УХВАЛА

22 листопада 2022 року

м. Київ

cправа № 921/707/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Случ О. В. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Могил С. К.,

за участю секретаря судового засідання - Кравчук О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Чортківського відділу державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 06.04.2022 (суддя Андрусик Н. О.)

і постанову Західного апеляційного господарського суду від 23.08.2022 (головуючий суддя Бойко С. М., судді Бонк Т. Б., Якімець Г. Г.)

у справі № 921/707/21

за позовом Чортківського відділу державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ)

до 1) Приватного агропромислового підприємства "Дзвін", 2) Приватного агропромислового підприємства "Білобожницьке", 3) Білобожницької сільської ради і 4) Чортківського обласного комунального міжрайонного бюро технічної інвентаризації

про визнання недійсним та скасування Свідоцтва про право власності на нерухоме майно та припинення права власності на нерухоме майно,

(у судовому засіданні взяв участь представник позивача - Баран Д. І.)

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. Чортківський відділ державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (далі - позивач, Відділ ДВС) звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом до (1) Приватного агропромислового підприємства "Дзвін" (далі - відповідач-1, ПАП "Дзвін"), (2) Приватного агропромислового підприємства "Білобожницьке" (далі - відповідач-2, ПАП "Білобожницьке"), (3) Білобожницької сільської ради (далі - відповідач-3, Сільська рада) і (4) Чортківського обласного комунального міжрайонного бюро технічної інвентаризації (далі - відповідач-3, БТІ), про:

- визнання недійсним та скасування свідоцтва серії САЕ N 395004 про право власності ПАП "Дзвін" на тракторну майстерню під літ. Д, загальною площею 942,3 кв.м, розташовану за адресою: вул. Шевченка, 132а, с. Білобожниця Чортківського району Тернопільської області, виданого 04.07.2012 Білобожницькою сільською радою;

- припинення права власності ПАП "Дзвін" на нерухоме майно - тракторну майстерню під літ. Д, загальною площею 942,3 кв. м, розташовану за адресою: вул. Шевченка, 132а, с. Білобожниця Чортківського району Тернопільської області.

2. Позовні вимоги аргументовані тим, що Відділом ДВС здійснювалися заходи з примусового виконання судових рішень у зведеному виконавчому провадженні № 24817120, де боржником є ПАП "Білобожницьке", зокрема, щодо реалізації на електронних торгах нерухомого майна (лот № 150164) "нежитлової будівлі (майстерні, площею 941,0 кв.м), що знаходиться за адресою вул. Середня, б/н в с. Білобожниця Чортківського району Тернопільської області".

3. Позивач вважає, що нерухоме майно (лот № 150164) та "тракторна майстерня, літ. Д, загальною площею 942,3 кв. м, розташована за адресою: вул. Шевченка, 132а, с. Білобожниця Чортківського району Тернопільської області", яка зареєстрована за ПАП "Дзвін", є одним і тим самим об`єктом, на яке відповідачі-1, -2 незаконно виготовили технічну документацію, здійснивши реєстрацію права власності на це майно як на новостворене, що підтверджується свідоцтвом про право власності серії САЕ № 395004 від 04.07.2012.

4. На переконання позивача, такі дії вчинені відповідачами з метою уникнення виконання судового рішення щодо стягнення заборгованості за кредитним договором та іншими зобов`язаннями, виконання яких в примусовому порядку здійснював орган ДВС в межах зведеного виконавчого провадження № 24817120.

5. Правовою підставою позову визначено положення статей 3, 13, 16, 182, 328, 392 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статей 19, 24, 26, 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Короткий зміст судових рішень у справі

6. Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 06.04.2022, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 23.08.2022, у задоволенні позову відмовлено повністю.

7. Судові рішення мотивовані необґрунтованістю позовних вимог, оскільки позивачем не доведено порушення його цивільних прав при здійсненні заходів з примусового виконання судових рішень у зведеному виконавчому провадженні № 24817120.

8. Окрім цього, підставою для відмови у позові судом першої інстанції також визнано чинність рішення Сільської ради від 22.06.2012 № 39, на підставі якого видано оспорюване свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

9. Відділ ДВС подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 06.04.2022 і постанову Західного апеляційного господарського суду від 23.08.2022 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі (узагальнено)

10. У касаційній скарзі Відділ ДВС не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, зазначає про застосування судами норм права без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 05.07.2018 у справі № 922/2878/17, від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 та від 13.04.2022 у справі № 757/62043/18-ц.

11. Скаржник наголошує, що зловживаючи своїми правами, ПАП "Дзвін" разом з ПАП "Білобожницьке" вчинили неправомірні дії щодо виготовлення технічної документації на спірне іпотечне майно (тракторну майстерню), здійснивши реєстрацію за ПАП "Дзвін" права власності на це майно як на новостворене, що підтверджується оспорюваним свідоцтвом про право власності.

12. З огляду на що, за доводами скаржника, договір, за яким спірне нерухоме майно - тракторну майстерню було передано ПАП "Дзвін", має ознаки фраудаторності, оскільки укладений для виведення майна з-під арештів з метою розпорядження таким майном.

13. На переконання скаржника такі дії вчинені відповідачами з метою уникнення виконання судового рішення щодо стягнення заборгованості за кредитним договором та іншими зобов`язаннями, виконання яких в примусовому порядку здійснював Відділ ДВС в межах зведеного виконавчого провадження № 24817120, та призвели до появи судової справи № 921/721/19, що розглядається в Господарському суді Тернопільської області щодо стягнення особою, яка придбала спірне майно на електронних торгах, збитків з Відділу ДВС.

Позиція інших учасників справи

14. Інші учасники справи не надали відзивів на касаційну скаргу, що відповідно до частини третьої статті 295 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) не перешкоджає перегляду оскаржуваних судових рішень.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій

15. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (1). Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (2). У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається (3). Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (4).

16. Судові рішення у справі оскаржується позивачем з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України.

17. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

18. При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).

19. Разом з тим на предмет подібності слід оцінити саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін у справі та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їх змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність необхідно також визначати за суб`єктним і об`єктним критерієм відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (пункт 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20).

20. Так, предметом розгляду цієї справи є вимоги позивача про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності ПАП "Дзвін" на тракторну майстерню розташовану за адресою: вул. Шевченка, 132а, с. Білобожниця Чортківського району Тернопільської області, виданого 04.07.2012 Сільською радою та припинення права власності ПАП "Дзвін" на це нерухоме майно.

21. Оцінивши підставу і предмет заявленого Відділом ДВС позову до відповідачів, судами з`ясовано, що позивач шляхом оскарження реєстраційних документів оспорює право власності (місцезнаходження об`єкту нерухомого майна, що підлягав реалізації) та прагне встановити певні юридичні факти, а також оспорює право власності заявляючи вимоги про припинення права власності на нерухоме майно ПАП "Дзвін".

22. Суди виходили з того, що між об`єктом спору - тракторною майстернею та позивачем не вбачається правового зв`язку, оскільки відсутні правові підстави вважати, що позивач здійснює будь-які правомочності щодо неї, окрім своєї компетенції щодо виконавчого провадження.

23. За таких обставин, суди дійшли висновку, що у правовідносинах з приводу примусової реалізації нерухомого майна, позивач як орган виконання судових рішень не вступає з учасниками виконавчого провадження у цивільні правовідносини, а лише здійснює захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб. Даний державний орган у спірних правовідносинах не набув жодних цивільних прав чи обов`язків щодо спірного нерухомого майна, а тому і порушення відповідних прав позивача з боку відповідачів не могло бути.

24. Щодо посилань скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 05.07.2018 у справі № 922/2878/17, колегія суддів зазначає, що у наведеній справі правовідносини стосувались оспорення договорів дарування нерухомого майна, які укладені близькими родичами, з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за рахунок судового рішення про стягнення коштів, отже, правовідносини у наведеній справі і у справі, що розглядається, не є подібними.

25. При цьому аргумент скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду від 05.07.2018 у справі № 922/2878/17, не може бути взято до уваги, оскільки скаржник не зазначив, яким чином висновки, наведені в оскаржуваних судових рішеннях, не відповідають висновкам, викладеним у цій постанові, з урахуванням того, що, як установили суди, позивач не підтвердив факту порушення його прав або інтересів внаслідок видачі спірного реєстраційного документа та оформленням права власності за тим чи іншим суб`єктом.

26. У іншій справі № 904/5726/19 у постанові від 15.06.2021 Великою Палатою Верховного Суду викладено висновок, який, на думку скаржника, також не враховано судами попередніх інстанцій, та відповідно до якого у процесуальному законодавстві діє принцип "jura novit curia", який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору.

27. Колегія суддів зазначає, що наведена скаржником справа № 904/5726/19, з урахуванням її суб`єктного та об`єктного критеріїв, змісту спірних правовідносин, а саме - стягнення з відповідача заборгованості за договором фінансового лізингу, очевидно є неподібною до правовідносин, що склалися у справі № 921/707/21, а доводи скаржника в цій частині не свідчать про застосування судами положень статті 162 ГПК України (на яку посилається скаржник) без урахування наведеного в пункті 26 цієї ухвали загального висновку Великої Палати Верховного Суду в правовідносинах, що склалися в справі, яка розглядається, щодо вимог органу ДВС про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та припинення права власності на нерухоме майно.

28. Також необґрунтованим є посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 13.04.2022 у справі № 757/62043/18-ц, адже Верховним Судом у цій справі розглядався спір щодо оспорення Національним антикорупційним бюро України правочинів щодо відчуження нерухомого майна, які мають ознаки фіктивності, з підстав вчинення таких фізичними особами без наміру створення правових наслідків, з метою приховати майно підозрюваного, уникнути накладення арешту на це майно в рамках кримінального провадження для забезпечення його можливої конфіскації. Отже, правовідносини у наведеній справі і у справі, що розглядається, не є подібними.

29. Разом з тим, положення ГПК України покладають обов`язок з визначення та доведення того, якого висновку Верховного Суду не було враховано при прийнятті оскаржуваного рішення, саме на скаржника, що, з урахуванням положень статті 290 ГПК України, зобов`язує останнього, а не суд, у скарзі повно викласти та детально описати невідповідність оскаржуваного судового рішення практиці Верховного Суду із застосування конкретної норми, чого скаржником, з урахуванням викладеного в пунктах 24-28 цієї ухвали, зроблено не було.

30. Підсумовуючи викладене, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначає, що цитування скаржником окремих висновків, наведених у постановах у справах № 922/2878/17, № 904/5726/19, № 757/62043/18-ц не є належним правовим обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, а зміст перелічених скаржником постанов не свідчить про застосування судами попередніх інстанцій норм права без урахування висновків, викладених у цих постановах. Зазначене є підставою для закриття касаційного провадження з цієї підстави (Суд також звертає увагу, що у зв`язку з цим не здійснюється аналіз правильності правозастосування судами попередніх інстанцій).

31. Інші доводи касаційної скарги, викладені у пунктах 12, 13 цієї ухвали, зокрема щодо фраудаторності правочину, за яким нерухоме майно - тракторну майстерню було передано ПАП "Дзвін", не обґрунтовані підставами касаційного оскарження, передбаченими частиною другою статті 287 ГПК України, а відтак не підпадають під правове регулювання вказаної норми процесуального закону, а тому Суд в силу приписів статей 287 і 300 ГПК України не надає їм оцінку.

32. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

33. Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, а інші підстави касаційного оскарження скаржник не зазначив і не обґрунтовувв у поданій касаційній скарзі, Суд дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Відділу ДВС на рішення Господарського суду Тернопільської області від 06.04.2022 і постанову Західного апеляційного господарського суду від 23.08.2022 у справі № 921/707/21.

Керуючись статтями 234, 235, 296 ГПК України, Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Чортківського відділу державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на рішення Господарського суду Тернопільської області від 06.04.2022 і постанову Західного апеляційного господарського суду від 23.08.2022 у справі № 921/707/21.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Случ

Судді Н. О. Волковицька

С. К. Могил