ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2022 Справа № 914/1185/22

За позовом: Приватного акціонерного товариства «САВ 92», м. Київ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Рітейл Україна», с.Ставчани Пустомитівського району Львівської області,

про стягнення 119'327,83 грн заборгованості,

Суддя Яворський Б.І.,

при секретарі Муравець О.М.

Представники сторін:

від позивача: Керод Р.П.,

від відповідача: не з`явився.

Відводів складу суду сторонами не заявлялося.

Відповідно до ст.222 ГПК України фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу vkz.court.gov.ua.

Суть спору. На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «САВ 92» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рітейл Україна» про стягнення 141'045,40 грн заборгованості за договором поставки №122-КП/20 від 17.07.2020, з яких: 130'549,90 грн основний борг, 5'677,39 грн пеня, 771,10 грн. 3% річних та 4'047,40 грн. інфляційні втрати. У позовній заяві позивач також зазначив, що понесені витрати за надання правової (правничої) допомоги будуть подані у порядку ч.8 ст.129 ГПК України. Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов договору поставки в частині повної та вчасної оплати вартості поставленого позивачем товару.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 09 червня 2022 року справу № 914/1185/22 передано на розгляд судді Яворському Б.І.

Ухвалою суду від 14.06.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без виклику представників сторін$ суд встановив строк для реалізації учасниками справи процесуальних прав; повідомлено сторін, що клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

28.06.2022 відповідач скерував відзив на позовну заяву (вх.№13711/22) у якому зазначив, що згідно його облікових даних заборгованість перед позивачем становить 109'518,90 грн.; позивачем не враховано здійснену відповідачем оплату 11.05.2022 при нарахуванні штрафних санкцій та зазначив, що право на нарахування пені не передбачено договором, а тому така вимога є необґрунтованою. Разом з відзивом відповідач подав клопотання про розгляд справи у судовому засіданні.

Ухвалою від 01.07.2022 суд задоволив клопотання та призначив судове засідання на 04.08.2022. З метою оптимізації витрат у період воєнного стану ухвала була надіслана на електронну адресу відповідача, яку він вказав у відзиві та клопотанні, докази про що знаходяться в матеріалах справи.

02.08.2022 позивач подав заяву (вх.№2435/22) про зменшення позовних вимог з 141'045,40 грн до 119'327,83 грн, з яких 110'549,85 грн. основний борг, 4'712,25 грн пеня, 638,69 грн. 3% річних та 3'427,04 грн інфляційні втрати.

Ухвалою від 04.08.2022 суд прийняв заяву позивача про зменшення позовних вимог та відклав судове засідання на 23.08.2022.

22.08.2022 відповідач подав відзив на заяву про зменшення позовних вимог (вх.№17491/22 від 22.08.2022), у якому додатково зазначив, що заборгованість у відповідача виникла під час дії воєнного стану, укладеним договором передбачено, що до правовідносин між сторонами застосовуються форс-мажорні обставини, тому нарахування штрафних санкцій є незаконним.

Суд розглядає справи у порядку спрощеного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч.1 ст.248 ГПК України).

Згідно з ч. 2 та ч. 8 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх пояснення. Судові дебати не проводяться.

Стаття 114 ГПК України визначає, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

У період з 06.08.2022 по 14.11.2022 включно суддя Яворський Б.І. перебував на лікарняному у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності.

Ухвалою від 15.11.2022 розгляд справи призначено на 29.11.2022. Явка сторін у судовому засіданні обов`язковою не визнавалась. Ухвала була надіслана на електронні адреси сторін, докази про що знаходяться в матеріалах справи.

Представник позивача у судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав.

Відповідач участь повноважного представника у судові засідання не забезпечував, із заявами та клопотаннями на адресу суду не звертався.

Згідно пункту 1 ч.3 ст.202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 ст.202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Таким чином, оскільки відповідача було належним чином повідомлено про відкриття провадження та судові засідання, на засадах відкритості та гласності судового процесу сторонам створено всі необхідні умови для можливості захисту їх прав та охоронюваних законом інтересів, суд розглянув справу за відсутності відповідача.

У судовому засіданні 29.11.2022 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

17 липня 2020 Приватним акціонерним товариством «САВ 92» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рітейл Україна» (покупець) укладено договір поставки №122-КП/2 з додатками №№1-10, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставляти, а покупець приймати та оплачувати товар на умовах цього договору.

Найменування, асортимент і ціна товару, що поставляється вказується в додатку №1 «Специфікація», який є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.2 договору).

Відповідно до п.2.1 договору товар поставляється постачальником окремими партіями відповідно до замовлень на поставку. Постачальник зобов`язується приймати від покупця замовлення на поставку товару та здійснювати поставку товару за адресами, в кількості і на дату, зазначені в замовленні, своїми транспортними засобами і за свій рахунок. У разі підписання сторонами додатка №7 «Графік поставок», терміни поставки визначаються відповідно до підписаного додатку №7.

Право власності на поставлений товар переходить від постачальника до покупця з моменту фактичної передачі товару і підписання сторонами товаросупровідних документів. Датою поставки товару вважається дата підписання покупцем товаро-транспортної та видаткової накладної. Якщо супровідні документи не будуть надані разом з товаром, покупець має право відстрочити дату розрахунків з постачальником на термін затримки оформлення (надання) необхідних документів (пункти 3.12 та 3.9 договору).

Ціну товару, порядок розрахунків визначено у розділі 6 договору. Так, п.6.5 договору передбачено, що оплата товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом ( )__календарних днів з дня поставки товару. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця. Оплата товару, що поставляється в нову торгову точку покупця, здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника упродовж ( ) __ календарних днів з дня першої поставки товару в нову торгову точку або РЦ.

Сторони звільняються від відповідальності за невиконання своїх зобов`язань за цим договором, якщо таке невиконання стало наслідком обставин непереборної сили, що виникли після укладення цього договору мимо волі і бажання сторін, і які не можна було передбачити і запобігти. До обставин непереборної сили відносяться оголошена або фактична війна, громадянські заворушення, стихійні лиха, мораторій і заборони на здійснення банківських операцій, епідемії, блокади, ембарго, землетруси, повені, пожежі, інші стихійні лиха і інші випадкові події. Термін виконання зобов`язань за договором припиняється на термін дії обставин непереборної сили (п.9.1 та п.9.3 договору).

Згідно п. 11.1 договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до « 31 грудня» 2020 р. У разі, якщо за 30 календарних днів до дати закінчення терміну дії цього договору жодна із сторін в письмовій формі не заявить про його розірвання, договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік.

Сторони погодили, що всі підписані додатки є невід`ємною частиною цього договору (п.13.1 договору).

Відповідно до додатку №9 від 17.07.2020 до договору «Протокол узгодження розбіжностей» оплата товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника упродовж 42 (сорок два) календарних днів з дня поставки товару. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Доповнено договір п.8.15 такого змісту: «У разі несвоєчасної оплати вартості товару покупець зобов`язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки виконання зобов`язання» (п.6.5 та п.8.15 додатку).

Додатком №1В (PG) до договору сторони погодили строки розрахунків за товар упродовж 42 календарних днів з дати прийому-передачі товару.

На виконання умов укладеного договору позивач у період з 04.02.2022 по 22.02.2022 поставив відповідачу товар на загальну суму 131'428,71 грн, що підтверджується видатковими накладними: №4888891 від 04.02.2022 на суму 18'727,21 грн.; №4902892 від 08.02.2022 на суму 14'473,15 грн.; №4893557 від 08.02.2022 на суму 27'074,14 грн.; №4920227 від 10.02.2022 на суму 11'376,29 грн.; №4977272 від 18.02.2022 на суму 13'370,16 грн.; №4977370 від 18.02.2022 на суму 16'140,08 грн.; №4993275 від 22.02.2022 на суму 17'047,66 грн.; №4992561 від 22.02.2022 на суму 1'219,97 грн.; №4993188 від 22.02.2022 на суму 12'000,05 грн.

Згідно підписаного сторонами акту звірки взаєморозрахунків, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 02.05.2022 становить 130'549,85 грн.

11.05.2022 товариство сплатило на користь позивача 20'000,00 грн. основного боргу, що підтверджується платіжним дорученням №2640 від 11.05.2022.

Позивач у заяві про зменшення позовних вимог врахував дану проплату та зазначив, що відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань за договором на суму 110'549,85 грн. За неналежне виконання відповідачем свого обов`язку щодо оплати вартості отриманого товару просить, згідно нового розрахунку, стягнути з відповідача 4'712,25 грн пені, 638,69 грн. 3% річних та 3'427,04 грн інфляційних втрат.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування.

Згідно з ст.74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст.626 ЦК України).

Частиною 1 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Договір, відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі статтею 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч.2 ст. 640 ЦК України).

Між сторонами виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного договору поставки №122-КП/2 від 14.08.2020 з додатками №№1-10 до нього.

Доказів розірвання договору або визнання його недійсним матеріали справи не містять. Суд відзначає, що додаток №9 до договору підписаний сторонами та скріплений печатками юридичних осіб. Відтак, підписавши договір поставки відповідач надав згоду на застосування його положень, тому суд не бере до уваги заперечення відповідача щодо непогодження у договорі застосування пені за порушення строків оплати.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Позивачем у повному обсязі виконано прийняті на себе зобов`язання, доствавлено та передано товар покупцю.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього грошову суму.

Згідно ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

За умовами укладеного договору з відповідними додатками до нього сторони погодили, що оплата товару здійснюється упродовж 42 (сорок два) календарних днів з дати прийому-передачі товару.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України). Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України).

Відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань щодо оплати отриманого товару.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачу був відвантажений товар, який ним був оплачений лише частково, залишок заборгованості становить 110'549,85 грн. Відповідач визнав порушення ним договірних зобов`язань, доказів оплати поставленого товару у повному обсязі суду не надав. Вказане свідчить про неналежне виконання договірних зобов`язань зі сторони відповідача. Відтак, вимога про стягнення з відповідача 110'549,85 грн заборгованості за договором підлягає задоволенню.

Щодо стягнення пені.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

За умовами п.8.15 додатку №9 до договору сторони погодили, що у разі несвоєчасної оплати вартості товару покупець зобов`язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки виконання зобов`язання.

Відповідно до частин 1-3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В силу ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором.

Так, згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Перевіривши розрахунок пені за несвоєчасну оплату товару, з урахуванням початку виникнення заборгованості згідно ч.1 ст.253 ЦК України, суд дійшов висновку, що правомірною до стягнення з відповідача є пеня у розмірі 4'712,25 грн.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Згідно частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму боргу, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, із врахуванням положень ст.ст.13,14 та ч.2 ст.237 ГПК України, суд встановив, що до стягнення з відповідача підлягають заявлені позивачем 3'427,04 грн інфляційних втрат та 638,69 грн 3% річних.

Відповідач, заперечуючи безпідставність нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат зазначає, що заборгованість у нього виникла під час дії воєнного стану, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що є форс мажорною обставиною, підтвердженою листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022. Тобто, на думку відповідача, невиконання обов`язку щодо оплати товару виникло через обставини непереборної сили.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача в цій частині позовних вимог виходячи з наступного.

Підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання визначені ст. 617 Цивільного кодексу України: особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з положеннями ст. 218 Господарського кодексу України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) встановлюється Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами Регламентом засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Суд звертає увагу, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 922/2394/21 (постанова від 14 червня 2022) вказав, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таких висновків дотримується і Верховний Суд у постанові від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та у постанові від 09.11.2021 у справі № 913/20/21.

Тому, сам факт введення воєнного стану на території України не є імперативною підставою для звільнення всіх боржників від відповідальності за прострочення виконання зобов`язання за час існування форс-мажорних обставин. У кожному конкретному випадку у конкретних відносинах боржник має довести безпосередній вплив непереборної обставини на можливість виконання ним зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Слід зазначити, що введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність та отримувати коштів від своїх контрагентів. Відповідач, який знаходиться у Львівській області не надав доказів того, що підприємство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом, що всі працівники (чи їх частина) тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану.

Оскільки відповідач доводів позивача не спростував, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, які досліджені в ході судового розгляду, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Сплата позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжним дорученням № 2511318 від 07.06.2022 на суму 2'481,00 грн.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги суд задовольняє, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 2, 3, 12, 13, 42, 46, 73-80, 123, 126, 129, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рітейл Україна» (81118, Львівська область, Пустомитівський район, с.Ставчани, вул.Шевченка, 9А; ) ) на користь Приватного акціонерного товариства «САВ 92» (03115, м.Київ, вул. Краснова, 27; ) 110'549,85 грн основного боргу, 4'712,25 грн. пені, 3'427,04 грн інфляційних втрат, 638,69 грн 3% річних та 2'481,00 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 02.12.2022.

Суддя Яворський Б.І.