми податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду, яке після вирахування з неї суми податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду, визначає суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) Позивачем до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню.

Нарахування передбачених статтями 536 та 625 ЦК України процентів за своєю правовою природою не може застосовуватись до об`єктів за відсутності відносин користування чужими коштами, в даному випадку до об`єкту, що є елементом системи справляння податку на додану вартість, функціонування якої регулюється ПК України.

Індекс споживчих цін це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Індекс споживчих цін є показником, що застосовується для цілей Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-ХІІ, визначається в порядку, визначеному Методикою розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженою наказом Державного комітету статистики від 27.07.2007 № 265.

У сфері справляння податків і зборів застосування індексу споживчих цін передбачено положеннями абзацу дев`ятого пункту 4 розділу XIX Податкового кодексу України.

Так, зазначеною нормою ПК України Кабінет Міністрів України зобов`язано щорічно до 1 червня у разі необхідності вносити до Верховної Ради України проект закону про внесення змін до цього Кодексу щодо ставок оподаткування, визначених в абсолютних значеннях, з урахуванням індексів споживчих цін, індексів цін виробників промислової продукції з таких податків і зборів: акцизний податок; екологічний податок; рентна плата.

Крім того, ПК України передбачено застосування індексу споживчих цін для цілей індексації нормативної грошової оцінки земель (стаття 289 ПК України).

Індексація сум податку на додану вартість із застосуванням індексу споживчих цін ані ПК України ані будь-яким іншим законодавчим актом України не передбачена.

Таким чином індексація Позивачем сум податку на додану вартість (248 224,70 грн), нарахованих на вартість товару за Договором, є необґрунтованою, такою, що суперечить її правовій природі, як способу захисту майнового права та інтересу, та не передбачена діючим законодавством.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити.

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 28.10.2022.

Суддя В.І. Мельник