ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 рокуСправа № 912/977/22

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Кабакової В.Г. за участі секретаря судового засідання Лупенко А.І., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу № 912/977/22

за позовом Пантаївської селищної ради, вул. Магістральна, буд. 49, смт Пантаївка, м. Олександрія, Кіровоградська область, 28023

до відповідача Виробничо-комерційної фірми у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Макбо-94", вул. Добровольського, буд. 6-Б, м. Кропивницький, 25005

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватного сільськогосподарського підприємства "Агро-Трейдінг", вул. Степова, 59, Кіровоградська область, Знам`янський район, с. Диківка, 27428,

про розірвання договору, зобов`язання повернути земельну ділянку

Представники сторін:

від позивача - Кривенко М.П., адвокат, ордер серії ВА №1036505 від 28.07.22, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №000259 від 04.01.19;

від відповідача - Любченко В.М. адвокат, ордер серії ВА №1037474 від 16.08.2022, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №000187 від 07.05.2018;

від третьої особи - участі не брали.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Пантаївської селищної ради до Виробничо-комерційної фірми у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Макбо-94" з вимогами про

- розірвання договору оренди землі від 27.08.2009, зареєстрованого у Знам`янському міськрайонному відділ КРФ ДП "ЦДЗК" від 27.08.2009 за №63, право оренди земельної ділянки на підставі якого зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.09.2019, номер запису про інше речове право: 33075329;

- зобов`язання повернути земельну ділянку комунальної власності сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 63,3332 га кадастровий номер :02:000:9030,

- покладення судових витрат.

Ухвалою від 02.08.2022 господарський суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 26.08.2022, залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватне сільськогосподарське підприємство "Агро-Трейдінг" (27428, Кіровоградська область, Знам`янський район, с. Диківка, вул. Степова, 59, ідентифікаційний код 32737736) та встановив сторонам строк для подачі заяв по суті.

11.08.2022 через систему "Електронний суд" від позивача на виконання ухвали суду від 02.08.2022 до суду надійшли електронні копії доказів направлення позовних матеріалів на адресу третьої особи.

25.08.2022 від Виробничо-комерційної фірми у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Макбо-94" до суду надійшов відзив на позовну заяву, з доказами його направлення позивачу, за змістом якого відповідач вважає, що в задоволенні позову треба відмовити у повному обсязі .

26.08.2022 господарський суд відкрив підготовче засідання та оголосив перерву до 15.09.2022, про що постановлено протокольну ухвалу.

В підготовчому засіданні 15.09.2022 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та повідомив, що позивач не має наміру скористатись процесуальним правом на подання відповіді на відзив. Представник відповідача позов заперечив повністю та повідомив, що подасть до суду докази електронної реєстрації внесення змін до договору суборенди, а також подав до суду докази на підтвердження понесених відповідачем витрат пов`язаних з розглядом справи №912/977/22 за переліком, наведеним в супровідному листі від 15.09.2022.

Ухвалою від 15.09.2022 господарський суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів. Закрив підготовче провадження у справі №912/977/22 та призначив справу до судового розгляду по суті на 19.10.2022. Встановив відповідачу строк до 19.10.2022 для подання доказів, про які було зазначено його представником в підготовчому засіданні 15.09.2022 з доказами їх направлення іншим учасникам справи.

19.10.2022 до суду від позивача надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Також, 19.10.2022 відповідачем разом із супровідним листом надано копію рішення Диківської сільської ради №695 від 24.05.2019, повідомлення та додаткової угоди.

19.10.2022 в судовому засіданні оголошено перерву до 02.11.2022.

02.11.2022 в судовому засіданні оголошено перерву до 14.11.2022.

08.11.2022 позивач подав суду через систему "Електронний суд" додаткові пояснення у справі.

Представник позивача в судовому засіданні 14.11.2022 підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача заперечив позовні вимоги повністю.

Представника відповідача було уповноважено довести зміст ухвали від 02.11.20212 до відома третьої особи.

В засіданні представником відповідача зазначено суду, що третю особу було ознайомлено із змістом ухвали так як директор відповідача є засновником третьої особи. Позивач і відповідач не заперечили проти розгляду справи за відсутності третьої особи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступні обставини.

27.08.2009 між Знам`янською районною державною адміністрацією (орендодавець) та Виробничо-комерційною фірмою у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Макбо-94" (орендар) укладено Договір оренди землі (далі - Договір оренди), за умовами п. 1.1. якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Диківської сільської ради (а.с. 9-13). Підставою укладення Договору оренди є розпорядження голови Знам`янської районної державної адміністрації від 29.12.2007 № 635-р, від 07.11.2008 №495-р та від 17.04.2009 № 192-р.

Згідно з п. 2. Договору оренди в оренду передається земельна ділянка із кадастровим номером :02:000:9030 площею 63,32 га - ріллі, із земель резервного фонду Диківської сільської ради із загальної площі 333,82 га, відповідно до голови Знам`янської районної державної адміністрації від 29.12.2007 № 635-р.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки в цінах 1995 року становила 281 535 грн, станом на 01.01.2009 (коефіцієнт індексації 3,022) становить 850 799 грн (п. 5 Договору).

Договір оренди укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (п. 8 Договору оренди).

Орендар зобов`язався не укладати договори суборенди без згоди орендодавця (п. 31 Договору оренди).

Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізацію юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору (п. 40 Договору оренди).

Договір оренди набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п. 43 Договору).

Договір оренди підписано сторонами та скріплено печатками.

27.08.2009 Договір зареєстровано у Знам`янському відділі КРФ ДП "ЦДЗК" за №63.

Таким чином, строк дії Договору оренди визначений до 27.08.2017.

14.12.2010 між Виробничо-комерційною фірмою у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Макбо-94" та Приватним сільськогосподарським підприємством "Агро-Трейдінг" (суборендар) укладено Договір суборенди землі (далі - Договір суборенди), зареєстрований у Знам`янському відділі Державного підприємства "Кіровоградська регіональна філія центру державного земельного кадастру" Держкомземі України, про що у книзі реєстрації договорів оренди земель вчинено запис від 18.07.2011 за № 00351, за умовами п. 1. якого орендар надає, а суборендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Диківської сільської ради.

Підставою укладення Договору суборенди є, в тому числі, узгодження Орендодавця шляхом видачі розпорядження голови Знам`янської районної державної адміністрації від 09.02.2010 № 63-р (п. 3 Договору суборенди) (а.с. 52).

Згідно з п. 4. Договору суборенди в суборенду передається земельна ділянка із кадастровим номером :02:000:9030 площею 63,32 га - ріллі, яка належить до земель запасу Диківської сільської ради.

Договір суборенди укладено на 8 років 7 місяців і цей строк міг бути скорочений за згодою сторін. Строк суборенди не може перевищувати строку, визначеного договором оренди землі №63 від 27 серпня 2007 року (п. 10 Договору суборенди).

Договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п. 41 Договору суборенди).

Договір суборенди підписано сторонами та скріплено печатками та 18.07.2011 зареєстровано у Знам`янському відділі Державного підприємства "Кіровоградська регіональна філія центру державного земельного кадастру" Держкомземі України, про що у книзі реєстрації договорів оренди земель вчинено запис за №00351.

В подальшому Диківською сільською радою Знам`янського району Кіровоградської області, як орендодавцем, та ВКФ у формі ТОВ "Макбо-94", як орендарем, укладено Додаткову угоду №1 до Договору, у якій зазначено дату укладення лише 2019 рік, зареєстрована в ДРРП 04.09.2019 № 33075329 (а.с. 19).

Вказаною Додатковою угодою №1 до Договору оренди землі збільшено строк дії Договору оренди до 49 років з дня державної реєстрації даної додаткової угоди, а також збільшено розмір орендної плати до 6% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Право оренди за вказаною додатковою угодою відповідно також було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, згідно відомостей якого строк оренди становить 49 років, з правом пролонгації (а.с. 20).

На підставі пп. 4 п. 2 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України від 16.04.2020 р. № 562 "Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад" повноваження сільських, селищних, міських рад, сільських, селищних, міських голів, старост сіл, селищ територіальних громад, які увійшли до складу територіальних громад, території яких затверджено Кабінетом Міністрів України на підставі цього Закону, припинилися в день набуття повноважень сільських, селищних, міських рад, обраних на перших місцевих виборах у 2020 році.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13 травня 2020 р. № 593-р затверджено Перспективний план формування територій громад Кіровоградської області, відповідно до якого Диківська територіальна громада ввійшла до складу Пантаївської об`єднаної територіальної громади.

Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо впорядкування окремих питань організації та діяльності органів місцевого самоврядування і районних державних адміністрацій" доповнено розділі V "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" пунктом 61 наступного змісту: "До прийняття закону про адміністративно-територіальний устрій України закінчення повноважень сільських, селищних, міських рад, їхніх виконавчих органів, а також реорганізація сільських, селищних, міських рад, їхніх виконавчих органів як юридичних осіб у зв`язку із змінами в адміністративно-територіальному устрої України здійснюються з урахуванням таких положень: 1) у день набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною територіальною громадою, територія якої затверджена Кабінетом Міністрів України (далі -сформована територіальна громада), припиняються повноваження сільських, селищних, міських рад, сільських, селищних, міських голів, обраних територіальними громадами, територія яких включена до території сформованої територіальної громади (далі -розформовані територіальні громади);...4) сформована територіальна громада є правонаступником усього майна, прав та обов`язків розформованої територіальної громади з урахуванням особливостей, визначених підпунктами 5 і 6 цього пункту.

Отже, повноваження Диківської сільської ради як органу місцевого самоврядування припинилися, а територія Диківської територіальної громади ввійшла до складу Пантаївської об`єднаної територіальної громади, представницьким органом якої є Пантаївська селищна рада Олександрійського району Кіровоградської області.

Суд враховує додаткові пояснення позивача від 08.11.2022 щодо переходу права на спірну земельну ділянку до Диківської сільської ради та до Пантаївської селищної ради.

За твердженням позивача з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Пантаївській селищній раді стало відомо про наявність зареєстрованого речового права суборенди на земельну ділянку за ПСП "Агро-Трейдінг" на підставі того ж самого первісного Договору суборенди землі, державну реєстрацію якого проведено 14.12.2010 р. за № 00351, до якого внесено зміни додатковою угодою від 04.09.2019 р. та продовжено строк його дії ще на 49 років до 04.09.2068 р., тобто вийшовши за межі строку дії первісного Договору оренди від 27 серпня 2009 року, при цьому будь-яку згоду на продовження дії договору суборенди орендодавці не надавали. Таким чином, відповідач ВКФ у формі ТОВ "Макбо-94" уклала 04.09.2019 р. Додаткову угоду до Договору суборенди, якою фактично на строк до 04.09.2068 р. без отримання на це згоди орендодавця Пантаївської селищної ради передала земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:9030 площею 63,3332 га в суборенду ПСП "Агро-Трейдінг". При цьому строк суборенди згідно Додаткової угоди до Договору суборенди перевищує строк самої оренди, а в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис про право суборенди на строк до 04.09.2068 р.

Крім того позивач зазначає, що відповідно п. 40 Договору має право розірвати Договір у зв`язку із зміною власника земельної ділянки.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

При вирішенні спору суд враховує таке.

Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до частини 1 статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно - правовими актами.

Як вбачається зі статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Частинами 1, 2 статті 124 Земельного кодексу України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Відповідно до статті 792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Отже, майнові відносини, що виникають із договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору, договору найму, регулюються також актами земельного законодавства Земельним кодексом України, Законом України "Про оренду землі".

Статтею 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі визначається як засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Зі змісту статті 13 вказаного Закону вбачається, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Тож при укладанні договору оренди землі до орендаря переходить право володіти і користуватися об`єктом власності, а право розпоряджатися зберігається за власником. Тому власник може на власний розсуд розпорядитись об`єктом і передати право власності на нього іншій особі.

Відповідно до ст. 148-1 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі).

Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.

Повідомлення про перехід права власності від держави до територіальної громади або навпаки підлягає опублікуванню у друкованих засобах масової інформації місцевої сфери розповсюдження із зазначенням кадастрового номера, місця розташування та площі земельної ділянки.

За згодою сторін договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту чи застави до такого договору можуть бути внесені зміни із зазначенням нового власника земельної ділянки.

Вимоги цієї статті поширюються на випадки переходу повноважень від одного органу державної влади до іншого при розпорядженні земельними ділянками державної власності, які перебувають у їх постійному користуванні.

Судом встановлено, що доказів укладення між сторонами додаткової угоди про внесення змін до договору про зміну власника земельної ділянки матеріали справи не містять.

Разом з цим, виходячи з приписів ст. 148-1 Земельного кодексу України, з дня реєстрації права комунальної власності Пантаївської селищної ради, до позивача перейшли права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за Договором. Укладення додаткової угоди до договору оренди про зміну власника земельної ділянки, є правом, а не обов`язком сторін.

Також, відповідно до статті 770 Цивільного кодексу України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця.

Ця норма є прямою і не передбачає необхідності вчинення додаткових дій (укладення додаткових угод, тощо).

З посиланням на частину 4 статті 32 Закону України "Про оренду землі" та п. 40 договору оренди, яким передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, є підставою для розірвання договору, позивач просить суд розірвати договір.

За змістом статей 30 та 31 Закону України "Про оренду землі" зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір оренди землі припиняється з підстав, наведених у частині першій статті 31 Закону України "Про оренду землі", а також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Частиною першою статті 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24, 25 вказаного Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Згідно з частиною четвертою статті 32 Закону України "Про оренду землі", перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Однак, перехід права власності на орендовану земельну ділянку для орендодавця цієї земельної ділянки не є сам по собі безумовним правоприпиняючим юридичним фактом, а вказує на відповідну зміну обставин у договірних правовідносинах у зв`язку з таким переходом, порівняно з тими обставинами, за яких укладався договір оренди. Також зміна власника орендованої земельної ділянки сама по собі не свідчить про те, що цим порушується, не визнається чи оспорюється суб`єктивне цивільне право та/або законний інтерес орендодавця як сторони договору оренди.

Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, не спричиняє автоматичного припинення спірних договірних правовідносин, а лише створює правову ситуацію, у якій виникає право вимагати судового захисту шляхом розірвання договору у сторони договору, для якої настали відповідні підстави через зміну фактичних обставин.

Тож після зміни власника земельної ділянки договір не припинив свою дію, натомість селищна рада в силу вимог закону набула статусу орендодавця у триваючих правовідносинах оренди разом із належними орендодавцю за договором правами та обов`язками.

Право сторони договору звернутися до суду з вимогою про розірвання договору за наявності відповідних умов, передбачених договором чи законом, не є тотожнім праву на таке розірвання, а свідчить про наявність спору про розірвання договору, який підлягає вирішенню судом з урахуванням усіх істотних обставин.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 920/418/19 від 08.09.2020.

Судом встановлено, що позивач не зазначає про зміну обставин у договірних правовідносинах у зв`язку з переходом права власності на земельні ділянки, порівняно з тими обставинами, за яких укладався договір оренди.

Ст. 19 Конституції України, ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією України, Законами України, актами Президента України, а також іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

За приписами п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до повноважень сільської ради належить, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, які розглядаються виключно на пленарних засіданнях.

Згідно зі ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень міських, селищних, сільських рад, як органів місцевого самоврядування у галузі земельних відносин на їх території, належать, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

З огляду на те, що предметом спірного договору є земельна ділянка, яка на праві комунальної власності належать Диківській сільській раді, яка припинена і її правонаступником є Пантаївська селищна рада, питання щодо розпорядження нею у відповідності до вимог п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" мають вирішуватися Пантаївською селищною радою виключно на пленарних засіданнях.

Враховуючи положення ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" селищна рада, як орган місцевого самоврядування, у межах наданих йому повноважень та у встановленій законодавством формі наділений правом фіксувати волевиявлення ради шляхом прийняття про те відповідного рішення, яке підлягає реалізації радою відповідно до положень законодавства.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів волевиявлення Пантаївською селищною радою, яке зафіксоване у прийнятому на пленарному засіданні рішенні, про дострокове розірвання Договору оренди, укладеного з відповідачем.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та відповідно має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу.

Тобто зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права.

При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Саме тому у конкретних правовідносинах, зокрема щодо оренди земель комунальної власності, добросовісність орендодавця по суті становить гарантію дотримання прав менш захищеної сторони, якою у спірних правовідносинах є орендар.

За викладених встановлених обставин, суд дійшов до висновку, що дії позивача направлені на розірвання договору оренди землі, виключно на підставі п. 40 договору оренди землі, у зв`язку зі зміною власника земельної ділянки, за відсутності доказів порушення умов такого договору відповідачем, відсутності обґрунтованих підстав для внесення змін до договору, відсутності волевиявлення Пантаївської селищної ради, яке зафіксоване у прийнятому на пленарному засіданні рішенні, про розірвання договору, є такими, що суперечать принципам справедливості, добросовісності, приписам Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Відповідач не має нести негативних наслідків у вигляді розірвання договору на вимогу іншої сторони лише у зв`язку з передачею цієї земельної ділянки у комунальну власність.

Також, суд зазначає, що позивач при зверненні до суду не врахував пункт 24 Розділу X Земельного кодексу України, у якому законодавець передбачив, що перехід земельних ділянок із державної власності у комунальну власність згідно з вимогами цього пункту не є підставою для припинення права оренди та інших речових прав, похідних від права власності, на такі земельні ділянки. Внесення змін до договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту із зазначенням нового органу, що здійснює розпорядження такою земельною ділянкою, не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору.

Тобто, законодавець у пункті 24 Розділу X Земельного кодексу України імперативною нормою чітко визначив дві обставини: 1) це перехід прав на земельні ділянки державної форми власності до комунальної власності; 2) перехід земельних ділянок із державної власності у комунальну власність згідно з вимогами пункту 24 Розділу X ЗК України не є підставою для припинення права оренди та інших речових прав, похідних від права власності, на такі земельні ділянки.

З аналізу зазначених норм вбачається, що необхідність виходу із договірних зобов`язань попереднього орендодавця і вступ у договірні відносини нового, до якого перейшли повноваження у зв`язку зі зміною законодавства, може виникнути у разі продовження терміну дії договору оренди, а відтак, за умови чинного договору оренди землі, укладеного органом державної влади у межах компетенції, встановленої законом, зміна розпорядника земельної ділянки державної форми власності не є підставою для припинення прав та обов`язків відповідача як орендодавця за цим договором.

З урахуванням зазначеного, оскільки в матеріалах справи відсутні докази порушення, не визнання чи оспорення суб`єктивного цивільного право та/або законного інтересу позивача як орендодавця, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову на підставі п. 40 Договору.

Згідно частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За змістом частин 1, 2 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд звертає увагу, що із внесенням 17.10.2019 змін до Господарського процесуального кодексу України його статтю 79 Господарського процесуального кодексу України викладено у новій редакції, чим фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Іншими словами, тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Одночасно статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Верховний Суд у постановах від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17 відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

У практиці Європейського суду з прав людини також трапляються рішення, в яких суд посилається на баланс вірогідностей задля оцінки обставин у справі. Так, зокрема, у рішенні від 23.08.2016 (заява № 59166/12) Дж. К. та Інші проти Швеції (J.K. AND OTHERS v. SWEDEN) Європейський суд з прав людини наголошує, що "У країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Судом встановлено, що Договір суборенди укладений на підставі розпорядження голови Знам`янської РДА від 09.02.2010 №638-р (а.с. 52). У пункті 2 вказаного розпорядження зазначено, що термін суборенди не може перевищувати строку, визначеного договорами оренди землі; умови договорів суборенди земельних ділянок повинні обмежуватися умовами договорів оренди земельних ділянок та не суперечити їм. У вказаному розпорядженні не зазначено конкретної дати, до якої воно діє, а тому вказане розпорядження діє протягом усього строку дії Договору оренди.

Також, суд враховує, що термін дії Договору оренди, який в ньому визначений, є з 27.08.2009 до 27.08.2019, а Додаткова угода до договору оренди зареєстрована в ДРРП 04.09.2019, що є в межах місячного строку, визначеного ч. 8 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", а тому Договір оренди не припиняв своєї дії з моменту укладення, і, відповідно, розпорядження голови Знам`янської РДА від 09.02.2010 №638-р є діючим.

Доказів визнання недійсним зазначеного розпорядження та вказаного Договору оренди суду не надано. Отже, вказаний Договір оренди є чинним, що також підтверджується сторонами.

В подальшому до Договору суборенди укладена Додаткова угода, якою поновлено строк дії Договору суборенди до 04.09.2068, на підставі рішення Диківської сільської ради № 695 від 24.05.2019 (а.с. 78, 80). Сторонами вказаний факт підтверджується та не оспорюється. При цьому, суд зазначає, що вказана Додаткова угода до договору суборенди укладена між відповідачем та третьою особою в період дії основного Договору оренди, а отже і в період дії розпорядження Знам`янської РДА, що спростовує позицію позивача про відсутність дозволу власника на передачу спірної земельної ділянки в суборенду на момент укладення Додаткової угоди до договору суборенди, а саме на 04.09.2019.

Суд критично оцінює твердження позивача про те, що Додаткова угода до договору суборенди укладена на більший строк ніж укладений основний Договір оренди, оскільки пунктом 1 Додаткової угоди до договору оренди викладено пункт 8 Договору оренди в наступній редакції: "Договір укладено строком на 49 років починаючи з дня державної реєстрації даної додаткової угоди". Враховуючи дату реєстрації Додаткової угоди до договору оренди 04.09.2019, з цієї дати і рахується термін дії Договору оренди, а саме з 04.09.2019 до 04.09.2068. Отже, термін дії Договору суборенди (в редакції Додаткової угоди до договору суборенди) збігається з терміном дії Договору оренди (в редакції Додаткової угоди до договору оренди) - до 04.09.2068.

Враховуючи правомірність укладення вказаної Додаткової угоди до договору суборенди та не надання суду доказів визнання її недійсною, вказаний Договір суборенди та Додаткова угода до договору суборенди на даний час є чинними, що повністю спростовує доводи позивача про неправомірність передання відповідачем спірної земельної ділянки в суборенду третій особі та наявність підстав для розірвання Договору в зв`язку із порушенням відповідачем п. 30 Договору.

З урахуванням зазначеного, оскільки в матеріалах справи відсутні докази порушення, не визнання чи оспорення суб`єктивного цивільного право та/або законного інтересу позивача як орендодавця, суд відмовляє у задоволенні позову за його неправомірністю та необґрунтованістю.

Розглянувши вимоги відповідача про понесення ним судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16 000,00 грн суд враховує таке.

Положеннями статті 123 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини 1-4 статті 126 ГПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, між Адвокатом Любченком Володимиром Михайловичем (далі - Адвокат) та Виробничо-комерційною фірмою у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Макбо-94" (далі - Клієнт) укладено Договір про надання правової допомоги від 26.01.2021 №02, за умовами п. 1.1. якого Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання по наданню правової (юридичної) допомоги: представлення інтересів Клієнта у його зносинах з правоохоронними органами (прокуратура, МВС, СБУ та інші) по всіх питаннях, що так чи інакше пов`язані з Клієнтом; представлення інтересів в судових органах (судах всіх інстанцій та юрисдикцій); представляти інтереси в органах виконавчої служби України; представляти інтереси в органах юстиції України. Зі своєї сторони Клієнт зобов`язується сплатити гонорар за послуги адвоката по наданню правової допомоги, а також сплатити фактичні витрати, що пов`язані з виконанням даного договору (а.с. 62).

Пунктом 2.1. Договору визначено, що сума гонорару Адвоката і порядок його сплати Клієнтом визначається додатковою угодою до даного Договору і є невід`ємною його частиною.

Дія даного договору припиняється його виконанням (п. 5.5. Договору).

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками.

16.08.2022 Адвокатом та Клієнтом до Договору підписано Додаткову угоду № 03 від 16.08.2022, пунктом 1 якої визначено, що відповідно до п. 2.1. основного договору про надання правової допомоги, сума гонорару адвоката за надання правової допомоги в Господарському суді Кіровоградської області справа № 912/977/22 складає 16 000,00 грн (а.с. 68).

На підставі Договору видано ордер від 16.08.2022 серія ВА № 1037476 (а.с. 53).

30.08.2022 Адвокатом та Клієнтом складено акт приймання виконаних робіт до договору про надання правової допомоги, яким засвідчено факт надання Адвокатом послуг (а.с. 64).

Адвокатом виставлено рахунок фактуру №16/21 від 16.08.2021 на оплату на суму 16 000,00 грн за послугу "Оплата за надання правової допомоги згідно договору №02 від 26.01.2021. Додаткова угода №03 від 16.08.2022" (а.с. 70).

Відповідачем оплачено вартість отриманої правової допомоги в сумі 16 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 300 від 19.08.2022 (а.с. 71).

За приписами статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Крім того, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Зазначеної позиції дотримується Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного суду у справі № 922/445/19 від 03.10.2019.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання відповідачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції, а саме представником складені наступні документи: заява про відкладення розгляду справи, відзив з додатками, супровідний лист від 15.09.2022, супровідний лист від 19.10.2022 всі копії документів завірені представником відповідача.

Суд з огляду на умови Договору, враховуючи складання адвокатом всіх процесуальних документів від імені та в інтересах відповідача, участь представника відповідача в засіданнях суду, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 16 000,00 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи.

Позивач подав клопотання про зменшення витрат на правову допомогу адвоката відповідача, які підлягають розподілу між сторонами у якому зазначив таке:

"Відповідачем а ні разом із відзивом на позовну заяву, ні в самому відзиві не зазначався попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат.

Крім того, заявлений розмір витрат на правову допомогу не відповідає об`єму реально виконаних робіт, оскільки суду надано акт приймання робіт від 30.08.2022 р., яким засвідчено факт прийому Клієнтом станом на дату цього акту роботи щодо представництва інтересів у Господарському суді Кіровоградської області, виконаної Адвокатом на суму 16 000,00 грн.

Даним актом не визначено детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат.

Слід зазначити, що провадження у даній справі було відкрито 02.08.2022 р., а перше підготовче засідання призначено на 26.08.2022 р., на яке адвокат відповідача не з`явився, надавши лише відзив на позовну заяву і клопотання про відкладення підготовчого засідання. Інші судові засідання до 30.08.2022 р. у справі не проводилися.

Таким чином, можна стверджувати, що станом 30.08.2022 р. адвокатом надано правову допомогу щодо підготовки та направлення лише відзиву на позовну заяву, і заяви про відкладення розгляду підготовчого засідання у справі, що жодним чином не може коштувати 16 000,00 грн.

Інших доказів, які б підтверджували обсяги наданої правової допомоги у цій справі, які були попередньо погоджені з відповідачем та прийняті ним, до суду не надано.".

Щодо заперечень позивача стосовно не зазначення відповідачем попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат суд зазначає, що частинами першою та другою статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Тобто, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Вказана правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 910/16223/18.

Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень ч. 3 ст. 126 ГПК України та не співмірності витрат позивача на правову допомогу, суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена "для визначення розміру витрат", в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами Договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником відповідача, а отже є визначеним.

Аналогічної позиції притримується Верховний Суд у постанові від 28.12.2020 по справі № 640/18402/19.

Інших будь-яких доводів щодо підстав зменшення витрат на правову допомогу або розміру їх вартості позивачем не зазначено.

Таким чином, з огляду на предмет позову та розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу, враховуючи ступінь складності справи та обсяг наданих послуг, суд вважає, що витрати відповідача на професійну правову (правничу) допомогу в розмірі 16000,00 грн документально доведені, є співмірними з предметом позову, змістом та обсягом наданих послуг, тому згідно вимог ч. 4 ст. 129 ГПК України мають бути покладені на позивача, враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, на позивача покладаються витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 326, 327 ГПК України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволені позову.

Стягнути з Пантаївської селищної ради (вул. Магістральна, буд. 49, смт Пантаївка, м. Олександрія, Кіровоградська область, 28023, і.к. 04366488) на користь Виробничо-комерційної фірми у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Макбо-94" (вул. Добровольського, буд. 6-Б, м. Кропивницький, 25005, і.к. 20637308) 16 000,00 грн витрат на правову допомогу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення надіслати Пантаївській селищній раді електронною поштою за адресами: ; та представнику Кривенку М.П. через систему Електронний суд; Виробничо-комерційній фірмі у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Макбо-94" на електронну адресу представника: ; представнику відповідача довести зміст рішення до відома Приватного сільськогосподарського підприємства "Агро-Трейдінг".

Повне рішення складено 24.11.2022.

Суддя В.Г. Кабакова