ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"22" листопада 2022 р. м. Ужгород Справа № 907/269/22

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.

За участю секретаря судового засідання Сінкіна Е.В.

розглянувши скаргу (вх. №02.3.1-02/5806/22 від 28.10.2022) Державного підприємства Агропромислова фірма Леанка, смт. Середнє на постанову державного виконавця

у межах справи №907/269/22

за позовом Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області, с. Середнє Ужгородського району

до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, м. Ужгород

за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державне підприємство Агропромислова фірма Леанка та Фонду державного майна України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

Представники:

від позивача - не з`явився

від відповідача - Сатмарі Наталія Михайлівна, виписка з ЄДР

від 3-ї особи відповідача (ДП Агропромислова фірма Леанка) - Педан Сергій Олександрович, в.о. директор, наказ № 625 від 17 червня 2022 року

від 3-ї особи відповідача (ФДМ України) - Глоба Лілія Василівна, виписка з ЄДР

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 23.05.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 08.06.2022 року. Залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ДП Агропромислова фірма Леанка.

Проте, судове засідання призначене на 08.06.2022 року не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючої судді Ремецькі О.Ф. у щорічній основній відпустці з 06.06.2022 року по 24.06.2022 року включно, згідно наказу Господарського суду Закарпатської області №02.4-08/13-к від 30.05.2022 року.

Ухвалою суду від 30.05.2022 р. відкладено підготовче засідання на 05.07.2022 р.

В засіданні суду 05.07.2022 р. судом оголошено перерву за згодою сторін, в силу вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до 27.07.2022 р.

Ухвалами суду 27.07.2022 р. задоволено заяву Фонду державного майна України про вступ у справу. Відмовлено у задоволенні заяви Закарпатської обласної прокуратури в частині вступу прокурора в справу та залишено без розгляду заяву представника Закарпатської обласної прокуратури в частині залучення Фонду державного майна України в справу.

Представником позивача 18.07.2022 р. подано до суду письмові пояснення.

Ухвалами суду від 27.07.2022, 17.08.2022, 07.09.2022 розгляд справи відкладався.

Ухвалою суду від 20.09.2022 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.10.2022 р.

Ухвалою суду від 11.10.2022 відкладено розгляд справи по суті на 26.10.2022 р.

17.10.2022 р. до суду надійшла заява Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області, про вжиття заходів щодо забезпечення позову.

Ухвалою суду від 18.10.2022 р. заяву Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області, про вжиття заходів щодо забезпечення позову задоволено частково. Вирішено до набрання рішенням Господарського суду Закарпатської області у справі № 907/269/22 законної сили накласти арешт на всі земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні ДП Агропромислова фірма Леанка () згідно з Державними актами на право постійного користування землею серії ІЗК №000715; серії ІЗК №000717; серії ІЗК №000718; серії ІЗК №000719, а також інші земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні ДП Агропромислова фірма Леанка ().

28.10.2022 р. до Господарського суду Закарпатської області надійшла скарга (вх. №02.3.1-02/5806/22 від 28.10.2022) ДП Агропромислова фірма Леанка на постанову державного виконавця.

03.11.2022 р. представником скаржника подано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів надіслання копії скарги відділу ДВС.

Ухвалою суду від 04.11.2022 р. прийнято до розгляду скарги Державного підприємства Агропромислова фірма Леанка, смт. Середнє на постанову державного виконавця. Судове засідання призначено на 15 листопада 2022 року.

Призначене судове засідання 15.11.2022 р. не відбулося у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги на території Закарпатської області.

Ухвалою суду від 15.11.2022 р. судове засідання по розгляду скарги Державного підприємства Агропромислова фірма Леанка, смт. Середнє на постанову державного виконавця призначено на 22 листопада 2022 року.

В обґрунтування своїх вимог скаржник вказує на те, що в порушення вимог частини 3 статті 327 ГПК України та вимог частини 2 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» в пред`явленій до виконання ухвалі Господарського суду Закарпатської області від 18 жовтня 2022 року по справі № 907/269/22, зазначено два боржника. У зв`язку з чим у відповідності до положень пункту 6 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» наявні підстави повернення такого виконавчого документу стягувачу, що виконавцем зроблено не було.

Разом з тим, за доводами представника Державного підприємства Агропромислова фірма Леанка, виконання рішення суду відносно боржника Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області не підвідомче виконанню Ужгородському відділу державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Південно- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). В порушення вимог вищевказаних норм державним виконавцем самостійно, з двох боржників вказаних в ухвалі і заяві представника стягувача про примусове виконання, визначено боржника в особі Державного підприємства «Агропромислова фірма «Леанка». код 00413819, Ужгородський район, смт. Середнє, вул. Шевченка, 6 та прийнято рішення про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, представник скаржника зазначає, про те, що у справі №907/269/22 Державне підприємство «Агропромислова фірма Леанка» приймає участь в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, тобто не є відповідачем і відповідно не може вважатись боржником. Накладення арешту на земельні ділянки для забезпечення реального виконання рішення суду, можливо виключно за умови, коли боржником у виконавчому провадженні є власник земельної ділянки.

Водночас, зауважує, що внаслідок неправомірних дій державного виконавця фактично накладено арешт на майнові права (речові права) ДП «Агропромислова фірма Леанка», а саме право постійного користування, що призводить до втручання в господарську діяльність та порушення прав третіх осіб, оскільки, в процесі інвентаризації земель Державного підприємства «Агропромислова фірма Леанка» було встановлено, що в межах Державного акту на право постійного користування землею серія І-ЗК № 000715 від 28.02.1996 року та Державного акту на право постійного користування землею серія І-ЗК № 000719 від 15.05.1995 року наявні земельні ділянки державної власності, комунальної власності та приватної власності, які вилучені з постійного користування від Державного підприємства "Агропромислова фірма "Леанка" та передані до комунальної та приватної власності.

Також за доводами представника скаржника такі дії призводить до неможливості розпорядженням багаторічними насадженнями та внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо нерухомого майна державної власності, які за результатами інвентаризації підлягають державній реєстрації, що грубо порушується право особи на мирне володіння майном, передбачене та гарантоване ст.1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і її основоположних свобод.

Підсумовуючи, скаржник звертає увагу на те, що накладення арешту в порядку ст.56 Закону України "Про виконавче провадження" повинно здійснюватися з урахуванням того, що боржник у виконавчому провадженні повинен мати статус власника земельної ділянки, а не її користувача.

Державним виконавцем Онисько І.Ю. на день судового засідання року подано до суду клопотання про розгляд справи за відсутності державного виконавця, за наявними матеріалами.

Розглянувши скаргу, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до частини 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною 1 статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За умовами частини 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно зі статтею 3 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

У відповідності зі ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

За приписами ст. 13 вказаного Закону, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до положень ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 144 ГПК України, ухвала господарського суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Отже, з аналізу положень частин 1, 2 статті 144 ГПК України, ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», вбачається, що ухвала суду про забезпечення позову виступає самостійним виконавчим документом, який підлягає виконанню, а видача будь-яких інших документів з метою її виконання в такому разі положеннями чинного законодавства не передбачена.

Отже, ухвала господарського суду про забезпечення позову має статус виконавчого документу і для її виконання видача наказу або будь-якого іншого виконавчого документу не потребується.

В той же час, за змістом частини 2 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», на невідповідність вимогам якої посилається скаржник, у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Тобто, положення ч. 2 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» стосуються порядку виконання судових рішень, які прийняті за результатами розгляду справи та для виконання яких нормами законодавства передбачена видача виконавчих документів для їх виконання.

Натомість, враховуючи, що для виконання ухвали господарського суду про забезпечення позову видача наказу не передбачена, а також виходячи із того, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливих порушень майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що може стосуватись багатьох осіб, остання виступає самостійним виконавчим документом та положення ч. 2 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» до таких ухвал не застосовуються.

У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, про відсутність підстав у державного виконавця для повернення виконавчого документу стягувачу.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені права та обов`язки державного виконавця, який зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до абзацу 5 пункту 4 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затв. Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 р. за № 489/20802, відділу примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими: боржниками є територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, окружні прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області про забезпечення позову від 18.10.2022 р. боржником крім Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області також визначено Державне підприємство «Агропромислова фірма «Леанка» і саме щодо ДП «Агропромислова фірма «Леанка» державним виконавцем відкрито виконавче провадження.

Таким чином, державним виконавцем за відсутності порушень прав скаржника, в межах своїх повноважень, з урахуванням підвідомчості, визначено боржника в особі Державного підприємства «Агропромислова фірма «Леанка» та прийнято рішення про відкриття виконавчого провадження.

Водночас, щодо тверджень скаржника про неправомірні дій державного виконавця які призвели до втручання в господарську діяльність скаржника та порушили права третіх осіб, то такі судом не беруться до уваги, оскільки на підтвердження вказаних, скаржником не надано жодних доказів.

З приводу доводів скаржника, про те, що накладення арешту в порядку ст.56 Закону України "Про виконавче провадження" повинно здійснюватися з урахуванням того, що боржник у виконавчому провадженні повинен мати статус власника земельної ділянки, а не її користувача, суд зазначає наступне.

За приписами чинного господарського процесуального законодавства таку процесуальну дію, як забезпечення позову, може бути вчинено як до пред`являння позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Суд зазначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову слід здійснювати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Разом з тим, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Предметом позову у даній справі є - визнання протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (Код , Адреса: 88000, Закарпатська обл., місто Ужгород, ПЛОЩА НАРОДНА, будинок 4) щодо неприйняття рішення про припинення належного ДП «Агропромислова фірма «Леанка» () права постійного користування земельною ділянкою площею 1660,3 гектарів землі в межах згідно з планом користування, яка перебуває у постійному користуванні згідно державного акту на право постійного користування землею Серії ІЗК №000715, зареєстрованому в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 10 та яку надано у постійне користування для сільськогосподарського використання відповідно до рішення 2 сесії 22 скликання Середнянської селищної Ради народних депутатів від « 29» грудня 1994 року та передачу вказаної земельної ділянки до земель запасу Середнянської селищної ради у зв`язку із прийняттям рішення про припинення права постійного користування.

- зобов`язання Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області (Код , Адреса: 88000, Закарпатська обл., місто Ужгород, ПЛОЩА НАРОДНА, будинок 4) прийняти рішення про припинення належного ДП «Агропромислова фірма «Леанка» () права постійного користування земельною ділянкою площею 1660,3 гектарів землі в межах згідно з планом користування, яка перебуває у постійному користуванні згідно державного акту на право постійного користування землею Серії ІЗК №000715, зареєстрованому в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 10 та яку надано у постійне користування для сільськогосподарського використання відповідно до рішення 2 сесії 22 скликання Середнянської селищної Ради народних депутатів від « 29» грудня 1994 року та передачу вказаної земельної ділянки до земель запасу Середнянської селищної ради у зв`язку із прийняттям рішення про припинення права постійного користування.

- визнання протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (Код , Адреса: 88000, Закарпатська обл., місто Ужгород, ПЛОЩА НАРОДНА, будинок 4) щодо неприйняття рішення про припинення належного ДП «Агропромислова фірма «Леанка» () права постійного користування земельною ділянкою площею 1660,3 гектарів землі в межах згідно з планом користування, яка перебуває у постійному користуванні згідно державного акту на право постійного користування землею Серії ІЗК №000717, зареєстрованому в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 10 та яку надано у постійне користування для сільськогосподарського використання відповідно до рішення 2 сесії 22 скликання Середнянської селищної Ради народних депутатів від « 29» грудня 1994 року та передачу вказаної земельної ділянки до земель запасу Середнянської селищної ради у зв`язку із прийняттям рішення про припинення права постійного користування.

- зобов`язання Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області (Код , Адреса: 88000, Закарпатська обл., місто Ужгород, ПЛОЩА НАРОДНА, будинок 4) прийняти рішення про припинення належного ДП «Агропромислова фірма «Леанка» () права постійного користування земельною ділянкою площею 1660,3 гектарів землі в межах згідно з планом користування, яка перебуває у постійному користуванні згідно державного акту на право постійного користування землею Серії ІЗК №000717, зареєстрованому в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 10 та яку надано у постійне користування для сільськогосподарського використання відповідно до рішення 2 сесії 22 скликання Середнянської селищної Ради народних депутатів від « 29» грудня 1994 року та передачу вказаної земельної ділянки до земель запасу Середнянської селищної ради у зв`язку із прийняттям рішення про припинення права постійного користування.

- визнання протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (Код , Адреса: 88000, Закарпатська обл., місто Ужгород, ПЛОЩА НАРОДНА, будинок 4) щодо неприйняття рішення про припинення належного ДП «Агропромислова фірма «Леанка» () права постійного користування земельною ділянкою площею 1167,3 гектарів землі в межах згідно з планом користування, яка перебуває у постійному користуванні згідно державного акту на право постійного користування землею Серії ІЗК №000718, зареєстрованому в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за 1995 р. № 1 та яку надано у постійне користування для сільськогосподарського використання відповідно до рішення сесії скликання Ірлявської сільської Ради народних депутатів від « 5» квітня 1994 року та передачу вказаної земельної ділянки до земель запасу Середнянської селищної ради у зв`язку із прийняттям рішення про припинення права постійного користування.

- зобов`язання Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області (Код , Адреса: 88000, Закарпатська обл., місто Ужгород, ПЛОЩА НАРОДНА, будинок 4) прийняти рішення про припинення належного ДП «Агропромислова фірма «Леанка» () права постійного користування земельною ділянкою площею 1167,3 гектарів землі в межах згідно з планом користування, яка перебуває у постійному користуванні згідно державного акту на право постійного користування землею Серії ІЗК №000718, зареєстрованому в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за 1995 р. № 1 та яку надано у постійне користування для сільськогосподарського використання відповідно до рішення сесії скликання Ірлявської сільської Ради народних депутатів від « 5» квітня 1994 року та передачу вказаної земельної ділянки до земель запасу Середнянської селищної ради у зв`язку із прийняттям рішення про припинення права постійного користування.

- визнання протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (Код , Адреса: 88000, Закарпатська обл., місто Ужгород, ПЛОЩА НАРОДНА, будинок 4) щодо неприйняття рішення про припинення належного ДП «Агропромислова фірма «Леанка» () права постійного користування земельною ділянкою площею 1167,3 гектарів землі в межах згідно з планом користування, яка перебуває у постійному користуванні згідно державного акту на право постійного користування землею Серії ІЗК №000719, зареєстрованому в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за 1995 р. № 1 та яку надано у постійне користування для сільськогосподарського використання відповідно до рішення 21 сесії 21 скликання Ірлявської сільської Ради народних депутатів від « 5» квітня 1994 року та передачу вказаної земельної ділянки до земель запасу Середнянської селищної ради у зв`язку із прийняттям рішення про припинення права постійного користування.

- зобов`язання Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області (Код , Адреса: 88000, Закарпатська обл., місто Ужгород, ПЛОЩА НАРОДНА, будинок 4) прийняти рішення про припинення належного ДП «Агропромислова фірма «Леанка» () права постійного користування земельною ділянкою площею 1167,3 гектарів землі в межах згідно з планом користування, яка перебуває у постійному користуванні згідно державного акту на право постійного користування землею Серії ІЗК №000719, зареєстрованому в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за 1995 р. № 1 та яку надано у постійне користування для сільськогосподарського використання відповідно до рішення 21 сесії 21 скликання Ірлявської сільської Ради народних депутатів від « 5» квітня 1994 року та передачу вказаної земельної ділянки до земель запасу Середнянської селищної ради у зв`язку із прийняттям рішення про припинення права постійного користування.

До компетенції відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області за наявності умов передбачених ст. 141 ЗК України належать повноваження щодо припинення права користування земельними ділянками.

У свою чергу, ДП «Агропромислова фірма «Леанка» () є постійним землекористувачем спірних земельних ділянок на праві постійного користування згідно з Державними актами на право постійного користування землею серії ІЗК №000715; серії ІЗК №000717; серії ІЗК №000718; серії ІЗК №000719.

Разом з тим, у відповідності до вимог Земельного кодексу України постійний землекористувач наділений повним колом повноважень з приводу розпорядження земельною. ділянкою, у тому числі, може добровільно відмовитися від права користування земельною ділянкою у порядку вимог ст. 144 ЗК України.

Таким чином, з огляду на предмет позову, беручи до уваги правомочності Державного підприємства Агропромислова фірма Леанка та Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області щодо предмета спору у справі № 907/269/22 судом при винесені ухвали про забезпечення позову обґрунтовано встановлено, що дії відповідача Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державного підприємства Агропромислова фірма Леанка з приводу володіння, користування та розпорядження спірними земельними ділянками імовірно можуть викликати утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Таким чином, судом правомірно зазначено боржником за ухвалою про забезпечення позову окрім відповідача у справі також третю особу - Державне підприємство Агропромислова фірма Леанка.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку що дії Державного виконавця Ужгородського відділу державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Онисько І.Ю. повністю відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», та не порушують права скаржника.

Поряд з викладеним Суд вважає за необхідне зазначити таке. Обов`язковість судових рішень гарантується, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод: право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося недіючим, на шкоду одній зі сторін.

Європейський суд з прав людини, рішення якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судом як джерело права, неодноразово наголошував щодо недопустимості невиконання або затягування виконання рішення національного суду в порушення прав іншої сторони.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 р. у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду».

У рішенні від 17.05.2005 р. по справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У відповідності до ст. 343 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Приписами частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України вказано, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами ч. 1, 2 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що дії Державного виконавця при винесені ним постанови про відкриття виконавчого провадження здійснені відповідно до закону, в межах повноважень Державного виконавця без порушення прав скаржника.

Керуючись ст. 234, 342 та 343 Господарського процесуального кодексу України, Закону України "Про виконавче провадження", Господарський суд Закарпатської області, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги (вх. №02.3.1-02/5806/22 від 28.10.2022) Державного підприємства Агропромислова фірма Леанка, смт. Середнє на постанову державного виконавця відмовити.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб адресою: http://zk.arbitr.gov.ua/sud5008/gromadyanam/csz/.

Згідно ч.2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Ухвала підписана 25.11.2022. Ухвала суду підлягає оскарженню в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя Ремецькі О.Ф.