ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2022 р. Справа№ 910/12523/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Копитової О.С.

суддів: Полякова Б.М.

Грека Б.М.

за участю секретаря судового засідання: Гуньки О.В.

та представників сторін:

від апелянта - Терземан Д.В. - ордер;

від Громадської спілки «Український музичний альянс» - не з`явилися,

розглянувши матеріали апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «МТІ»

на рішення господарського суду міста Києва від 16.12.2021 року

(повний текст складено 28.12.2021 року)

у справі №910/12523/18 (суддя Щербаков С.О.)

за позовом Громадської спілки «Український музичний альянс»

до товариства з обмеженою відповідальністю «МТІ»

про стягнення 2 561 365, 79 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.12.2021 року по справі №910/12523/18 позовні вимоги Громадської спілки «Український музичний альянс» (надалі по тексту - ГС «Український музичний альянс», позивач) задоволено. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «МТІ» (надалі по тексту - ТОВ «МТІ», відповідач, апелянт) на користь ГС «Український музичний альянс» 2 561 365 (два мільйона п`ятсот шістдесят одну тисячу триста шістдесят п`ять) грн 79 коп. - відрахувань, 38420 (тридцять вісім тисяч чотириста двадцять) грн 49 коп. - судового збору, 13 826 (тринадцять тисяч вісімсот двадцять шість) грн. 85 коп. - судового збору за подання апеляційної скарги та 74 923 (сімдесят чотири тисячі дев`ятсот двадцять три) грн. 61 коп. - судового збору за подання касаційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ТОВ «МТІ», подало апеляційну скаргу на рішення господарського суду міста Києва від 16.12.2021 року по справі №910/12523/18, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги ГС «Український музичний альянс» до ТОВ «МТІ» про стягнення 2561365,79 грн. відрахувань залишити без задоволення.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, апелянт зазначає, що вважає, оскаржуване рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, прийнятим без повного і всебічного з`ясування обставин справи, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки, на його думку, ГС «Український музичний альянс» не є отримувачем відрахувань, які є предметом спору.

Апелянт зазначає, що у позивача відсутнє право розпорядження майновими правами (відрахуваннями, відсотками) правовласників.

Також, на думку апелянта, позивачем не зазначено на захист інтересів якого суб`єкта авторського права і (або) суміжних прав останній звернувся з позовом про виплату відрахувань.

Крім того, апелянт зазначає, що позивачем, а також експертом, не наведено, який саме документ/документи відповідачем не було надано, з посиланням на конкретну митну декларацію із зазначенням відповідної товарної позиції.

Також апелянт вважає, що судом першої інстанції, в порушення приписів п. 2, п.4 ч. 3 ст. 2, ст. 74 Господпрськорго процесуального кодексу України незаконно покладено на відповідача тягар доказування.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.12.2021 року апеляційну скаргу ТОВ «МТІ» передано для розгляду колегії суддів у складі головуючого судді: Копитової О.С., суддів: Куксова В.В., Грека Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.01.2022 року витребувано з господарського суду міста Києва матеріали справи №910/12523/18 за позовом ГС «Український музичний альянс» до ТОВ «МТІ» про стягнення 2 561 365, 79 грн. та відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою ТОВ «МТІ» на рішення господарського суду міста Києва від 16.12.2021 року по справі №910/12523/18 до надходження матеріалів справи №910/12523/18 до Північного апеляційного господарського суду.

17.01.2022 року через відділ документального забезпечення суду від ТОВ «МТІ» надійшли доповнення до апеляційної скарги.

В поданих доповненнях, апелянт зазначає, що в оскаржуваному рішенні місцевий суд, посилаючись на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 18.10.2018 року у справі №910/17375/16, дійшов висновку, що відповідачем порушено умови договору про виплату відрахувань (відсотків) від 16.06.2016 року. Однак, на думку апелянта, правова позиція Верховного Суду у справі №910/17375/16 є нерелевантною у розумінні п. 236 Господарського процесуального кодексу України, оскільки фактичні обставини, які формують зміст правовідносин у справі №910/17375/16, не є подібними до спірних правовідносин у справі №910/12523/18.

24.01.2022 року від господарського суду міста Києва на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 05.01.2022 року надійшли матеріали справи №910/12523/18 за позовом ГС «Український музичний альянс» до ТОВ «МТІ» про стягнення 2 561 365, 79 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «МТІ» на рішення господарського суду міста Києва від 16.12.2021 року по справі №910/12523/18. Розгляд апеляційної скарги ТОВ «МТІ» призначено на 23.03.2022 року.

В зв`язку з введенням Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року воєнного стану в Україні та Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №133/2022 від 14.03.2022 року, №259/2022 від 18.04.2022 року, №341/2022 від 17.05.2022 року та перебуванням головуючого судді Копитової О.С. у відпустці, розгляд справи №910/12523/18 не відбувся.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2022 року розгляд справи №910/12523/18 призначено на 13.07.2022 року.

13.07.2022 року на електронну адресу суду від ТОВ «МТІ» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2022 року розгляд справи №910/12523/18 відкладено на 21.09.2022 року.

15.09.2022 року на електронну адресу суду від апелянта надійшли додаткові пояснення.

В поданих пояснення апелянт зазначає, що функції та повноваження організації колективного управління і можливість такої організації реалізувати право на судовий захист саме у разі порушення правовідносин, у яких така організація є стороною, безпосередньо пов`язано з обов`язком такої організації у разі звернення до суду за захистом прав суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав виконати вимоги п. г) ч. 1 ст. 49 Закону України «Про авторське право і суміжні права» №3792, а саме звернутися до суду відповідно до статутних повноважень, наявності відповідного доручення та в інтересах правовласників.

Відповідно до ч. 7 ст. 42 Закону України «Про авторське право і суміжні права» №3792, позивач не є отримувачем відрахувань (винагороди), які є предметом спору та має лише невиключне право здійснювати збір, розподіл та виплату винагороди тим правовласникам, правами яких вони управляють.

Винагорода (відрахування) не є доходом позивача та відповідно не може бути недоотриманим прибутком організації, а отже не є збитками, понесеними відповідною організацією, про що зазначено у ст. 1 та ст. 48 Закону України «Про авторське право і суміжні права» №3792.

Крім того, апелянтом зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 49 та ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» №3792 організація колективного управління не є позивачем у справі, оскільки може звернутися до суду, лише за захистом прав суб`єктів авторського і (або) суміжних прав.

Таким чином, апелянт вважає, що організація колективного управління звернулася із позовом до суду без доручення правовласників та всупереч своїм статутним повноваженням.

16.09.2022 року на електронну адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

У поданому відзиві позивач зазначає, що Верховний Суд у постанові від 14.05.2020 року у справі №58/505 констатував, що кредитором у зобов`язаннях про сплату відрахувань на підставі ст. 42 Закону України «Про авторське право і суміжні права» є уповноважена організація. Позивач є такою організацією, що засвідчується свідоцтвом №2/у від 20.12.2007 року.

Наразі дана постанова є останнім висновком Верховного Суду по спірним правовідносинам. До того ж існує ще декілька постанов Верховного Суду в подібних справах та декілька десятків постанов Вищого господарського суду України, однак жодна із постанов не містить іншої правової оцінки щодо статусу позивача у відносинах приватного копіювання.

Також позивач заперечує стосовно тверджень апелянта, що до спірних правовідносин повинні застосовуватися висновки Верховного Суду про захист авторського права чи суміжних прав за участі організацій колективного управління та зазначає, що даний спір не є спором про захист авторського права чи суміжних прав.

Авторстьке право та суміжні права по суті є чітким переліком правомочностей, що визначені законом. Право на відрахування, стягнення яких є предметом даного позову, не належить ні до авторського, ні до суміжних прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 418 Цивільного кодексу України право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

Перелік сосбистих немайнових та мйнових прав інтелектуальної власності конкретизований законом.

Позивач зазначає, що звертаючись до суду з даним позовом, не стверджував про порушення відповідачем будь-якого особистого немайнового чи майнового права інтелектуальної власності. Мова йде лише про право вимоги грошових коштів, яке в силу закону належать позивачу.

Крім того, позивачем зазначено, що стягнення з відповідача заборгованості за укладеним договором саме позивачем як уповноваженою організацією та стороною договору відповідає суті домовленості, яка ним встановлена.

Позивач вважає, що всі судження апелянта засновані на застосуванні невірних норм закону до спірних правовідносин.

Щодо технічної-експлутаційної документації, позивач зазначає, що відповідно до п. 5.1 Договору всі документи необхідні для визначення точного розміру відрахувань імпортер зобов`язаний надавати самостійно до організації колективного управління.

Відповідач стверджує, що вся технічно-експлутаційна документація наявна у відкритому доступі в мережі Інтернет, проте, зазвичай, експертизи проводяться на підставі документів наявних в матеріалах справи.

Позивач вважає за необхідне наголосити, що відповідно до приписів ч.ч. 2-3 ст. 102 Господарського процесуального кодексу України, експерт не має права з власної ініціативи збирати матеріали для проведення експертизи, розголошувати відомості, що стали йому відомі у зв`язку з проведенням експертизи, або повідомляти будь-кому, крім суду та учасника справи, на замовлення якого проводиться експертиза, про її результати.

При визначенні матеріалів, що надаються експерту чи експертній установі, суд у необхідних випадках вирішує питання про витребування відповідних матеріалів . Судом першої інстанції неодноразово витребовувалися відповідні документи у відповідача.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що при розгляді справи судом першої інстанції дотримано основних принципів господарського судочинства, справу розглянуто неупереджено та своєчасно, а рішення у даній справі прийнято з додержанням вимог матеріального та процесуального права, тому підстави для його зміни чи скасування, на думку позивача, відсутні.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2022 року, у зв`язку з перебуванням судді Куксова В.В., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2022 року, для розгляду справи сформовано колегію у складі головуючого судді: Копитової О.С. суддів: Полякова Б.М., Грека Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2022 року вищевказаною колегією суддів прийнято апеляційну скаргу ТОВ «МТІ» на рішення господарського суду міста Києва від 16.12.2021 року по справі №910/12523/18 до свого провадження та призначено справу до розгляду на 09.11.2022 року.

У зв`язку з оголошенням у місті Києві повітряної тривоги під час судового засідання 09.11.2022 року о 12 год. 59 хв., розгляд справи не відбувся.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2022 року розгляд справи № 910/12523/18 за апеляційною скаргою ТОВ «МТІ» призначено на 16.11.2022 року.

14.11.2022 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2022 року відмовлено у задоволенні заяви ГС «Український музичний альянс» про участь у судвому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду по справі №910/12523/18..

16.11.2022 року в судове засідання з`явився представник апелянта та надав усні пояснення по справі, представники позивача в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття рішення, нових доказів або пояснень сторонами не подано, явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, апеляційний суд вважає за можливе прийняти постанову у даній справі без участі представників позивача.

16.11.2022 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно із ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Як вбачається з матеріалів справи, об`єднання підприємств «Український музичний альянс» (правонаступником якого є ГС «Український музичний альянс») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ «МТІ» про стягнення 921 789, 85 грн. відрахувань (відсотків).

14.12.2018 року через відділ автоматизованого документообігу суду позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача 2 561 365, 79 грн. відрахувань (відсотків).

Відповідна заява прийнята місцевим судом до розгляду та подальший розгляд справи здійснювався з урахуванням нової ціни позову, а саме стягнення 2 561 365, 79 грн. відрахувань (відсотків).

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.07.2019 року (суддя Кирилюк Т.Ю.) позов об`єднання підприємств «Український музичний альянс» (правонаступником якого є ГС «Український музичний альянс») задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «МТІ» на користь об`єднання підприємств «Український музичний альянс» 63 911 (шістдесят три тисячі дев`ятсот одинадцять) грн. 96 коп. - відрахувань (відсотків) та 958 (дев`ятсот п`ятдесят вісім) грн. 68 коп. - судового збору. В іншій частині в позові відмовлено. Видано наказ.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2019 року рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2019 року у справі № 910/12523/18 в частині щодо відмови в задоволенні позовних вимог залишено без змін.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.01.2020 року рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2019 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2019 року у справі № 910/12523/18 скасовано. Справу №910/12523/18 направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

В постанові від 28.01.2020 року Верховний Суд зазначив, що висновки судів попередніх інстанцій зроблені передчасно, без повного дослідження усіх зібраних у справі доказів та зясування необхідних фактичних обставин справи, оскільки з наявного в матеріалах справи висновку експертів №012/19 від 13.05.2019 року вбачається, що на дослідження було надано технічно-експлуатаційну документацію лише щодо частини обладнання, зазначеного в матеріалах справи та наданій ДФС інформації.

Крім того, Верховним Судом зазначено, що дослідження було проведено лише за 22 позиціями обладнання, в той час як з наданої ДФС інформації випливає, що відповідачем було ввезено на митну територію України 477 позицій обладнання/устаткування у період з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року.

При ввезенні на митну територію України обладнання/устаткування, до кожного окремого товару додається технічна документація. Така документація зберігається виключно у імпортера в силу митного законодавства України.

Таким чином, Верховний Суд наголосив, що всі необхідні документи для визначення точного розміру відрахувань знаходяться у відповідача, що унеможливлює самостійне отриманна їх позивачем, тобто Верховний Суд наголосив на необхідності надання саме відповідачем підтверджуючих або спростовуючи доводи позивача документи.

Під час нового розгляду справи, рішенням господарського суду міста Києва від 16.12.2021 року по справі №910/12523/18 позовні вимоги ГС «Український музичний альянс» задоволено. Стягнуто з ТОВ «МТІ» на користь ГС «Український музичний альянс» 2 561 365 (два мільйона п`ятсот шістдесят одну тисячу триста шістдесят п`ять) грн 79 коп. - відрахувань, 38420 (тридцять вісім тисяч чотириста двадцять) грн 49 коп. - судового збору, 13 826 (тринадцять тисяч вісімсот двадцять шість) грн. 85 коп. - судового збору за подання апеляційної скарги та 74 923 (сімдесят чотири тисячі дев`ятсот двадцять три) грн. 61 коп. - судового збору за подання касаційної скарги.

Обгрунтовуючи прийняте рішення, місцевий суд зазначив, що суд неодноразово зобов`язував відповідача надати всю технічно-експлуатаційну документацію до обладнання, ввезеного ТОВ «МТІ» на митну територію України в період з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року, в тому числі на вимогу експертів, з метою визначення розміру відрахувань (відсотків), що сплачуються виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах. Проте, відповідачем така інформація на виконання вимог суду у повному обсязі надана не була, у зв`язку з чим дослідження проведено експертами лише щодо частини обладнання.

Судом не прийнято до уваги твердження відповідача стосовно того, що технічно-експлуатаційна документація знаходиться у відкритому доступі в мережі інтернет, оскільки експертиза проводиться на підставі документів наявних у матеріалах справи.

Таким чином, враховуючи що відповідачем не було надано на вимогу суду всю технічно-експлуатаційну документацію обладнання ввезеного ТОВ «МТІ» на митну територію України за період з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року, приймаючи до уваги, що така документація для визначення точного розміру відрахувань знаходиться у відповідача, а останній ухиляється від її надання, суд з урахування положень ч. 4 ст. 102 Господарського процесуального кодексу України, прийшов до висновку, що відповідач зобов`язаний сплатити позивачеві відрахування за імпортовані товари за період з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року під час розмитнення останніх у визначеному позивачем розмірі 2 561 365, 79 грн.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та заслухавши пояснення представника апелянта, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «МТІ» слід відмовити, а рішення господарського суду міста Києва від 16.12.2021 року - залишити без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ГС «Український музичний альянс» є організацією колективного управління, уповноваженою здійснювати збирання і розподіл між суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань (відсотків) виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, на підставі свідоцтва від 20.12.2007 року № 2/У, виданого Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України - ОП «Український музичний альянс», правонаступником якого є позивач, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16.06.2016 року між ОП «Український музичний альянс» (далі - альянс) та ТОВ «МТІ» (далі - імпортер) укладено договір про виплату відрахувань (відсотків), умовами якого передбачено, що імпортет зобов`язується щокварталу, не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним кварталом, сплачувати альянсу відрахування (відсотки) з вартості обладнання і матеріальних носіїв, ввезених ним на митну територію України у звітному кварталі, в розмірі, встановленому додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2003 року № 992 «Про розмір відрахувань, що сплачуються виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах» за виключенням, встановленим сторонами в пункті 9.2 договору. Відрахування (відсотки) сплачуються у гривні, виходячи з курсу валют Національного Банку України, встановленого на день митного оформлення обладнання і матеріальних носіїв.

Сторони мають право погодити окремою додатковою угодою відстрочення/розстрочення сплати відрахувань (відсотків).

В свою чергу, відповідно до п. 2.2. договору, альянс зобов`язується прийняти відрахування (відсотки) від імпортера для їх подальшого розподілу і виплати між авторами, виконавцями, виробниками фонограм і відеограм та іншими суб`єктами авторського права і суміжних прав.

Відповідно до розділу 1 договору, відрахування (відсотки) - це форма виплати винагороди на користь суб`єктів авторського права і суміжних прав за відтворення на території України фізичними особами в домашніх умовах і виключно в особистих цілях творів і виконань, зафіксованих у фонограмах або відеограмах, а також аудіовізуальних творів.

Згідно п. 5.1. договору, імпортер зобов`язується щокварталу, не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним кварталом, надавати альянсу інформацію про факти митного оформлення обладнання і матеріальних носіїв, ввезених на митну територію України у митному режимі імпорту у звітному кварталі із зазначенням: найменування обладнання і матеріальних носіїв (включаючи торговельну марку товару, модель, інші ідентифікаційні особливості); код обладнання і матеріальних носіїв згідно з УКТЗЕД; кількість обладнання і матеріальних носіїв; вартість обладнання і матеріальних носіїв, що зазначена у зовнішньоекономічному договорі (контракті), рахунку-фактурі чи інвойсі; відсоток відрахувань, що визначений постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2003 № 992 для кожної ввезеної категорії обладнання і матеріальних носіїв; розмір відрахувань (відсотків), що повинен бути сплачений імпортером.

Інформація вказана у пункті 5.1. цього договору повинна надаватися у письмовій формі з відбитком печатки імпортера та підписом уповноваженої особи за формою, погодженою сторонами додатком № 1 до цього договору (п. 5.2. договору).

Пунктом 5.3. договору передбачено, що на вимогу альянсу імпортер повинен підтврдити інформацію, визначену п. 5.1. цього договору, шляхом подання належним чином засвідчених копій митних декларацій про ввезення обладнання і матеріальних носіїв на митну територію України.

За умовами п. 5.4. договору, у випадку ввезення імпортером на митну територію України товарів, перелік яких визначено постановою КМУ від 27.06.2003 року № 992, що є професійними, не призначеними для використання в домашніх умовах, імпортер зобов`язаний повідомити про це альянс та на вимогу альянсу надати цьому документальне підтвердження.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2017 року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором. Дія цього договору буде щоразу автоматично продовжуватися на один рік, якщо жодна із сторін не заявить у письмовій формі про своє бажання припинити його дію на наступний рік, не пізніше як за один місяць до його початку (п.п. 8.1.-8.2. договору).

Відповідно до п. 9.2. договору, всі права і обов`язки за даним договором поширюються на строк, починаючи з 01.01.2015 року. Обов`язок імпортера щодо сплати відрахувань за 2015 визначається в сумі 100 000, 00 грн та підлягає сплаті протягом 20 календарних днів з моменту підписання даного договору. Обов`язок імпортера щодо сплати відрахувань за перший і другий квартал 2016 року визначається в розмірі 50 000 грн. та підлягає сплаті до 30.06.2016. Сторони зобов`язуються протягом 5 календарних днів письмово повідомляти одна одну про зміну місцезнаходження, банківських реквізитів, уповноважених осіб, характеру діяльності, про реорганізацію або припинення своєї діяльності.

Як зазначено позивачем, відповідач зобов`язаний був надати позивачу інформацію, вказану у п. 5.1. договору за 1 квартал 2018 року до 15.04.2018 року; за 2 квартал 2018 року - до 15.07.2018 року, а також у вказані строки сплатити відрахування (відсотки) з вартості обладнання і матеріальних носіїв, ввезених відповідачем на митну територію України.

Позивачем також зазначено, що відповідачем у період з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року імпортовано на митну територію України товари (обладнання і матеріальні носії), із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, передбачені Законом України "Про авторське право і суміжні права", а саме: планшетні комп`ютери з кодом згідно з УКТЗЕД ; ноутбуки з оптичним приводом для CD/DVD-RW-дисків з кодами згідно з УКТЗЕД 847130000 та ; диски для лазерних систем зчитування з кодом згідно з УКТЗЕД ; жорсткий диск комп`ютера "Стандарт" з кодом згідно з УКТЗЕД ; флеш-картки, карти пам`яті з кодами згідно з УКТЗЕД та ; запам`ятовувальні пристрої на жорстких дисках з кодом згідно з УКТЗЕД .

У зв`язку з цим, позивач звертався до відповідача з вимогою № 01-28/08/18 від 28.08.2018 року, в якій просив відповідача надати відомості про факти митного оформлення імпортованих ТОВ «МТІ» у період з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року товарів, визначених додатком до Постанови КМУ № 992 від 27.06.2003 року із зазначенням наступної інформації: номер, тип і дату митної декларації; дату ввезення товару на митну територію України; код товару з УКТЗЕД; назву (опис) товару; вартість товару, заявлену ТОВ "М Т І".

Проте, відповідач відповіді на вказану вимогу не надав, інформацію не повідомив.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачем зазначено, що відповідач неналежним чином виконав зобов`язання щодо виплати відрахувань з вартості імпортованого обладнання та матеріальних носіїв, розмір яких становить 2 561 365, 79 грн.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» внесено відповідні зміни до Закону України "Про авторське право і суміжні права".

Водночас, відповідно до п. 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і застосовується до правовідносин, які виникли після набрання ним чинності, а в частині функціонування електронної системи реєстрації та обліку у сфері авторських і суміжних прав з 1 липня 2019 року.

Так, Закон України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» набрав чинності з 22.07.2018 року, однак, враховуючи, що правовідносини між учасниками даного спору виникли раніше, суд першої інстанції вірно застосував при вирішенні спору норми Закону України «Про авторське право і суміжні права» у редакції на дату виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до п. 9 ч. 1, ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права», відтворення - виготовлення одного або більше примірників твору, відеограми, фонограми в будь-якій матеріальній формі, а також їх запис для тимчасового чи постійного зберігання в електронній (у тому числі цифровій), оптичній або іншій формі, яку може зчитувати комп`ютер.

Частиною 2-5 ст. 42 Закону України «Про авторське право і суміжні права» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що допускається відтворення в домашніх умовах і виключно в особистих цілях творів і виконань, зафіксованих у фонограмах, відеограмах і їх примірниках, без згоди автора (авторів), виконавців і виробників фонограм (відеограм), але з виплатою їм винагороди способом, визначеним частиною четвертою цієї статті.

Передбачене частинами першою і другою цієї статті використання об`єктів суміжних прав без згоди суб`єктів суміжних прав не повинно завдавати шкоди нормальній експлуатації виконань, фонограм, відеограм і програм мовлення і зачіпати законні інтереси виконавців, виробників фонограм, відеограм і програм мовлення чи інших суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав.

Виплата винагороди виробникам фонограм і відеограм та іншим особам, які мають авторське право і (або) суміжні права, за передбачені частиною другою цієї статті відтворення, здійснюється у формі відрахувань (відсотків) від вартості обладнання і (або) матеріальних носіїв виробниками та (або) імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких можна здійснити відтворення виключно в особистих цілях у домашніх умовах творів, зафіксованих у фонограмах і відеограмах, крім:

а) професійного обладнання та (або) матеріальних носіїв, не призначених для використання в домашніх умовах;

б) обладнання і матеріальних носіїв, що експортуються за митну територію України;

в) обладнання і матеріальних носіїв, що ввозяться фізичною особою на митну територію України виключно в особистих цілях і без комерційної мети.

Розміри зазначених у частинах другій і четвертій цієї статті відрахувань (відсотків), що мають сплачуватися виробниками та (або) імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, визначаються Кабінетом Міністрів України. Ці кошти виробниками та імпортерами обладнання і (або) матеріальних носіїв перераховуються визначеним Установою організаціям колективного управління (далі - уповноваженим організаціям). Зібрані кошти розподіляються між організаціями колективного управління, які є на обліку в Установі, на основі договорів, які уповноважені організації укладають з усіма організаціями колективного управління. Імпортери перераховують ці кошти уповноваженій організації під час ввезення товару на митну територію України, а виробники - у кінці кожного місяця після реалізації обладнання і матеріальних носіїв.

Спільним наказом Міністерства освіти і науки України та Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва, Державної податкової адміністрації України від 24.11.2003 року №780/123/561 затверджено Порядок здійснення відрахувань виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах" (далі - Порядок).

Пунктом 5 Порядку визначено, що розмір відрахувань застосовується до обладнання та матеріальних носіїв (без податку на додану вартість), зазначених у додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2003 року N 992 "Про розмір відрахувань виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких можна здійснити відтворення у домашніх умовах творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах" (далі - постанова Кабінету Міністрів України від 27.06.2003 року N 992):

- для імпортерів - у відсотках їх вартості, зазначеної у зовнішньоекономічному договорі (контракті);

- для виробників - у відсотках їх відпускної ціни.

Відповідно до п. 7 Порядку, під час ввезення на митну територію України обладнання і (або) матеріальних носіїв імпортери відповідно до розміру відрахувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2003рокуN 992, перераховують суми відрахувань уповноваженим організаціям, про що надсилають цим організаціям підписану керівником імпортера довідку щодо сплати відрахувань імпортером обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, за формою, визначеною в додатку 1 цього Порядку.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що з метою отримання інформації щодо митного оформлення ввезення на митну територію України товарів ТОВ «МТІ» місцевим судом було задоволено клопотання позивача про витребування доказів та ухвалою суду від 24.09.2018 року (суддя Кирилюк Т.Ю.) витребувано у Державної фіскальної служби України відомості про факти митного оформлення у митному режимі імпорту ТОВ «МТІ» у період з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року товарів, визначених додатком до Постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 27.06.2003 року, зокрема: код товару згідно з УКТЗЕД 8471 70 5000, назва товару: запам`ятовувальні пристрої на жорстких дисках, жорсткий диск комп`ютера «Стандарт»; 8471 30 машини автоматичного оброблення інформації портативні масою не більше як 10 кг, що мають принаймні центральний блок оброблення інформації, клавіатуру і дисплей, планшет, ноутбук з оптичним приводом для Cd/DVD-RW-дисків; 8523, диски, стрічки, твердотільні енергонезалежні пристрої для зберігання інформації, «smart-картки» та інші носії для запису звуку або інших явищ, записані або незаписані, включаючи матриці та форми для виготовлення дисків, крім виробів групи 37, карти пам`яті ("smart-картки"), флеш-картки; 8517 12 телефонні апарати для сотових мереж зв`язку та інших бездротових мереж зв`язку, радіотелефон системи стільникового зв`язку (мобільний телефон); 8471 машини автоматичного оброблення інформації та їх блоки; магнітні або оптичні зчитувальні пристрої, машини для перенесення даних на носії інформації у кодованому вигляді та машини для оброблення аналогічної інформації, в іншому місці не зазначені, записувач комп`ютерний для DVD-дисків, HD DVD-дисків або Вlu-Ray.

В матеріалах справи міститься лист Державної фіскальної служби України від 02.11.2018 року № 19966/5/99-99-11-04-02-16 з інформацією на виконання ухвали суду від 24.09.2018 року.

Також, місцевим судом призначено судову експертизу комп`ютерної техніки і програмних продуктів. Проведення експертизи доручено Науково-дослідному центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України.

За результатами проведення комплексної комп`ютерно-технічної судової експертизи та судово-економічної експертизи у справі № 910/1253/18 судовими експертами Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України Самелюк О.С., Собін О.К. та Дідоборщ В.А. складено висновок № 012/19 від 13.05.2019 року, відповідно до якого експерти дійшли наступних висновків, зокрема, що в об`ємі наданих документів, частково підтверджується розмір відрахувань, що сплачуються виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких виключно у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах (визначених додатком до постанови КМУ № 992 від 27.06.2003 року), згідно матеріалів справи та наданої ДФС інформації, матеріальних носіїв та обладнання, ввезеного ТОВ «МТІ» на митну територію України за період з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року із кодами УКТЗЕД становить - 63 911, 96 грн, з них: за ноутбуками - 12 390, 74 грн; за планшетами - 38 775, 84 грн; запам`ятовувальні пристрої - 12 745, 38 грн.

Також судові експерти зазначили, що надати відповідь щодо загального розміру відрахувань, що сплачуються виробниками та імпортерами за обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких виключно у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах (визначених додатком до постанови КМУ № 992 від 27.06.2003), згідно матеріалів справи та наданої ДФС інформації, матеріальних носіїв та обладнання, ввезеного ТОВ «МТІ» на митну територію України за період з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року із кодами УКТЗЕД не надається за можливе, у зв`язку з відсутністю повного комплекту документів.

Крім того, у висновку № 012/19 від 13.05.2019 року судові експерти зазначили, що на дослідження надано технічно-експлуатаційну документацію лише щодо частини обладнання, зазначеного у матеріалах справи та у наданій ДФС інформації (розгорнуті відомості наведені у таблиці 2 висновку експерта).

Верховний Суд, скасовуючи рішення господарського суду міста Києва від 16.07.2019 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.10.2019 року у даній справі та передаючи справу № 910/12523/18 на новий розгляд, зазначив, що згідно висновку експертів №012/19 від 13.05.2019 року на дослідження експертам було надано технічно-експлуатаційну документацію лише щодо частини обладнання, зазначеного у матеріалах справи та наданій ДФС інформації; виходячи з цього, дослідження за поставленими питаннями було проведено виключно відносно зазначеного устаткування. У зв`язку з цим у висновку №012/19 експертами було підтверджено розмір відрахувань, належних до сплати імпортерами, лише в обсязі наданих документів. З наведеного висновку також вбачається, що дослідження було проведено лише за 22 позиціями обладнання, в той час як з наданої ДФС інформації випливає, що відповідачем було ввезено на митну територію України 477 позицій обладнання/устаткування у період з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року.

Також, Верховний Суд зазначив, що всі необхідні документи для визначення точного розміру відрахувань знаходяться у відповідача, що унеможливлює самостійне отримання їх позивачем.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що ані суд першої інстанції, ані суд апеляційної інстанції наявні в матеріалах справи докази - надані ДФС відомості, наявні в матеріалах справи описи товару та розрахунок позивача - кожен окремо та в їх сукупності не дослідили та правової оцінки їм не надали, чим порушили приписи ст. 86 Господарського процесуального кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що приймаючи до уваги вказівки Верховного Суду викладені у постанові від 28.01.2020 року у даній справі, місцевим судом цілком обґрунтовано зобов`язано ТОВ «МТІ» у строк до 07.04.2020 року надати суду всю технічно-експлуатаційну документацію до обладнання/устаткування (477 позицій згідно інформації наданої Державною фіскальною службою України листом від 02.11.2018 № 19966/5/99-99-11-04-02-16), ввезеного ТОВ «МТІ» на митну територію України за період з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року, на електронному носії.

Судом встановлено, що 31.03.2020 року до суду першої інстанції відповідачем подано пояснення, в яких зазначено, що у матеріалах справи наявна вся технічно-експлуатаційна документація до обладнання, ввезеного ТОВ «МТІ» на митну територію України за період з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року. До вказаних пояснень відповідачем додано СD-диск з файлами технічно-експлуатаційної документації.

Крім того, 10.06.2020 року до місцевого суду відповідачем подано додаткові пояснення, в яких, зокрема, зазначено, що цифра 477 не відноситься до кількості товарних позицій, а є загальною кількістю строк у файлі «Розрахунок МТІ з відрахуваннями.xls», який подано позивачем разом із заявою про збільшення розміру позовних вимог.

Таким чином, приймаючи до уваги вказівки Верховного Суду викладені у постанові від 28.01.2020 року, а також надання відповідачем додаткових матеріалів (технічно-експлуатаційну документацію на обладнання), оскільки, для роз`яснення питань, які виникли при вирішенні даного спору, необхідні спеціальні знання, ухвалою господарського суду міста Києва від 11.06.2020 року призначено у справі № 910/12523/18 судову експертизу комп`ютерної техніки і програмних продуктів, проведення якої доручено Науково-дослідному центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України, за виключення експертів Самелюк О.С., Собін О.К. та Дідоборщ В.А.

На вирішення експерта винесено наступні питання:

- Яке обладнання, згідно матеріалів справи та наданої Державною фіскальною службою України інформації, ввезене Товариством з обмеженою відповідальністю "МТІ" на митну територію України за період з 01.01.2018 по 30.06.2018 (визначених додатком до Постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 27.06.2003), із кодами згідно з УКТЗЕД, придатне для виготовлення одного або більше примірників певного твору, відеограми, фонограми в будь-якій матеріальній формі? Якщо придатне, то яке саме обладнання?;

- Яке обладнання, згідно матеріалів справи та наданої Державною фіскальною службою України інформації, ввезене Товариством з обмеженою відповідальністю "МТІ" на митну територію України за період з 01.01.2018 по 30.06.2018 (визначених додатком до Постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 27.06.2003), із кодами згідно з УКТЗЕД, придатне для запису одного або більше примірників певного твору, відеограми, фонограми для їх тимчасового чи постійного зберігання в електронній (у тому числі цифровій), оптичній або іншій формі, яку може зчитувати комп`ютер? Якщо придатне, то яке саме обладнання?;

- Яке обладнання, згідно матеріалів справи та наданої Державною фіскальною службою України інформації, ввезене Товариством з обмеженою відповідальністю "МТІ" на митну територію України за період з 01.01.2018 по 30.06.2018 (визначених додатком до Постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 27.06.2003) із кодами згідно з УКТЗЕД, призначене для використання виключно в особистих цілях в домашніх умовах?;

- Яка загальна вартість згідно матеріалів справи та наданої Державною фіскальною службою України інформації, матеріальних носіїв та обладнання, ввезеного Товариством з обмеженою відповідальністю "МТІ" на митну територію України за період з 01.01.2018 по 30.06.2018 (визначених додатком до Постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 27.06.2003) із кодами згідно з УКТЗЕД, із застосуванням яких можна здійснити відтворення виключно в особистих цілях у домашніх умовах творів, зафіксованих у фонограмах і відеограмах?;

- Яка вартість згідно матеріалів справи та наданої Державною фіскальною службою України інформації, матеріальних носіїв та обладнання, ввезеного Товариством з обмеженою відповідальністю "МТІ" на митну територію України за період з 01.01.2018 по 30.06.2018 (визначених додатком до Постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 27.06.2003), окремо по кожному виду обладнання (матеріальних носіїв) згідно з УКТЗЕД, із застосуванням яких можна здійснити відтворення виключно в особистих цілях у домашніх умовах творів, зафіксованих у фонограмах і відеограмах?

06.08.2020 року через відділ автоматизованого документообігу суду від Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України надійшло клопотання експерта Голікової О.В. та Богданової Я.О., в якому судові експерти просили надати повний перелік досліджуваних об`єктів, вказаних в п. 2 ухвали від 11.06.2020 року та технічно-експлуатаційну документацію до них.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.10.2020 року зобов`язано ТОВ «МТІ» у строк до 05.11.2020 року надати суду письмові пояснення із викладенням у вигляді таблиці повного переліку обладнання, яке ввезене ТОВ «МТІ» на митну територію України за період з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року із посилання на том та аркуш справи, в якому знаходиться файл (документ) з технічно-експлуатаційною документацією на вказане обладнання.

Відповідач подав письмові пояснення, в яких зазначив, що в матеріалах справи наявні всі необхідні документи, зокрема технічно-експлуатаційна документація щодо досліджуваних об`єктів та на виконання вимог ухвали суду зазначив в якому том та аркуш справи в яких знаходиться відповідна документація.

Таким чином, місцевим судом, ухвалою від 05.11.2020 року, зокрема, погоджено викладення питань № 4 та № 5 поставлених на вирішення експерта Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України ухвалою господарського суду міста Києва від 11.06.2020 року у справі № 910/12523/18 в редакції, наведеній в клопотанні судового експерта Богданової Я.О. Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України. Матеріали справи № 910/12523/18 надіслано до Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України для проведення експертизи, призначеної ухвалою суду від 11.06.2020 року.

15.07.2021 матеріали справи № 910/12523/18 надійшли до господарського суду міста Києва разом з висновком експертів № 109/20 від 11.05.2021 року, в якому надано відповіді на поставленні питання №1-3, а також повідомленням № 109/20 про неможливість надання висновку судово-економічної експертизи від 02.07.2021 щодо поставлених питань №4 та № 5, у зв`язку з тим, що визначення розміру відрахувань (відсотків), що сплачуються виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, потребує вирішувати питання, які виходять за межі спеціальних знань експерта, а наданих на дослідження документів недостатньо, щодо яких на експертизу поставлено питання № 4 та № 5, експертом повідомлено про неможливість надання висновку судово-економічної експертизи.

Разом з тим, за результатами проведення комплексної судової комп`ютерно-технічної експертизи та експертизи у сфері інтелектуальної власності судовими експертами Голіковою О.В. та Заікіною Т.В. надано висновок № 109/20 від 11.05.2021 року в якому наведено відповіді на поставленні питання №1-3, щодо того, яке обладнання, згідно матеріалів справи та наданої Державною фіскальною службою України інформації, ввезене ТОВ «МТІ» на митну територію України за період з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року (визначених додатком до Постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 27.06.2003).

При цьому, у висновку експертів № 109/20 від 11.05.2021 також зазначено, що на дослідження надана технічно-експлуатаційна документація лише до частини обладнання, зазначеного у матеріалах справи та у наданій ДФС інформації (розгорнуті відомості наведені у таблиці 1.1. висновку експерта), у зв`язку з чим дослідження за поставленими питаннями № 1-3 проведено виключно відносно вищезазначеного устаткування.

Судовими експертами Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України Голіковою О.В. та Заікіною Т.В. подано до місцевого суду роз`яснення щодо висновку експертів № 109/20 від 11.05.2021 року, в яких, зокрема зазначено, що дослідження проводилось лише за відомостями та матеріалами, наявними у матеріалах справи, оскільки експерту заборонено самостійно збирати матеріали, які підлягають дослідженню.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1 ст. 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Згідно з ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України митна декларація та інші документи подаються органу доходів і зборів в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, - декларація митної вартості. Відомості про документи, визначені ч. 3статті 335 цього Кодексу, зазначаються декларантом або уповноваженою ним особою у встановленому порядку в митній декларації. На вимогу органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати органу доходів і зборів оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їх копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.

Таким чином, враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з твердженнями місцевого суду, що всі необхідні документи для визначення точного розміру відрахувань знаходяться у відповідача, що унеможливлює самостійне отримання їх позивачем.

При цьому, відповідно до п. 5.1. договору, імпортер зобов`язується щокварталу, не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним кварталом, надавати альянсу інформацію про факти митного оформлення обладнання і матеріальних носіїв, ввезених на митну територію України у митному режимі імпорту у звітному кварталі із зазначенням: найменування обладнання і матеріальних носіїв (включаючи торговельну марку товару, модель, інші ідентифікаційні особливості); код обладнання і матеріальних носіїв згідно з УКТЗЕД; кількість обладнання і матеріальних носіїв; вартість обладнання і матеріальних носіїв, що зазначена у зовнішньоекономічному договорі (контракті), рахунку-фактурі чи інвойсі; відсоток відрахувань, що визначений постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2003 № 992 для кожної ввезеної категорії обладнання і матеріальних носіїв; розмір відрахувань (відсотків), що повинен бути сплачений імпортером.

Тобто, п. 5.1. договору також визначено, що всі документи необхідні для визначення точного розміру відрахувань знаходяться у відповідача і він зобов`язаний надавати таку документацію самостійно до організації колективного управління.

Крім того, матеріалами підтверджено та зазначено вище, що місцевий суд неодноразово зобов`язував відповідача надати всю технічно-експлуатаційну документацію до обладнання, ввезеного ТОВ «МТІ» на митну територію України за період з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року, в тому числі на вимогу експертів, з метою визначення розміру відрахувань (відсотків), що сплачуються виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах.

Однак, не зважаючи на вимоги суду, відповідачем така інформація у повному обсязі надана не була, у зв`язку з чим дослідження проведено експертами лише щодо частини обладнання. Відповідач посилається на наявність вказаних документів в загальному доступі і відсутності підстав для їх надання додатково.

При цьому, обов`язок надання всього переліку документів встановлений для відповідача ухвалами господарського суду м. Києва, які є обов`язковими для виконання сторонами. Також на необхідност надання вказаних документів саме відповідачем наголошував і Верховний Суд в своїй постанові по зазначеній справі, направляючи її на новий розгляд.

Апеляційний суд зазначає, що оскільки експертиза проводиться на підставі документів наявних у матеріалах справи, суд першої інстанції, приймаючи рішення вірно не взяв до уваги твердження відповідача, стосовно того, що вся технічно-експлуатаційна документація знаходиться у відкритому доступі в мережі інтернет,.

Крім того, відповідно до приписів ч.ч.2-3 ст. 102 Господарського процесуального кодексу України, експерт не має права з власної ініціативи збирати матеріали для проведення експертизи, розголошувати відомості, що стали йому відомі у зв`язку з проведенням експертизи, або повідомляти будь-кому, крім суду та учасника справи, на замовлення якого проводилася експертиза, про її результати. Призначений судом експерт не має права спілкуватися з учасниками судового процесу поза межами судового засідання.

При визначенні матеріалів, що надаються експерту чи експертній установі, суд у необхідних випадках вирішує питання про витребування відповідних матеріалів за правилами, передбаченими цим Кодексом для витребування доказів.

Таким чином, як вбачається з вищенаведених норм, експерт не має права з власної ініціативи збирати матеріали для проведення експертизи, тобто експертиза проводиться на підставі матеріалів справи, відповідно експерт не зобов`язаний був здійснювати пошук технічно-експлуатаційної документації обладнання ввезеного ТОВ «МТІ» на митну територію України за період з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року в мережі інтернет, оскільки таку інформацію зобов`язаний надати безпосередньо відповідач на виконання вимог суду та клопотання експертів, з метою визначення розміру відрахувань (відсотків).

Незважаючи на вказані обставини, відповідач не виявив бажання наддати всі витребувані суом докази на необхідності дослідження яких наполягали експерти, в зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо застосування наслідків ч.4 ст. 102 Господарського кодексу України та визнав доведеними обставини на яких наполягав позивач.

Відповідно до ч. 4 ст. 102 Господарського процесуального кодексу України, у разі ухилення учасника справи від подання суду на його вимогу необхідних для проведення експертизи матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, що перешкоджає її проведенню, суд залежно від того, яка особа ухиляється, а також яке ця експертиза має значення, може визнати встановленою обставину, для з`ясування якої експертиза була призначена, або відмовити у її визнанні.

Згідно п. 27 Додатку до Постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2003 року N 992 «Про розмір відрахувань виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах», розмір відрахувань виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах щодо товарів, які ввозилися на територію України відповідачем становить:

- 0,15 % - планшетні комп`ютери з кодом згідно з УКТЗЕД ;

- 0, 2 % - ноутбуки з оптичним приводом для CD/DVD-RW-дисків з кодами згідно з УКТЗЕД 847130000 та ;

- 0, 75 % - диски для лазерних систем зчитування з кодом згідно з УКТЗЕД ;

- 0,3 % - жорсткий диск комп`ютера "Стандарт" з кодом згідно з УКТЗЕД ;

- 0, 75 % - флеш-картки, карти пам`яті з кодами згідно з УКТЗЕД та ;

- 0, 75 % - запам`ятовувальні пристрої на жорстких дисках з кодом згідно з УКТЗЕД .

Таким чином, враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що відповідачем не було надано на вимогу місцевого суду всю технічно-експлуатаційну документацію обладнання ввезеного ТОВ «МТІ» на митну територію України за період з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції з урахуванням положень ч. 4 ст. 102 Господарського процесуального кодексу України, правомірно визнав відповідні обставини встановленими, здійснив самостійний розрахунок сум відрахувань та дійшов обгрунтованого висновку, що відповідач зобов`язаний сплатити позивачеві відрахування за імпортовані товари за період з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року під час розмитнення останніх у визначеному позивачем розмірі 2 561 365, 79 грн., які розраховані позивачем, наступним чином:

1) планшетні комп`ютери (з кодом згідно з УКТЗЕД ): 8 344 697, 38 грн (вартість товару, зазначена у зовнішньоекономічному договорі) х 0,15 % (розмір відрахувань згідно постанови КМУ № 992) = 12 517, 05 грн;

2) ноутбуки з оптичним приводом для CD/DVD-RW-дисків (з кодами згідно з УКТЗЕД 847130000 та ): 10 043 012, 78 грн (вартість товару, зазначена у зовнішньоекономічному договорі) х 0,2 % (розмір відрахувань згідно постанови КМУ № 992) = 2 008 602, 56 грн;

3) диски для лазерних систем зчитування (з кодом згідно з УКТЗЕД ) 2 022 109, 96 грн (вартість товару, зазначена у зовнішньоекономічному договорі) х 0,75 % (розмір відрахувань згідно постанови КМУ № 992) = 15 165, 82 грн;

4) жорсткий диск комп`ютера "Стандарт" (з кодом згідно з УКТЗЕД ) 509 935, 19 грн (вартість товару, зазначена у зовнішньоекономічному договорі) х 0,3 % (розмір відрахувань згідно постанови КМУ № 992) = 1 529, 81 грн;;

5) флеш-картки, карти пам`яті (з кодами згідно з УКТЗЕД та ) 55 925 605, 58 грн (вартість товару, зазначена у зовнішньоекономічному договорі) х 0,75 % (розмір відрахувань згідно постанови КМУ № 992) = 419 442, 04 грн;;

6) запам`ятовувальні пристрої на жорстких дисках (з кодом згідно з УКТЗЕД ) 13 881 134, 16 грн (вартість товару, зазначена у зовнішньоекономічному договорі) х 0,75 % (розмір відрахувань згідно постанови КМУ № 992) = 104 108, 51 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Суд зазначає, що зобов`язання, яке у даному випадку виникає безпосередньо із закону, полягає у перерахуванні імпортером на користь уповноваженої організації відрахувань (відсотків) від вартості обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах, під час ввезення такого обладнання та територію України у встановленому Постановою № 992 розмірі.

Сторонами господарського зобов`язання, яке виникло в силу законодавчих приписів, є:

- зобов`язана сторона (боржник) - імпортер обладнання, за допомогою якого можна здійснити відтворення. В даному випадку боржником є ТОВ «МТІ».

- управнена сторона (кредитор) - організація колективного управління, яка уповноважена Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України здійснювати збирання та розподіл між суб`єктами авторського права і (або) суміжних прав коштів від відрахувань.

Законодавством України передбачена можливість існування необмеженого кола таких організацій. В даному випадку такою уповноваженою організацією колективного управління є позивач.

Змістом зобов`язання, про яке йдеться, є взаємні права і обов`язки, що виникають між боржником і кредитором безпосередньо із ст. 42 Закону України «Про авторське право і суміжні права» №3792.

- обов`язок боржника полягає у перерахуванні суми відрахувань уповноваженим організаціям під час ввезення на митну територію України обладнання і (або) матеріальних носіїв відповідно до розміру відрахувань, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2003 року N 992 «Про розмір відрахувань виробниками та імпортерами обладнання і матеріальних носіїв, із застосуванням яких у домашніх умовах можна здійснити відтворення творів і виконань, зафіксованих у фонограмах і (або) відеограмах»;

- кредитор, у свою чергу, має право вимагати від боржника виконання зобов`язання, яке має виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Зобов`язання, суб`єктом якого є позивач, виникло безпосередньо з актів цивільного законодавства і полягає саме в перерахуванні суми відрахувань уповноваженим організаціям під час ввезення на митну територію України обладнання і (або) матеріальних носіїв імпортерами відповідно до встановленого розміру.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.10.2018 року у справі № 910/17375/16.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Проте, станом на час вирішення спору відповідач визначену суму відрахувань не сплатив, в результаті чого за останнім утворилась заборгованість у розмірі 2 561 365, 79 грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку щодо задоволення позовних вимог ГС «Український музичний альянс».

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про задоволення позовних вимог, оскільки відповідачем не доведене суду належними та допустимими доказами наявності підстав для відмови позивачу у стягненні 2 561 365, 79 грн. - відрахувань.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі спростовуються встановленими у справі обставинами та не доводять порушення або неправильного застосування норм матеріального та процесуального права місцевим судом.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду міста Києва від 16.12.2021 року у даній справі прийнято відповідно до норм чинного законодавства, доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак підстав для її задоволення та скасування оскаржуваного рішення не вбачається.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України та Кодексу України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «МТІ» на рішення господарського суду міста Києва від 16.12.2021 року у справі №910/12523/18 - залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду міста Києва від 16.12.2021 року у справі №910/12523/18 - залишити без змін.

3. Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

4.Справу №910/12523/18 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 29.11.2022 року.

Головуючий суддя О.С. Копитова

Судді Б.М. Поляков

Б.М. Грек