ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2022 р. Справа №914/551/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді: Плотніцького Б.Д.

Суддів: Кравчук Н.М.

Матущак О.І.

за участю секретаря судового засідання Процевич Р.Б.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Оксі Банк» вих..№8100-0938 від 27.09.2022 (вх. № 01-05/2406/22 від 29.09.2022)

на рішення Господарського суду Львівської області від 07.09.2022 (повний текст рішення складено та підписано 19.09.2022, суддя Долінська О.З.)

у справі №914/551/22

за позовом: Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача: Акціонерного товариства «Оксі Банк», м. Львів

про стягнення неустойки в розмірі 1 346 573,00 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Чижович І.З. (в порядку самопредставництва);

від відповідача: Скрут Л.Б. адвокат (довіреність б/н 26.11.2020).

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідача: Акціонерного товариства «Оксі Банк» про стягнення неустойки в розмірі 1 346 573,00 грн..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.07.2004 року між Львівським комунальним підприємством «Рембуд» та ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер» укладено договір оренди № 17 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) (далі-Договір).

Відповідно до умов цього договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно (далі - об`єкт оренди) - приміщення за адресою: м. Львів, пл.Галицька,15, загальною площею 215,7 кв.м., для розташування установ банку.

Позивач зазначає про те, що з огляду на те, що об`єкт оренди перебував в комунальній власності, 12.10.2016 р. між Львівським комунальним підприємством «Рембуд» та Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради було укладено договір відступлення права вимоги (реєстр. № 763), відповідно до якого Управління зайняло місце орендодавця в договорі оренди № 17 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) від 30.07.2004.

Таким чином, Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради виконувало повноваження орендодавця за Договором.

24.01.2014 року між Відкритим акціонерним товариством «Селянський комерційний банк «Дністер» та Публічним акціонерним товариством «Оксі Банк» (надалі відповідач) було укладено договір суборенди нерухомого майна нежитлових приміщень загальною площею 217,8 кв.м. за адресою: м. Львів, пл. Галицька,15 для розташування установ банку.

Таким чином, на думку позивача, договір суборенди від 24.01.2014 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Селянський комерційний банк «Дністер» та Публічним акціонерним товариством «Оксі Банк», припинив свою дію одночасно з первинним договором оренди - 01.08.2019 року.

22.02.2017 року за актом приймання-передачі (вих.№5004-144) ПАТ «Оксі Банк» (відповідач у справі) повернув ЛКП «Агенція ресурсів Львівської міської ради» частину приміщень загальною площею 126,1 кв.м., що знаходяться за адресою: м.Львів, площа Галицька, 15.

Вказані обставини встановлені рішеннями судів у справі № 914/2136/19 та у справі № 914/167/20.

11.10.2021 р. відповідно до акту приймання-передачі, АТ «Оксі Банк» було проведено вивільнення нежитлових приміщень площею 91,7 кв. м., що знаходяться за адресою: м. Львів, пл. Галицька, 15.

Згідно договору суборенди з ВАТ «Селянський комерційний банк» «Дністер», АТ «Оксі Банк» сплачувало орендну плату напряму на рахунок Управління комунальної власності.

Зміни в нарахуваннях відбулись відповідно до рішення Господарського суду Львівської області у справі №914/2699/16, яке в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили.

З січня 2017 року ПАТ «Оксі Банк» сплачувало орендну плату з урахуванням змін, внесених рішенням суду, що підтверджується актами звірки та листом ПАТ «Оксі Банк» від 30.07.2018 року, який долучено позивачем до матеріалів справи.

Керуючись визначеним розміром орендної плати, з урахуванням змін згідно рішення Господарського суду Львівської області у справі № 914/2699/16 від 20.12.2016 р. та відкритими даними про показник інфляції у відповідності до розміру займаної площі та Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова, затвердженої ухвалою Львівської міської ради №897 від 07.06.2007 р. ( із змінами і доповненнями), Управління комунальної власності провело обґрунтований розрахунок боргу, який виклало у формі довідки за вих. № 4-2302-50848 від 16.12.2021. Як зазначає позивач, цей розрахунок відображує заборгованість за кожен місяць з урахуванням інфляції, наявні оплати та остаточну суму заборгованості і долучений, як додаток до позовної заяви.

Таким чином, за період з 01.08.2019 року по 11.10.2021 року (момент звільнення приміщення) Відповідач допустив заборгованість зі сплати неустойки у сумі 1 346 573,00 грн. із врахуванням здійснених відповідачем проплат.

На підставі викладеного, Управління комунальної власності вважає за необхідне заявити до АТ «Оксі Банк» позовну вимогу про стягнення заборгованості за незаконне користування приміщенням.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 09.09.2022 позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача: Акціонерного товариства «Оксі Банк» (79019, м. Львів, вул. Газова, 17; код ЄДРПОУ №09306278) користь позивача: Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Галицька, 15; код ЄДРПОУ №25558625) 1 346 573,00 грн. заборгованості із сплати неустойки та 20 198,59 грн. понесених витрат на сплату судового збору.

При постановленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції прийшов до висновку, що матеріалами справи підтверджено неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо повернення позивачу орендованих приміщень у зв`язку із припинення дії Договору суборенди від 24.01.2014 р., а також зобов`язань щодо сплати нарахованої у відповідності до ст.785 ЦК України неустойки, беручи до уваги наявність вини відповідача, відсутність доказів погашення заборгованості, стягнення якої є предметом спору у цій справі, перевіривши розрахунок нарахованої неустойки, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 1 346 573,00 грн. заборгованості із сплати неустойки є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення повністю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Акціонерне товариство «Оксі Банк» оскаржило таке в апеляційному порядку.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що позовна заява УКВ ДЕР Львівської міської ради до АТ «Оксі Банк», яка перебувала на розгляді в головуючого судді Долінської 0.3. та якій був присвоєний номер 914/551/22 - в АТ «Оксі Банк» не надсилалась (в АТ «Оксі Банк» залишився примірник позовної заяви, який був повернутий позивачу).

Як стверджує апелянт, в банк надходила позовна заява УКВ ДЕР Львівської міської ради від 30.12.2021 вих.№2302-вих-124753, яка була повернута позивачу у справі №914/205/22.

Крім того, як стверджує апелянт, у позовній заяві УКВ ДЕР Львівської міської ради до АТ «Оксі Банк» про стягнення неустойки - немає (не наведено) обґрунтованого розрахунку суми, що стягується. Відтак у суду першої інстанції не було підстав вирішувати про стягнення з відповідача 1 346 573,00 грн. заборгованості зі сплати неустойки - оскільки зі змісту позовної заяви не вбачається, звідки вона виникла, вона просто зазначена позивачем у прохальній частині позовної заяви.

Щодо невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, то апелянт зазначає, що в жовтні 2019 УКВ звернулося до суду з позовом до АТ «Оксі Банк» про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням шляхом виселення. Банк не погоджувався із твердженням позивача, оскільки вважав себе Орендарем, а не суборендарем приміщень за адресою м. Львів, пл. Галицька, 15. Відносини між АТ «ОКСІ БАНК» та Орендодавцем виникли ще у 2010 році на підставі п.7.1 Договору суборенди №1 від 29.01.2010. Строк дії цього договору станом на день звернення позивача до суду не закінчився (строк до 23.11.2019р.) - а отже - позов Банк вважав безпідставним.

Враховуючи різне трактування правовідносин, що склалися, банк змушений був звернутися до суду із позовом до УКВ із позовною вимогою про визнання Договору суборенди №1 від 29.01.2010 - договором оренди. Остаточне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог банку прийняв Верховний суд 09.09.2021 - тобто, до цього моменту не було відомо яке саме остаточне рішення буде прийнято судом. В подальшому, 11.10.2021р. між банком та балансоутримувачем приміщення було підписано Акт прийому - передачі приміщення.

Таким чином, враховуючи судові процеси стосовно спірного приміщення, апелянт вважає, що добросовісно користувався нежитловим приміщенням упродовж спірного періоду, оскільки мав обґрунтовані сподівання на вирішення судових спорів на свою користь. А отже, як стверджує апелянт, в діях банку відсутня вина.

З огляду на вищенаведене, апелянт просить суд рішення господарського суду Львівської області від 07.09.2022 скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, такими, що не спростовують висновків Господарського суду, законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення.

Заперечуючи проти вимог апеляційної скарги, позивач вказує, що фактично доводи апеляційної скарги зводяться до заперечень на позовні вимоги, які досліджувались судом першої інстанції, та жодних обґрунтувань стосовно незаконності дій суду щодо їх відхилення скаржником не наведено.

В судове засідання 16.11.2022 з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, підтримав доводи, викладені в відзиві на апеляційну скаргу, та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задоволити, а оскаржуване рішення суду скасувати.

Під час розгляду справи відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст. 35, 36, 37 ГПК України від учасників судового процесу не надходило.

Судове засідання фіксувалось за допомогою технічних засобів звукозапису, згідно зі ст. 222 ГПК України.

Обставини справи встановлені судами першої та апеляційної інстанції.

30.07.2004 між Львівським комунальним підприємством «Рембуд» (орендодавець за договором) та Відкритим акціонерним товариством «Селянський комерційний банк «Дністер»(орендар за договором) укладено договір №17 оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень), згідно умов п.1 якого, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, приміщення загальною площею 215,7 кв.м. за адресою: м. Львів, пл.Галицька,15. Вартість об`єкта оренди визначена станом на 01.06.2004 і становила 397'890,00 грн. відповідно до звіту про експертну оцінку, затвердженого наказом від 28.07.2004 №296е.

Цільове призначення об`єкта оренди - розташування установ банку (п.2 договору № 17 від 30.07.2004).

Пунктом 4.1 та 4.3 договору № 17 від 30.07.2004 сторони встановили, що термін договору оренди визначений з 01.08.2004 до 01.08.2009 включно. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Чинність договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об`єкта оренди орендарем; загибелі об`єкта оренди; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду, господарського суду; банкрутства орендаря та в інших випадках, прямо передбачених чинним законодавством України (п.4.8 договору).

Відповідно до п.7.19 договору, орендар має право здавати частину об`єкта оренди у суборенду іншим особам чи організаціям лише за письмовим погодженням орендодавця.

22.10.2004 та 17.10.2007 до зазначеного договору внесено зміни у зв`язку із зміною загальної площі орендованих приміщень.

Повернення орендодавцю об`єкта оренди здійснюється після закінчення терміну дії договору або дострокового його припинення чи розірвання. Сторони повинні приступити до передачі об`єкта оренди протягом п`яти днів з моменту закінчення терміну оренди. Об`єкт оренди повинен бути переданий орендарем та прийнятий орендодавцем (чи за його дорученням - балансоутримувачем) протягом 15 днів з моменту настання однієї з подій, вказаних в п.9.1 цього договору. При передачі об`єкта оренди складається акт здачі-приймання, який підписується сторонами. Об`єкт оренди вважається переданим орендодавцю з моменту підписання акту здачі-приймання. У разі припинення або розірвання договору, орендар повинен повернути орендодавцеві об`єкт оренди у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану об`єкта оренди з вини орендаря. Орендар вправі залишити за собою проведені ним поліпшення орендованого майна, здійснені за рахунок власних коштів, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без заподіяння йому шкоди (розділ 9 договору оренди).

24.01.2014 між ВАТ "Селянський комерційний банк "Дністер" (за договором -суборендодавець), ПАТ "Оксі Банк" (за договором -суборендар) та Львівським комунальним підприємством "Рембуд" (за договором орендодавець) укладено договір суборенди, відповідно до умов якого, суборендодавець надав в суборенду суборендарю, а суборендар орендує в суборендодавця протягом терміну суборенди, зазначеного в п. 2.1 цього договору, приміщення загальною площею 217,8 кв.м., які розташовані за адресою: м. Львів, площа Галицька, 15.

12.10.2016 між Львівським комунальним підприємством «Рембуд» (первісний кредитор) та Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (новий кредитор, позивач у справі) укладено договір про відступлення права вимоги. За умовами вказаного договору первісний кредитор (ЛКП «Рембуд») передає належне йому право вимоги, згідно з договором оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №17 від 30.07.2004, укладеним між ЛКП «Рембуд» та АТ «Селянський комерційний банк «Дністер» (основний договір) з усіма додатками до нього, а новий кредитор (УКВ ДЕП ЛМР) прийняв право вимоги, що належить первісному кредитору за основним договором. Внаслідок укладення цього договору Управління займає місце орендодавця в зобов`язаннях, що виникли з основного договору в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору (п.1.2 договору).

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Львівської області від 20.12.2016 у справі №914/2699/16 задоволено позовні вимоги Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради до ВАТ «СКБ «Дністер» за участю третьої особи ПАТ «Оксі Банк», та внесено зміни в договір оренди №17 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщення) від 30.07.2004, укладений між Львівським комунальним підприємством «Рембуд» (передав свої повноваження Управлінню комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради) та ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер», а саме:

- абзац 4 розділу 1 договору викладено в такій редакції: Згідно з висновком оцінювача, затвердженим наказом Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 14.06.2016 №1983/е, ринкова вартість об`єкта оренди станом на 30.04.2016 становить 6'019'200,00 грн. (шість мільйонів дев`ятнадцять тисяч двісті гривень 00 коп.) без ПДВ;

- пункт 5.1 договору викладено в такій редакції : Розмір орендної плати за Об`єкт оренди визначається відповідно до Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова, затвердженої ухвалою Львівської міської ради №897 від 07.06.2007 ( із змінами і доповненнями) і складає 86'380,54 грн. ( вісімдесят шість тисяч триста вісімдесят гривень 54 коп.) без ПДВ за жовтень 2016 року. Розмір орендної плати підлягає індексації за відповідний період (місяць квартал, рік). Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється в порядку, визначеному чинним законодавством;

- пункт 5.3 договору викладено в редакції: Орендну плату Орендар сплачує не пізніше 20 числа місяця за попередній місяць через перерахування коштів на рахунок Орендодавця.

У разі прострочення сплати орендних платежів Орендар сплачує пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення , включаючи день оплати.

Несплата орендної плати протягом трьох місяців з дня закінчення строку платежу є підставою для дострокового розірвання договору оренди.

Рішення Господарського суду Львівської області від 20.12.2016 у справі № 914/2699/16 в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили.

22.02.2017 р. за актом приймання-передачі (вих.№5004-144) ПАТ «Оксі Банк» (відповідач у справі) повернув ЛКП «Агенція ресурсів Львівської міської ради» частину приміщень загальною площею 126,1 кв.м. під індексами: 73, 74, 75а, 75б, 75в, 75г, 75д, 75, що знаходяться за адресою: м. Львів, площа Галицька, 15. Вказаний акт приймання-передачі долучений позивачем до матеріалів справи.

Рішенням Господарського суду Львівської області у справі № 914/2136/19 від 23.09.2021 за позовом Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, до відповідача: Акціонерного товариства «Оксі Банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Львівського комунального підприємства «Рембуд» про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням шляхом виселення позовні вимоги задоволено повністю. Зобов`язано Акціонерне товариство «Оксі Банк» усунути перешкоди в користуванні майном шляхом виселення із нежитлових приміщень по пл. Галицькій, 15 у м. Львові, загальною площею 91,7 кв.м., а саме приміщень першого поверху, позначених на плані цифрами 1, 2, 2а, 3, 3а, 4, 4а, та приміщень підвалу, позначених на плані цифрами V та VI.

Вказаним рішенням суду у справі № 914/2136/19 від 23.09.2021 встановлено, що 05.08.2019 Управління комунальної власності ДЕР ЛМР повідомило орендаря ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер» про припинення договірних відносин, у зв`язку з закінченням терміну дії договору оренди 01.08.2019 (повідомлення за вих.№2302-вих-3708 від 05.08.2019 надіслано 06.08.2019 на адреси орендаря: м. Львів, вул. Переяславська, 6а та м. Львів, пл. Галицька, 15). Листом за вих.№2302-вих-3707 від 05.08.2019 Управління звернулося до АТ «Оксі Банк» та зазначило про необхідність повернення об`єкта суборенди балансоутримувачу ЛКП «Агенція ресурсів Львівської міської ради».

Листом від 12.08.2019 за №1111-533 АТ «Оксі Банк» повідомив позивача, що договір суборенди №1 від 29.01.2010 з додатковим договором до нього від 24.01.2014 вважає продовженим до 23.11.2019, а тому відмовився повертати спірні приміщення.

У січні 2020 року Акціонерне товариство «Оксі Банк» звернулося до суду з позовом до Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Львівське комунальне підприємство «Рембуд», та за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Львівська міська рада) про визнання договору суборенди №1 від 29.01.2010 (зі змінами), укладеного між ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер», АТ публічного типу «Оксі Банк» (правонаступником якого є АТ "Оксі Банк") та ЛКП «Рембуд», договором оренди, а також про зобов`язання відповідача укласти з позивачем договір оренди на новий термін. Позовні вимоги позивача були обґрунтовані тим, що на підставі п.7.1 договору суборенди, останній слід вважати договором оренди, і оскільки відповідач вважає припиненим договір оренди 01.08.2019, то позивач має переважне право на переукладення договору оренди на новий термін, як належний орендар.

Відмовляючи у задоволенні позову, Господарський суд Львівської області у рішенні від 11.08.2020 р. у справі №914/167/20, з висновками якого погодився суд апеляційної та касаційної інстанції, виходив з того, що договір суборенди є похідним від договору оренди і може зберігати свою чинність виключно протягом строку дії договору найму; у разі втрати чинності договором оренди припиняються права наймача на орендоване майно, зокрема, право передання його в суборенду. Суд встановив, що договір оренди припинив свою дію також 01.08.2019. Відтак, спірний договір суборенди припинив свою дію одночасно з первинним договором оренди 01.08.2019. При цьому, суд визнав необґрунтованими посилання позивача на умови п.7.1 договору суборенди, відповідно до якого у випадку дострокового розірвання або припинення первинного договору оренди, зокрема, у випадку ліквідації суборендодавця, суборендар та орендодавець продовжують виконувати обов`язки за цим договором в повному обсязі, внаслідок чого цей договір продовжує діяти як договір оренди і надалі вважається укладеним між суборендарем та орендодавцем, та за яким орендодавець набуває права та обов`язки орендодавця та суборендодавця за цим договором до моменту укладення нового договору, оскільки позивачем не доведено настання наслідків, зазначених у вказаному пункті договору суборенди. Верховний Суд у даній справі відзначив, що: …зважаючи на умову п.7.1 та інші умови, погоджені сторонами у додатковому договорі від 24.01.2014 до договору суборенди, сторони (в тому числі і суборендодавець і суборендар (позивач у справі) визнали факт існування між ними правовідносин суборенди та чинність основного договору оренди станом на час укладення додаткового договору до договору суборенди, у зв`язку з чим твердження позивача про припинення договору оренди ще у 2010 році, у зв`язку з банкрутством суборендодавця ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер», правильно визнані апеляційним господарським судом безпідставними… Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер» станом на 01.08.2019 та станом на час винесення постанови апеляційним судом не ліквідоване і перебувало в стані припинення, що свідчить про відсутність підстав вважати, що договір оренди №17 від 30.07.2004 був достроково припинений, а договір суборенди на підставі п.7.1 останнього трансформувався у договір оренди.

11.10.2021 відповідно до акту здачі-приймання АТ «Оксі Банк» було проведено вивільнення нежитлових приміщень площею 91,7 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Львів, пл. Галицька, 15. Вказаний акт здачі-приймання долучений позивачем до матеріалів справи, що не заперечується відповідачем.

Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради заявило позовну вимогу до відповідача про стягнення заборгованості за незаконне користування відповідачем приміщення зі сплати неустойки в розмірі 1 346 573,00 грн. на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Норми права та висновки, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи і заперечення, які наведені в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального та дотримання норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною 7 ст. 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України, яка кореспондується з приписами ст. 759 ЦК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

За приписами ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч.1 ст. 763 ЦК України).

За приписами ст. 774 ЦК України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.01.2014 р. між ВАТ "Селянський комерційний банк "Дністер" (за договором -суборендодавець), ПАТ "Оксі Банк" (за договором -суборендар) та Львівським комунальним підприємством "Рембуд" (за договором орендодавець) було укладено договір суборенди нерухомого майна нежитлових приміщень загальною площею 217,8 кв.м. за адресою: м. Львів, пл. Галицька,15 для розташування установ банку.

З аналізу положень ст.ст. 761, 774 ЦК України вбачається, що договір суборенди (піднайму) є похідним від договору оренди (найму) і може зберігати свою чинність виключно протягом строку дії договору оренди (найму). У разі втрати чинності договором оренди припиняються права наймача на орендоване майно, зокрема, право передання його в суборенду.

З огляду на викладене договір суборенди припиняється одночасно з припиненням договору оренди, на підставі якого він укладався, незалежно від підстав його припинення. Дія договору суборенди поза межами договору оренди суперечить природі договору суборенди (постанови Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №909/500/18, від 16.03.2018 у справі №910/17082/17, від 04.12.2018 у справі №910/19775/17).

Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.08.2020 р. у справі №914/167/20 в задоволенні позовних вимог АТ ОКСІ БАНК до відповідача: Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, за участю третьої особи - 1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Львівської міської ради та третьої особи - 2 без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Львівського комунального підприємства Рембуд про: визнання договору суборенди договором оренди та зобов`язання укласти договір оренди на новий термін відмовлено повністю. Вказане рішення суду від 11.08.2020 р. у справі №914/167/20 залишене без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 р. та постановою Верховного Суду від 09.09.2021 р., в якому судом встановлено, що договір №17 оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщення) від 30.07.2004 р. та договір суборенди від 24.01.2014 р. припинили свою дію - 01.08.2019 року.

Таким чином, договір суборенди від 24.01.2014 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством Селянський комерційний банк Дністер та Публічним акціонерним товариством Оксі Банк, припинив свою дію одночасно з припиненням дії первинного договору оренди - 01.08.2019 року.

У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 251, ч. 1 ст. 252 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк може бути визначений актами цивільного законодавства, правочином або рішенням.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Отже, за домовленістю сторін у відповідному правочині встановлюються договірні строки з метою визначення сторонами за договором певного періоду у часі, у який мають бути виконані конкретні зобов`язання, визначені договором.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що господарський суд дійшов вірного висновку про встановлення законодавчого та договірного обов`язку відповідача повернути майно позивачу з настанням підстав для припинення договору суборенди, а саме починаючи із наступного дня закінчення строків його дії, а саме з 02.08.2019 (строк дії договору до 01.08.2019), склавши відповідний акт приймання-передачі.

22.02.2017 року за актом приймання-передачі (вих.№5004-144) ПАТ Оксі Банк (відповідач у справі) повернув ЛКП Агенція ресурсів Львівської міської ради частину приміщень загальною площею 126,1 кв.м., що знаходяться за адресою: м.Львів, площа Галицька, 15 (а.с. 51).

Вказані обставини встановлені рішеннями судів у справах № 914/2136/19 та № 914/167/20.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

11.10.2021 р. відповідно до акту приймання-передачі, АТ ОКСІ БАНК було проведено вивільнення нежитлових приміщень площею 91,7 кв. м., що знаходяться за адресою: м. Львів, пл. Галицька, 15 (а.с. 52).

Відповідно до п.2.3. Договору суборенди від 24.01.2014 р., після закінчення або дострокового припинення терміну суборенди, суборендар повертає суборендодавцеві приміщення за актом приймання передачі примішень, у стані не гіршому від того, в якому приміщення перебували на дату підписання цього договору, враховуючи нормальний знос протягом терміну суборенди.

Господарський суд підставно врахував, що відповідно до ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо доведе, що вона вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Апелянт вказує, що його вина у неповернені майна із суборенди відсутня, оскільки через різне трактування правовідносин, що склалися, банк змушений був звернутися до суду із позовом до УКВ із позовною вимогою про визнання Договору суборенди №1 від 29.01.2010 - договором оренди. Остаточне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог банку прийняв Верховний суд 09.09.2021 - тобто, до цього моменту не було відомо, яке саме остаточне рішення буде прийнято судом. В подальшому, 11.10.2021р. між банком та балансоутримувачем приміщення було підписано Акт прийому - передачі приміщення.

Таким чином, враховуючи судові процеси стосовно спірного приміщення, апелянт вважає, що добросовісно користувався нежитловим приміщенням упродовж спірного періоду, оскільки мав обґрунтовані сподівання на вирішення судових спорів на свою користь. А отже, як стверджує апелянт, в діях банку відсутня вина.

Разом з тим, у контексті обов`язку відповідача повернути майно за закінченням строків дії договору суборенди та висловлених ним причин такого невиконання, колегія суддів зазначає, що наведені відповідачем причини неповернення майна не вказують на об`єктивну неможливість повернути майно по завершенню дії договорів, оскільки за їх умовами саме на відповідача покладений обов`язок з повернення майна та складення відповідних актів приймання-передачі.

Як встановлено судом, 22.02.2017 року за актом приймання-передачі (вих.№5004-144) ПАТ Оксі Банк (відповідач у справі) повернув ЛКП Агенція ресурсів Львівської міської ради частину приміщень загальною площею 126,1 кв.м., що знаходяться за адресою: м.Львів, площа Галицька, 15 (а.с. 51).

11.10.2021 р. відповідно до акту приймання-передачі,АТ ОКСІ БАНК було проведено вивільнення нежитлових приміщень площею 91,7 кв. м., що знаходяться за адресою: м. Львів, пл. Галицька, 15 (а.с. 52).

Отже, відповідачем порушено виконання передбаченого Договором суборенди від 24.01.2014 обов`язку щодо повернення об`єкту суборенди позивачу.

Згідно з ч. 2 ст. 785 ЦК України якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Отже, неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і для притягнення наймача, який порушив зобов`язання, до такої відповідальності необхідна наявність його вини (умислу або необережності) відповідно до вимог ст. 614 ЦК України.

Для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 ЦК України, необхідна наявність вини (умислу або необережності) у особи, яка порушила зобов`язання відповідно до вимог ст. 614 ЦК України. Тобто необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 11.04.2018р. у справі №914/4238/15).

Відповідно до довідки Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради за вих. № 4-2302-8720 від 31.03.2022 р., яка долучена позивачем до матеріалів справи, заборгованість відповідача зі сплати неустойки за період з 01.07.2019 року до 01.10.2021 р. із зарахуванням здійснених відповідачем проплат за цей період, становить 1 346 573,00 грн., у якій в графі Борг на початок місяця по оренді станом на 01.08.2019 р. відображена нарахована орендна плата за липень 2019 року в суму 57 628,78 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 23.09.2021 року у справі № 914/2136/19 та рішенням Господарського суду Львівської області від 11.08.2020 р. у справі №914/167/20, яке залишене без змін Постановою Західного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 р. та Постановою Верховного Суду від 09.09.2021 встановлено, що договір №17 оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщення) від 30.07.2004 припинив свою дію 01.08.2019 року.

Згідно із ст.774 ЦК України строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму.

Таким чином, договір суборенди від 24.01.2014 року припинив свою дію одночасно з первинним договором оренди - 01.08.2019 року

Також рішенням Господарського суду Львівської області від 23.09.2021 р. у справі №914/2136/19 встановлено, що оскільки строк дії договорів закінчився 01.08.2019 р, то з наступного дня відповідач не вправі користуватися спірним приміщенням і зобов`язаний звільнити його.

Як встановлено господарським судом, неповернення майна за Договором суборенди у період після закінчення строку їх дії, відбулося виключно з вини самого суборендаря (відповідача), який не повернув майно позивачу, у зв`язку з чим він повинен нести відповідальність за невиконання господарського зобов`язання стосовно повернення майна.

Встановивши зазначені обставини, господарський суд дійшов правильного висновку про те, що неповернення майна з оренди є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною 2 статті 785 ЦК України.

При цьому, господарський суд обґрунтовано виходив з того, що передбачена ч. 2 ст. 785 ЦК України неустойка є подвійною платою за користування річчю за час прострочення, а не штрафною санкцією в розумінні 230 ГК України.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Згідно з ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Покладення на суб`єкта господарювання нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Аналіз правових норм, зокрема, ст. 230 ГК України та ч. 2 ст. 785 ЦК України дає підстави для висновку про те, що штраф та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.03.2018 у справі № 914/730/17 та від 30.10.2019 у справі № 924/80/19.

Як вже зазначалось вище, Договір діяв до 01.08.2019 року, відтак в графі нарахування 01.08.2019 р. в довідці про заборгованість відображена сума 1 853,41 грн., яка становить собою нараховану за 01.08.2019 орендну плату, що була сплачена Відповідачем 17.09.2019 р. згідно із банківськими виписками по рахунку, копії яких долучено до матеріалів справи.

Із 02.08.2019 розпочалось нарахування неустойки, яку відповідач, як свідчать, надані ним копії платіжних доручень та надані позивачем банківські виписки по рахунку, оплачував не в повному обсязі, відтак, стягнення решти заборгованості із неустойки в сумі 1 346 573,00 грн. стали предметом позовних вимог. Вивільнення нежитлових приміщень відбулося згідно з актом приймання-передачі від 11.10.2021 р., відтак нарахування неустойки по 11.10.2021 рік відповідає законодавству.

Таким чином, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу неустойку у вигляді подвійної орендної плати за кожним з договорів суборенди за період з 02.08.2019 по 11.10.2021.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши розрахунки неустойки суду першої інстанції, вважає їх арифметично вірними та погоджується з висновком місцевого господарського суду про стягнення загальної суми неустойки за договором суборенди у розмірі 1 853,41 грн.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що, приймаючи рішення про задоволення позову, місцевий господарський суд всебічно, повно і об`єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення, яке відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшло свого підтвердження, в зв`язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції виходить з того, що Європейським судом з прав людини у рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Однак, апелянтом, всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б спростували факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

У відповідності до ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновок місцевого господарського суду, тому підстав для її задоволення не має, оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на вищенаведене, Західний апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства «Оксі Банк», зміни чи скасування рішення Господарського суду Львівської від 07.09.2022 у справі №914/551/22. Порушень норм процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції у даній справі, судовою колегією не встановлено.

Судові витрати.

У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд на підставі ст. 129 ГПК України дійшов до висновку про покладення на апелянта витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 86, 129, 236, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оксі Банк» вих..№8100-0938 від 27.09.2022 (вх. № 01-05/2406/22 від 29.09.2022) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 07.09.2022 у справі №914/551/22 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи в апеляційному порядку покласти на апелянта.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 28.11.2022.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя Плотніцький Б.Д.

Суддя Кравчук Н.М.

Суддя Матущак О.І.