СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року м. Харків Справа № 905/2204/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Зубченко І.В. , суддя Медуниця О.Є.

розглянувши матеріали апеляційної скарги позивача 3 ОСОБА_1 , м. Львів (вх.№ 195Д/3) на ухвалу Господарського суду Донецької області від 21.12.2021 у справі №905/2204/21 ( суддя Говорун О.В.)

за позовом: 1. ОСОБА_2 , м. Львів; 2. ОСОБА_3 , с. Білогородка, Бучацький район, Київська область; 3. ОСОБА_1 , м. Львів; 4. ОСОБА_4 , м. Львів; 5. ОСОБА_5 , м.Дніпро; 6. ОСОБА_6 , м. Київ

до

1. Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча", м. Маріуполь;

2. Компанії "Barlenko LTD" (Барленко ЛТД) (1066, Nicosia, Cyprus, Themistokli Dervi, 3 Julia House) (1066, Нікосія Кіпр, Фемістоклі Дерві, 3 Джулія Хаус).

3. Компанії "Metinvest Managament B.V." (Метінвест ОСОБА_7 ) (Nassaulaan 2 A, 2514JS s-Gravenhage, the Netherlands) (Нассаулан 2 А, 2514JS м.Гаага, Нідерланди).

про визнання правочинів недійсними та застосування наслідків недійсності правочину

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі позивач 1), ОСОБА_3 (далі позивач 2), ОСОБА_1 (далі позивач 3), ОСОБА_4 (далі позивач 4), ОСОБА_5 (далі позивач 5), ОСОБА_6 (далі позивач 6) звернулись до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча", Компанії "Barlenko LTD", Компанії "Metinvest Managament B.V." про:

визнання недійсним правочину щодо застосування до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 процедури обов`язкового продажу (примусового викупу) належних їм на праві власності акцій Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат ім.Ілліча" у відповідності до Публічної безвідкличної вимоги про придбання акцій в усіх власників акцій ПрАТ "ММК ім.Ілліча" від 19.03.2018;

солідарне стягнення з Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат ім.Ілліча", Компанії "Barlenko LTD", Компанія "Metinvest Managament B.V." на користь ОСОБА_2 суму компенсації за вилучені акції ПрАТ "ММК ім.Ілліча" в розмірі 148 328 грн, стягнути з ПрАТ "ММК ім.Ілліча" на користь ОСОБА_2 суми збитків за не отримані дивіденди, нараховані за результатами діяльності ММК ім.Ілліча у 2017, 2018, 2019, 2020 роках на загальну суму 20458,26 грн;

солідарне стягнення з Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат ім.Ілліча", Компанії "Barlenko LTD", Компанія "Metinvest Managament B.V." на користь ОСОБА_3 суму компенсації за вилучені акції ПрАТ "ММК ім.Ілліча" в розмірі 161226,08 грн, стягнути з ПрАТ "ММК ім.Ілліча" суми збитків за не отримані дивіденди нараховані за результатами діяльності ПрАТ "ММК ім.Ілліча" у 2017, 2018, 2019, 2020 роках на загальну суму 22237,24 грн;

солідарне стягнення з Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат ім.Ілліча", Компанії "Barlenko LTD", Компанія "Metinvest Managament B.V." на користь ОСОБА_1 суму компенсації за вилучені акції ПрАТ "ММК ім.Ілліча" в розмірі 171815,41 грн, стягнути з ПрАТ "ММК ім.Ілліча" суми збитків за не отримані дивіденди нараховані за результатами діяльності ПрАТ "ММК ім.Ілліча" у 2017, 2018, 2019, 2020 роках на загальну суму 23697,78 грн;

солідарне стягнення з Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат ім.Ілліча", Компанії "Barlenko LTD", Компанія "Metinvest Managament B.V." на користь ОСОБА_4 суму компенсації за вилучені акції ПрАТ "ММК ім.Ілліча" в розмірі 193471,30 грн, стягнути з ПрАТ "ММК ім.Ілліча" суми збитків за не отримані дивіденди нараховані за результатами діяльності ПрАТ "ММК ім.Ілліча" у 2017, 2018, 2019, 2020 роках на загальну суму 26684,69 грн;

солідарне стягнення з Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат ім.Ілліча", Компанії "Barlenko LTD", Компанія "Metinvest Managament B.V." на користь ОСОБА_5 суму компенсації за вилучені акції ПрАТ "ММК ім.Ілліча" в розмірі 247565,87 грн, стягнути з ПрАТ "ММК ім.Ілліча" суми збитків за не отримані дивіденди нараховані за результатами діяльності ПрАТ "ММК ім.Ілліча" у 2017, 2018, 2019, 2020 роках на загальну суму 34145,73 грн;

солідарне стягнення з Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат ім.Ілліча", Компанії "Barlenko LTD", Компанія "Metinvest Managament B.V." на користь ОСОБА_6 суму компенсації за вилучені акції ПрАТ "ММК ім.Ілліча" в розмірі 434273,42 грн, стягнути з ПрАТ "ММК ім.Ілліча" суми збитків за не отримані дивіденди нараховані за результатами діяльності ПрАТ "ММК ім.Ілліча" у 2017, 2018, 2019, 2020 роках на загальну суму 62709,02 грн.

Ухвалою Господарський суд Донецької області від 21.12.2021 постановив:

- прийняти позовну заяву до розгляду;

- відкрити провадження у справі №905/2204/21;

- справу розглядати за правилами загального позовного провадження;

- призначити підготовче засідання на 14.07.2022 о 15:00 год;

- запропонувати відповідачу-1 подати відзив протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. До відзиву додаються докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, та документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи;

- позивачам в строк до 01.02.2022 надати до суду належним чином (нотаріально) засвідчений переклад на англійську мову (прошитий, пронумерований та скріплений печаткою) наступних документів (у двох примірниках): позовної заяви з додатками; ухвали господарського суду від 21.12.2021; прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів; підтвердження про вручення судових документів; короткий виклад документа, що підлягає врученню.

Після отримання вищевказаних документів від позивачів:

- надіслати вказані документи безпосередньо на зазначену позивачами адресу місцезнаходження другого відповідача рекомендованим листом з повідомленням;

- звернутися до Міністерства юстиції України через Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (61000, м.Харків, вул. Ярослава Мудрого, 16) для їх подальшого спрямування до De Oficer van Justitie Public Prosecutor at the District court of the Hague (поштова адреса: Postbus 20302, 2500 EH, THE HAGUE, Netherlands) із Проханням про вручення Компанії "Metinvest Managament B.V." (Nassaulaan 2 A, 2514JS s-Gravenhage, the Netherlands) відповідних документів;

- зупинити провадження у справі №905/2204/21 до виконання судового доручення про вручення документів чи повідомлення про неможливість такого вручення Компанії "Metinvest Managament B.V".

Господарський суд також зазначив, що ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в частині зупинення провадження у справі протягом десяти днів до Східного апеляційного господарського суду.

Обґрунтовуючи ухвалу, господарський суд посилався на статті 3, 42, 228, 229, 356, 365, 367, 368 Господарського процесуального кодексу України, статті 1-3, 5-7, 10 Конвенції, п.2.3 Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України від 27.06.2008 №1092/5/54.

20.01.2022 позивач 3, ОСОБА_1 звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Донецької області від 21.12.2021, яка була направлена поштою 17.01.2022, у якій просив вважати поважними причини пропуску на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Донецької області від 21.12.2021 у справі №905/2204/21 та поновити строк; скасувати ухвалу Господарського суду Донецької області від 21.12.2021 у справі № 905/2204/21 і направити справу до Господарського суду Донецької області для продовження розгляду.

Скаржник вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням матеріального права, є такою, що перешкоджає йому в доступі до правосуддя та порушує розумні строки розгляду справи.

Апелянт стверджуює, що господарський суд неправильно розтлумачив Конвенцію, безпідставно зупинив провадження у справі, безпідставно зобов`язав скаржників перекласти процесуальні документи, чим поклав на нього значні фінансові витрати, зупинив розгляд справи на невизначений строк, що матиме наслідком порушення положень п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розгляду справи упродовж розумного строку.

Також апелянт зазначив про те, що Королівство Нідерланди та Республіка Кіпр не заперечують щодо можливості надсилання судових документів безпосередньо поштою особам, які перебувають на їх території, що і зробили позивачі, натомість суд першої інстанції навіть і не намагався направити свою ухвалу про відкриття провадження у справі на адресу відповідачів, не розібрався з вимогами країни Нідерланди щодо пересилення/вручення документів.

На думку апелянта, господарський суд помилково визнав відповідачів, Компанію "Barlenko LTD" та Компанію "Metinvest B.V." іноземними особами та помилково за власною ініціативою без жодних клопотань від цих осіб зобов`язав позивачів надіслати процесуальні документи відповідно до Конвенції; Компанії "Barlenco LTD" та "Metinvest B.V." де-факто є складовими однієї групи компаній "Метінвест" українського походження зі спільним бенефіціарним власником українського походження ОСОБА_8 ; за своєю суттю "Метінвест" це є холдинговою компанією, тобто групою компаній, які контролюються материнською компанією, їх діяльність є скоординованою і проводиться в інтересах одного кінцевого бенефіціарного власника.

Крім того, скаржник звертає увагу, що у деяких судових процесах, в тому числі у Східному апеляційному господарському суді, компанії "Barlenco LTD" та "Metinvest B.V." уповноважували представників українського походження представляти їх інтереси та зазначали про відсутність потреби у направлені кореспонденції на їхні іноземні адреси (рішення господарського суду Запорізької області від 31.05.2021 у справі №908/998/21, постанова Східного апеляційного господарського суду від 27.07.2021 у справі № 905/2291/19); це свідчить про недобросовісне користування, зловживання відповідачами своїми процесуальними правами (маніпулювання наявністю або відсутністю представників), оскільки коли вони були зацікавлені у пришвидшенні судового розгляду, вони призначали українських представників (адвокатів), коли були зацікавленні у затягуванні судових процесів то не робили цього.

Скаржник зазначає, що покладення витрат щодо перекладу на позивача призводить до значних фінансових втрат, є надмірним тягарем для позивачів, які є слабкою стороною у правовідносинах, що суперечить позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 24.11.2020 у справі №908/137/18.

Також, апелянт зазначає, що суд повинен дбати про своєчасне вирішення спорів (упродовж розумного строку), при здійсненні провадження у справі застосовувати принципи пропорційності (врахування конкретних обставин справи), принципи справедливості, добросовісності та розумності, а також уникати надмірного формалізму, керуючись однією з аксіом цивільного судочинства: "у всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права" (посилаються на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 16.01.2019 у справі №521/17654/15-ц).

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2022 у справі № 905/2204/21 апеляційна скарга передана на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Радіонової О.О., суддів Барбашова С.В., Медуниця О.Є.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.01.2020 витребувано у Господарського суду Донецької області матеріали справи № 905/2204/21, відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

Матеріали справи №905/2204/21 надійшли до Східного апеляційного господарського суду 02.02.2022.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.02.2022 поновлено позивачу-3, ОСОБА_1 , м.Львів процесуальний строк для подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Донецької області від 21.12.2021 у справі №905/2204/21 в частині оскарження ухвали щодо зупинення провадження у справі.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача- 3, ОСОБА_1 , м.Львів на ухвалу Господарського суду Донецької області від 21.12.2021 у справі №905/2204/21 в частині оскарження ухвали щодо зупинення провадження у справі.

Встановлено строк учасникам справи до 22.02.2022 року включно, для подання відзивів на апеляційну скаргу з доказами їх надсилання всім учасникам справи.

Зупинено провадження за апеляційною скаргою позивача-3, ОСОБА_1 , м.Львів на ухвалу Господарського суду Донецької області від 21.12.2021 у справі №905/2204/21 до закінчення перегляду в касаційному порядку ухвали Східного апеляційного господарського суду від 27.09.2021 у справі №905/830/21 за позовом ОСОБА_9 , до відповідача-1, Приватного акціонерного товариства Авдіївський коксохімічний завод, до відповідача-2, Компанії BARLENCO LTD (Барленко ЛТД), м.Нікосія, Кіпр, до відповідача-3, Компанії METINVEST B.V. (Метінвест Б.В.), м.Амстердам, Королівство Нідерланди про визнання правочину недійсним, застосування наслідків недійсності правочину, стягнення збитків.

Зобов`язано сторін подати апеляційному суду докази усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі.

18.02.2022 на адресу Східного апеляційного господарського суду, тобто в строк встановлений судом, від ПрАТ «ММК ім. Ілліча» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Донецької області від 21.12.2021 у справі №905/2204/21 залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач-1 зазначає, що згідно з ч.1 ст.365 Господарського процесуального кодексу України іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Компанія Metinvest Management B.V. володіє усіма процесуальними правами та обов`язками, що і юридичні особи України, в том числі право бути ознайомленою про факт відкриття провадження у справі №905/2204/21 та приймати участь у розгляді справи.

Порядок повідомлення іноземних юридичних осіб за кордоном врегульовано Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах (Гаагська конвенція).

Також, відповідач-1 зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази володіння посадовими особами Компанії Metinvest Management B.V. українською мовою. За таких підстав, направлення Компанії Metinvest Management B.V. судових та позасудових документів по справі №905/2204/21 у відповідності Гаагської конвенції свідчить про належне повідомлення Компанії про розгляд справи.

Положення Конвенції застосовується за умов необхідності повідомлення юридичної особи-нерезидента, який є відповідачем у справі, про наявність справи, яка розглядається судом, для надання особі можливості вжиття заходів захисту, а саме, належного ознайомлення зі справою та вимогами інших сторін, підготовки власної позиції, доказів, доводів та міркувань тощо. Положення Гаагської Конвенції не допускають винесення судом рішення у справі до виконання певних умов у разі неявки відповідача. Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у справі №910/3980/16 від 09.06.2020р.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку стосовно необхідності вручення судових та позасудових документів за кордоном. Без вручення таких документів подальший розгляд справи №905/2204/21 порушуватиме норми процесуального права.

З огляду на обмежені строки розгляду справи, суд обґрунтовано вирішив зупинити провадження у справі до отримання підтвердження отримання чи не отримання ухвали суду.

12.07.2022 до Східного апеляційного господарського суду від представника позивачів, адвоката Погрібної С.О. надійшла заява про призначення справи до розгляду, у якій останній просить суд призначити до розгляду справу №905/2204/21.

Повідомлено суд, що постановою Верховного Суду від 29.04.2022 у справі №905/830/21 касаційну скаргу скаржника задоволено, резолютивну частину змінено, справу №905/830/21 направлено до Східного апеляційного господарського суду для продовження розгляду.

Відповідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2022, у зв`язку з відпусткою судді Барбашової С.В., сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Радіонова О.О., судді Зубченко І.В., Медуниця О.Є.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.07.2022 поновлено провадження у справі №905/2204/21 за апеляційною скаргою позивача-3 ОСОБА_1 , м. Львів на ухвалу Господарського суду Донецької області від 21.12.2021 у справі №905/2204/21. Апеляційну скаргу позивача-3, ОСОБА_1 , м. Львів на ухвалу Господарського суду Донецької області від 21.12.2021 у справі №905/2204/21 вирішено розглядати без повідомлення учасників справи.

Встановлено учасникам справи строк до 05.08.2022 року включно у разі наявності подати до Східного апеляційного господарського суду заяви, клопотання, тощо пов`язані з розглядом апеляційної скарги з доказами надіслання їх копій іншим учасникам справи.

Заяв чи клопотань від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надійшло.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши розгляд апеляційної скарги, проаналізувавши доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи та надану господарським судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши дотримання норм процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до ст.1 Закону "Про міжнародне приватне право" якщо у приватноправових відносинах беруть участь іноземні юридичні особи, то такі відносини є відносинами з іноземним елементом.

Згідно з ст.80 цього Закону у разі якщо при розгляді справи з іноземним елементом у суду виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд може направити відповідне доручення компетентному органу іноземної держави в порядку, встановленому процесуальним законом України або міжнародним договором України.

Зі змісту ст.25 Закону "Про міжнародне приватне право" випливає, що іноземною юридичною особою є особа, яка має місцезнаходження в іншій державі. Для цілей цього Закону місцезнаходженням юридичної особи є держава, у якій юридична особа зареєстрована або іншим чином створена згідно з правом цієї держави. За відсутності таких умов або якщо їх неможливо встановити, застосовується право держави, у якій знаходиться виконавчий орган управління юридичної особи.

У справі, що переглядається, відповідачі компанії "Barlenco LTD" та "Metinvest B.V." є юридичними особами, створеними за законодавством Республіки Кіпр та Королівства Нідерланди відповідно, мають місцезнаходження у цих державах, відтак у значенні Закону "Про міжнародне приватне право" та ГПК є іноземними юридичними особами.

На думку скаржника, компанії "Barlenco LTD" та "Metinvest B.V.", не є іноземними юридичними особами через той факт, що вони входять до єдиної холдингової групи і знаходяться під контролем кінцевого бенефіціара громадянина України.

Суд апеляційної інстанції відхиляє ці посилання, оскільки скаржник не обґрунтовує свої твердження посиланнями на чинне законодавство чи судову практику.

За загальним правилом входження юридичної особи до складу групи пов`язаних юридичних осіб не позбавляє її статусу юридичної особи.

Порядок вручення викликів, повідомлень та судових рішень іноземним юридичним особам регулюється Господарським процесуальним кодексом України, двосторонніми та багатосторонніми міжнародними договорами, ратифікованими Україною.

Відповідно до ч.2 ст.367 Господарського процесуального кодексу України у разі, якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.19 Закону України "Про міжнародні договори" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

На міжнародному рівні питання вручення документів за кордоном регулюють такі міжнародні договори, сторонами яких є Україна, Республіка Кіпр та Королівство Нідерланди:

- Конвенція з питань цивільного процесу 1954 року,

- Конвенція про вручення за кордоном судових або позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року (приєднання України на підставі Закону від 19.10.2000 №2052-III; дата набуття чинності для України 01.12.2001).

Щодо вручення документів в Республіці Кіпр також діє двостороння Угода між Україною та Республікою Кіпр про правову допомогу в цивільних справах від 06.09.2004 (ратифікована Законом №2910-IV від 22.09.2005, дата набуття чинності для України 18.03.2006).

У разі, якщо у відносинах України з іноземною державою діють одночасно і двосторонній, і багатосторонній міжнародні договори (один чи декілька) і в жодному з них не встановлено пріоритету застосування одного з них щодо одних і тих самих питань, під час вручення документів суд може керуватися процедурою вручення, передбаченою у будь-якому з цих договорів.

Статтею 22 Конвенції зроблено застереження, що ця Конвенція замінює положення статей 1-7 Конвенції з питань цивільного процесу 1954 року для осіб, що підписали обидві конвенції. Отже, Конвенція з питань цивільного процесу 1954 року не підлягає застосуванню у цій справі.

Угода між Україною та Республікою Кіпр про правову допомогу в цивільних справах від 06.09.2004 не виключає застосування Конвенції.

Господарський суд обрав Конвенцію, а не Угоду між Україною та Республікою Кіпр про правову допомогу в цивільних справах як міжнародний договір, який підлягає застосуванню. Судова практика свідчить про правомірність застосування обох вищевказаних міжнародних договорів при визначенні судами порядку вручення документів.

Апеляційний суд також зазначає, що для застосування Конвенції до процедури вручення судових документів необхідно дотримання чотирьох умов, які випливають зі змісту норм Конвенції (п.3 Практичного керівництва):

документ передається з однієї держави до іншої для вручення (вимога щодо вручення має міститися у праві держави, де знаходиться суд, який передає документ); документ належить до категорії судових або позасудових; адреса отримувача є відомою; документ має відношення до цивільної або комерційної (господарської) справи.

Конвенція застосовується у всіх випадках, коли судовий документ направляється за кордон для вручення. В Конвенції відсутнє визначення терміну "вручення".

У пункті 46 Практичного керівництва із застосування Конвенції, яке розміщене на сайті Гаазької конференції (третє видання 2006 року та четверте видання 2016 року) та на сайті "Законодавство" Верховної Ради України (третє видання, 2006 року, https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/998_a890, тут і далі саме на це видання надається посилання), в якому проаналізована практика застосування Конвенції судами держав-учасниць, вказано, що термін "вручення" має усталене техніко-юридичне значення і визначає вручення судом документів з дотриманням формальних вимог, які є юридично достатніми з точки зору інформування відповідача щодо судового процесу.

Стосовно вручення відповідно до вимог Конвенції оскаржуваної ухвали господарського суду, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Конвенція не визначає, які саме документи підлягають врученню. Питання про те, чи повинен певний документ підлягати врученню вирішується законодавством тієї країни, в якій розглядається справа. Конвенція не застосовується, якщо закон передбачає відправлення повідомлення, але не вимагає його вручення (п.47 Практичного керівництва).

Відповідно до норм ГПК України всі судові рішення (ухвали, постанови суду) підлягають врученню учасникам процесу.

Так, згідно з ст.120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідно до ст.242 ГПК України судові рішення вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень (ч.10). У випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (ч.11).

Відповідно до ст. 365 ГПК України іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Зазначене стосується також і права іноземного суб`єкта господарської діяльності (іноземної юридичної особи) бути повідомленим про судовий розгляд.

Водночас, згідно ст.176 ГПК України в ухвалі про відкриття провадження у справі зазначається строк для подання відповідачем відзиву на позов. Ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст. 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Господарський суд оскаржуваною ухвалою відкрив провадження у справі призначив підготовче засідання на 14.07.2022 о 15:00 год., запропонував відповідачу-1 подати відзив протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Отже, ухвала господарського суду про відкриття провадження у справі відповідно до вищевказаних вимог ГПК України підлягала врученню всім учасникам справи, у тому числі відповідачамнерезидентам.

Відтак відповідачі мали право бути ознайомленими зі змістом ухвали для того, щоб бути обізнаними про рух справи, вони мали право подати відзив на позовну заяву, заяви чи клопотання.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вручення ухвали господарського суду про відкриття провадження у справі мало відбуватися відповідно до вимог Конвенції.

Щодо направлення процесуальних документів за кордон, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

У Практичному керівництві зазначається, що суд кожної країни відповідно до національного законодавства визначає, чи підлягає документ відправленню за кордон. Звертається увага на те, що національна належність, місцезнаходження юридичної особи нерезидента не є вирішальним для застосування Конвенції.

Тобто національне законодавство та судова практика можуть передбачати випадки, коли суд не направляє відповідачам-нерезидентам судові документи за кордон.

В Україні існує усталена судова практика (постанова Верховного Суду від 18.01.2022 у справі №910/5257/21), що судові документи можуть не відправлятися за кордон для вручення у разі, якщо іноземна юридична особа:

має представника на території України, призначеного відповідно до вимог ГПК; має офіційне представництво на території України.

Господарський суд встановив, що відповідачінерезиденти не мають представників чи зареєстрованих представництв на території України.

Позиція скаржника у цій справі полягає у тому, що всі відповідачі резиденти та нерезиденти входять до складу єдиної холдингової групи, яка має спільні інтереси.

У позові вказано, що Компанія "Metinvest B.V." є власником контрольного пакету акцій Компанії "Barlenco LTD", а Компанія "Metinvest B.V." разом з Компанією "Barlenco LTD" володіють домінуючим контрольним пакетом акцій Товариства (який перевищує 99,3%). У матеріалах справи також є докази того, що всі відповідачі нерезиденти діяли на підставі угоди від 27.04.2018, у якій вони визнавали себе афілійованими особами, що діють спільно, і Компанія "Barlenco LTD" визначалася як представник інших акціонерів, у відносинах з реалізації права на сквіз-аут (примусового викупу акцій).

У цій справі всі відповідачі входять до складу групи юридичних осіб і між ними існують відносини вирішальної залежності (ст.126 Господарського кодексу України), на підтвердження чого позивачі надали відповідні докази.

У Практичному керівництві звертається увага на той факт, що національне законодавство може визнавати дочірню компанію агентом материнської компанії нерезидента і з цих підстав вважати, що документи можуть вручені за адресою дочірньої компанії, і тому у суду відсутній обов`язок вчиняти вручення документів за кордоном.

Водночас відсутність формального повідомлення відповідачівнерезидентів створює ризики подальшого скасування рішення або може стати підставою для відмові у визнанні та примусовому виконанні таких рішень за кордоном.

У Практичному керівництві зазначається, що принцип, згідно з яким суд вирішує питання, чи мають направлятися документи для вручення за кордоном відповідно до свого власного законодавства, був широко сприйнятий, незважаючи на розуміння небезпеки, пов`язаної з дозволом вручати всередині країни документів особі, яка не була в явній формі призначена агентом для отримання судових документів.

Водночас в Практичному керівництві зроблено застереження, що таке вручення може не відповідати цілям Конвенції, які полягають в тому, щоб забезпечити своєчасне повідомлення про судовий розгляд ту особу, якій мають бути вручені відповідні документи (п.32).

Кожен суд може здійснювати процесуальні дії виключно на території своєї держави, що випливає із принципу державного суверенітету. Повноваження суду не поширюються на територію іноземної держави. Відтак, якщо суд направляє судові документи без дотримання спеціального порядку вручення документів, передбаченого міжнародним договором, такі документи не розглядаються як судове повідомлення, повістка, рішення тощо, а мають статус звичайної кореспонденції приватної особи. Шляхом підписання міжнародного договору держава надає дозвіл іноземним судам офіційно вручати судові документи на своїй території. Якщо документ вручений не у порядку, визначеному міжнародним договором, то сторона, яка отримала такий документ, завжди може стверджувати, що вона не була повідомлена належним чином про судовий розгляд, не отримала ухвалу чи рішення суду. Вручення судового документу іноземній фізичній чи юридичній особі поза спеціальним порядком, встановленим міжнародним договором, може розглядатися як неповага суду до суверенітету іноземної держави.

Таким чином, якщо суд, керуючись національним законодавством, певними міркуваннями та доводами, не дотримається встановленого Конвенцією формального порядку повідомлення всіх відповідачів, це може призвести до неможливості визнання та примусового виконання рішення суду за кордоном (у країні місцезнаходження відповідача чи його майна).

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами відповідача-1 про те, що правова позиція скаржника з зазначеного питання є певною мірою непослідовною. Так, у позовній заяві та апеляційній скарзі він самостійно зазначив адреси відповідачів за кордоном. Ані у позові, ані у апеляційній скарзі він не вказує на необхідність вручати судові документи відповідачам-нерезидентам за іншою адресою чи взагалі не повідомляти їх і не вручати документи (як пов`язаним юридичним особам, що входять до складу однієї групи).

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що документи обом відповідачам нерезидентам повинні були бути вручені через поштові канали, відповідно до ст.10(а) Конвенції.

Зі змісту статей 120 та 242 ГПК України вбачається, що надсилання судом відповідних процесуальних документів юридичній особі відповідачу здійснюється за адресою його місцезнаходження, яка вказується позивачем в позовній заяві. Суд не може за власною ініціативою направити судовий документ на іншу адресу (це буде суперечити принципам змагальності, диспозитивності).

Відтак господарський суд діяв відповідно до приписів ГПК України і обґрунтовано ухвалив рішення надіслати ухвалу про відкриття апеляційного провадження за адресами відповідачів, вказаними самим позивачем.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що спосіб (канал) вручення судових документів обирається судом, який ухвалив відповідний документ.

Суд першої інстанції правильно визначив, що оскільки позивачі вказали адреси відповідачів у Республіці Кіпр та Королівстві Нідерландів, то вручення судових документів має відбуватися за кордоном. Відтак застосуванню підлягає Конвенція (Україна, Республіка Кіпр та Королівство Нідерланди є сторонами цієї Конвенції).

Конвенція передбачає можливість використання судом різних каналів вручення документів за кордоном:

1) основний (статті 5, 6, 7) через Центральний орган держави, що запитується;

2) альтернативні:

- прямі консульські канали без застосування заходів примусу (ч.1 ст.8);

- непрямі консульські канали (ч.1 ст.9 Конвенції);

- непрямі дипломатичні канали у виключних обставинах (ч.2 ст.9);

- поштові канали (ст.10(а));

- прямі зв`язки між судовими та іншими посадовими особами, чи іншими компетентними особами (ст.10(б));

- прямі зв`язки між особою, що бере участь у судовому процесі та судовими посадовими особами чи іншими компетентними особами (ст.10(с));

3) інші канали, які не регулюються Конвенцією:

- відповідно інших міжнародних угод (статті 11, 24, 25);

- національного законодавства держави яка вручає документи (ст.19).

У Практичному керівництві роз`яснюється, що поштові канали зв`язку це відправка листів у вигляді звичайного поштового відправлення, рекомендованого листа та з повідомленням про вручення. Поштові канали також можуть охоплювати відправку електронною поштою та іншими сучасними засобами електронної комунікації, якщо це передбачено національним законодавством.

Спірне питання стосувалося того, чи правильно був обраний канал передачі судом для вручення документів відповідачам нерезидентам Республіки Кіпр та Королівства Нідерландів.

Пунктом "а" ст.10 Конвенції передбачено, якщо запитувана держава не заперечує, то ця Конвенція не обмежує можливості надсилати судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном.

Заяви і застереження, висловлені державами до міжнародного договору, є його невід`ємною частиною. При застосуванні багатостороннього міжнародного договору його положення діють з урахуванням заяв і застережень України, висловлених у законі під час ратифікації чи приєднання, та відповідної іноземної держави.

Згідно з інформацією, розміщеною на офіційному сайті Гаазької конференції з міжнародного приватного права (www.hcch.net) Республіка Кіпр та Королівство Нідерландів заявили, що вони не заперечують проти способів передачі документів, передбачених ст.10(а) Конвенції.

Суд має право обрати канал вручення документів з урахуванням вимог Конвенції. Основний та альтернативні канали є рівнозначними, тому суд з урахуванням принципу пропорційності (конкретних обставин справи) має обирати відповідний канал вручення документів.

Щодо Компанії "Barlenco LTD", господарський суд дійшов висновку про те, що вона може бути повідомлена про розгляд цієї справи судом шляхом надсилання безпосередньо поштою ухвали суду на адресу Компанії.

Водночас щодо Компанії "Metinvest B.V.", суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність її повідомлення в загальному порядку, передбаченому Конвенцією (через Центральний орган). Цей висновок (обрання юридично більш складного та тривалого способу вручення) судом жодним чином не був обґрунтований.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що Конвенція підлягає застосуванню для вручення ухвали господарського суду, але Компанія "Metinvest B.V." має бути повідомлена про розгляд цієї справи господарським судом через альтернативний канал, передбачений ст.10(а) Конвенції, тобто шляхом надсилання безпосередньо поштою ухвали суду на адресу Компанії.

Цей канал дозволить зберегти розумний баланс між приписами щодо належного повідомлення відповідачів та розгляду справи у розумні строки.

Також скаржник в апеляційній скарзі вважає, що вручення документів відповідачам відповідно до вимог Конвенції призводить до затягування строків розгляду справи. Стверджує, що відповідачі нерезиденти, не призначаючи свого представника в Україні і наполягаючи на застосуванні Конвенції до всіх повідомлень, діють недобросовісно, всупереч своїй попередній поведінці (в інших справах вони мали представників в Україні), зловживають процесуальними правами, намагаються затягнути судовий розгляд.

У постановах Верховного Суду від 16.04.2018 у справі №904/6151/16, від 09.06.2020 у справі №910/3980/16 вказано, що у ст.125 ГПК України встановлено право суду, а не обов`язок у разі необхідності, з урахуванням обставин конкретної справи та вимог закону, звертатися до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави з судовим дорученням.

У постанові Верховного Суду від 08.07.2019 у справі №910/570/16 зазначено, що жодні норми процесуального законодавства та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не містять вимоги щодо необхідності повідомлення іноземного суб`єкта господарювання про кожне наступне судове засідання зі справи шляхом направлення до компетентного органу іноземної держави судового доручення про вручення йому документів та у зв`язку з цим зупинення щоразу провадження у справі, оскільки це б приводило до порушення розумного строку розгляду справи (така ж позиція міститься у постановах Верховного Суду від 10.09.2018 у справі №910/6880/17, від 09.06.2020 у справі 910/3980/16).

У постанові Верховного Суду від 16.04.2018 у справі №904/6151/16 Верховний Суд вказав, що в силу вимог ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних права та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України" (заява № 36655/02).

Але для такого рішення мають бути вагомі підстави (надмірне затягування розгляду справи, несумісне с поняттям "розумний строк" судового розгляду, зловживання відповідача своїми процесуальними правами).

Так, у справі №910/570/16 сторона відмовилася від вручення документів, отримавши виклик Арбітражного суду міста Москва (відповідно до положень Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності), водночас відповідач наполягав на тому, що вручення всіх процесуальних документів має відбуватися відповідно до Конвенції.

Скаржник звертає увагу на те, що дотримання вимог Конвенції щодо кожного судового рішення, яке має бути вручене стороні, призведе до порушення права на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Дійсно, виконання приписів Конвенції збільшує строк розгляду справ, хоча багато держав, починаючи з 1965 року, значно скоротили і постійно скорочують строки виконання доручень про вручення документів. Водночас збільшення строків розгляду справи не є достатньою підставою для відмови від належного повідомлення відповідачів згідно з вимогами Конвенції. Виконання судом вимог Конвенції не призводить до порушення ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Суд також звертає увагу на те, що до обох нерезидентів господарський суд повинен використати поштовий канал вручення документів відповідно до ст.10(а) Конвенції, що не призведе до значних затримок, які можуть мати місце у разі вручення документів через Центральний орган чи дипломатичні канали.

Відповідачі-нерезиденти мають право на призначення представників, але не призначення ними представників у цій справі (з урахуванням конкретних обставин) не свідчить про зловживання процесуальними правами, навіть якщо в інших справах такі представники були призначені.

Отже, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника про те, що виконання вимог Конвенції призведе до затягування розгляду справи і про те, що відповідачі зловживають своїми правами, не призначаючи представника.

Стосовно документів, які мають направлятися нерезиденту, якщо вручення відбувається відповідно до ст.10(а) Конвенції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Перелік документів, вручення яких здійснює суд, визначається національним законодавством (у цій справі ГПК України).

У Практичному керівництві вказується, що формуляр, оформлення якого передбачене ст.5 Конвенції, був розроблений відповідно до основного каналу передачі (тобто коли документи направляються нерезиденту через Центральний орган). Вимоги щодо обов`язкового використання такого формуляру при направленні документів поштовими каналами немає.

14 сесія Гаазької конференції рекомендувала, що та частина бланка, яка містить "Основний зміст документа, що підлягає врученню", і яка супроводжується попередженням, має використовуватися у всіх випадках, коли судовий чи позасудовий документ підлягає врученню за кордоном. Суд у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи ухвалює рішення щодо доцільності дотримання цієї рекомендації.

Отже, у справі, що переглядається, згідно з ГПК України відповідачам в порядку, передбаченому ст.10(а) Конвенції мала бути відправлена ухвала суду про відкриття провадження у справі.

ГПК України не передбачає обов`язок суду направляти відповідачам також позовну заяву, прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів; підтвердження про вручення судових документів; короткий виклад документа, що підлягає врученню.

В апеляційній скарзі апелянт стверджує, що вимога щодо перекладу судових документів створює значний тягар для позивача і порушує його право на доступ до суду.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду обов`язок з перекладу судових документів, які підлягають врученню відповідно до вимог Конвенції покладається на заінтересовану сторону (якою є позивач у справі) (постанова Верховного Суду від 29.07.2019 у справі №910/16503/18, ухвали Верховного Суду від 07.06.2021 у справі №920/368/17, від 28.10.2021 у справі №910/8662/20, від 18.08.2021 у справі №910/727/20). Якщо обсяг таких документів є значним, то такі витрати можуть становити значний тягар для позивача.

Вимога щодо перекладу судових документів міститься у ст. 5 Конвенції, яка не поширюється на вручення документів поштовими каналами відповідно до ст.10(а) Конвенції.

У Практичному керівництві роз`яснюється, що альтернативні канали передачі в принципі не потребують перекладу документів, що підлягають врученню згідно з Конвенцією. Таким чином, сама Конвенція не вимагає перекладу документів, які направляються відповідачам поштовими каналами за кордон.

Водночас міститься застереження, що суди мають враховувати те, що якщо вручені документи не були перекладені, то в подальшому може бути відмовлено у визнанні та примусовому виконанні рішення іноземного суду. Вказується, що судова практика з цього питання не є однорідною.

В Україні згідно з усталеною судовою практикою суди застосовують більш суворі вимоги до повідомлення нерезидентів, аніж передбачено Конвенцією, вимагаючи перекладу таких судових документів мовою країни, де будуть вручатися документи.

Водночас Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію, що вимога щодо перекладу судових документів, які підлягають врученню за кордоном, може не застосовуватися, якщо у суду є підстави вважати, що відповідач володіє українською мовою (тобто мовою запитуючого суду).

Так, у постанові Верховного Суду від 18.01.2022 у справі №910/5257/21 звертається увага на те, що від відповідача за підписом директора Компанії "Barlenco LTD" до місцевого господарського суду надійшов лист, складений українською мовою, у якому відповідач повідомив, що з 19.04.2021 останній припиняє приймати пошту з України та просив подальші документи направляти за адресою на Кіпрі відповідно до ст.10 Конвенції.

У справі №910/16503/18 Верховний Суд дійшов висновку, що документи підлягають врученню компанії згідно з вимогами Конвенції англійською мовою, оскільки позивачем не доведено, а судами не встановлено, що відповідачнерезидент (його працівники) володіють українською мовою, якою складені як позовна заява у справі, так і ухвала суду в тій мірі, яка може забезпечити можливість правильно та у повному обсязі зрозуміти зміст таких документів, з метою реалізації права на захист своїх інтересів (постанова від 29.07.2019).

У цій справі скаржники звертають увагу суду, що відповідачі входять до складу міжнародної холдингової групи "Метінвест" українського походження, єдиним кінцевим бенефіціаром якої є громадянин України Ахметов Р.Л., що дозволяє дійти висновку про те, що всі відповідачі вірогідно володіють українською мовою.

Відтак суд апеляційної інстанції погоджується з доводами скаржника про можливість направлення судових документів, які згідно з вимогами Конвенції підлягають врученню компаніям "Barlenco LTD" та "Metinvest B.V.", українською мовою.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що сторона, яка за кордоном отримала документи мовою, яку вона не розуміє, має право відмовитися від їх отримання чи подати суду клопотання про їх переклад.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у разі звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги або вручення виклику до суду чи інших документів до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Оскільки у цій справі відсутня необхідність звертатися із судовим дорученням про вручення виклику до суду чи інших документів до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави, то відсутні підстави для зупинення провадження у справі.

Відповідно до п. 4 ст. 280 ГПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

В силу ч. 3 ст. 271 ГПК України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

На підставі вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зміну мотивувальної та резолютивної частини оскаржуваної ухвали суду від 21.12.2021 у справі №905/2204/21 на підставі ч.4 ст. 277 ГПК України через порушення місцевим судом норм процесуального права в частині підстав зупинення провадження у справі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження частково, а відтак ухвала суду першої інстанції від 21.12.2021 у справі №905/2204/21 підлягає зміні шляхом виключення з резолютивної частини абзаців 6,7 та 8 зі зміною мотивування, яке викладено у цій постанові. Також справа підлягає направленню до Господарського суду Донецької області для продовження розгляду.

Оскільки суд апеляційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення по суті спору, розподіл судових витрат не здійснюється (ч.14 ст.129 ГПК).

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

24.02.2022 Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому Указами Президента України строк дії воєнного стану продовжувався, за останніми змінами відповідно до Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №757/2022 від 07.11.2022, затвердженим Законом України №2738-IX від 16.11.2022, продовжено строк дії воєнного часу в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до ст.26 Закону України Про правовий режим воєнного стану скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням та продовженням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд апеляційної інстанції був вимушений вийти за межі строку розгляду апеляційної скарги, встановленого ч.2 ст.273 ГПК України.

Керуючись ст. 129, 267, 271, 275, 280, 281, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу позивача-3, ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Донецької області від 21.12.2021 у справі №905/2204/21 задовольнити частково.

2. Резолютивну частину ухвали Господарського суду Донецької області від 21.12.2021 у справі №905/2204/21 змінити, виключивши:

- абзац 6: «Позивачам в строк до 01.02.2022 надати до суду належним чином (нотаріально) засвідчений переклад на англійську мову (прошитий, пронумерований та скріплений печаткою) наступних документів (у двох примірниках): позовної заяви з додатками; ухвали господарського суду від 21.12.2021; прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів; підтвердження про вручення судових документів; короткий виклад документа, що підлягає врученню».

- абзац 7: «Після отримання вищевказаних документів від позивачів:

- надіслати вказані документи безпосередньо на зазначену позивачами адресу місцезнаходження другого відповідача рекомендованим листом з повідомленням;

- звернутися до Міністерства юстиції України, через Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (61000, м.Харків, вул. Ярослава Мудрого, 16) для їх подальшого спрямування до De Officier van Justitie Public Prosecutor at the District Court of The Hague (поштова адреса: Postbus 20302, 2500 EH, THE HAGUE, Netherlands) із Проханням про вручення Компанії "Metinvest Managament B.V." (Nassaulaan 2 A, 2514JS s-Gravenhage, the Netherlands) відповідних документів».

- абзац 8: «Зупинити провадження у справі №905/2204/21 до виконання судового доручення про вручення документів чи повідомлення про неможливість такого вручення Компанії "Metinvest Managament B.V"».

3. Справу №905/2204/21 направити до Господарського суду Донецької області для продовження розгляду.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 23.11.2022..2022

Головуючий суддя О.О. Радіонова

Суддя І.В. Зубченко

Суддя О.Є. Медуниця