ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22 листопада 2022 року Справа № 903/54/22

Господарський суд Волинської області у складі судді Дем`як В.М., за участю секретаря судового засідання Кошового В.А., розглянувши справу

за позовом: Заступника керівника Волинської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону (43006, м. Луцьк, вул. Стрілецька, 2, ) в інтересах держави - Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський,6, ) в особі Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир-Волинський (44700, Волинська обл., м. Володимир-Волинський, вул. Академіка Глушкова, 1, )

до відповідача: Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" (45326, Волинська обл., Іваничівський р-н., с. Мишів, )

про визнання недійсним договору

Представники сторін:

від прокуратури: Ящук Руслан Володимирович., службове посвідчення № 064588 від 26.05.2021;

від позивача-1: Мазур Дмитро Григорович;

від позивача-2: не прибув;

від відповідача: Мандзик Петро Іванович, довіреність № 20/11 від 21.11.22 ;

Встановив: Заступник керівника Волинської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави - Міністерства оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир-Волинський звернувся до суду з позовом до ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам", в якому просить визнати недійсним договір №02-СО-2018 від 10.09.2018 про надання послуг по вирощуванню сільськогосподарської продукції на земельних ділянках загальною площею 873,5965га, які відносяться до земель оборони, укладений між Квартирно-експлуатаційним відділом міста Володимир-Волинський та Дочірнім підприємством Агрофірма Луга-Нова Приватного підприємства Універсам.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що при укладанні спірного договору сторони порушили вимоги чинного законодавства України, зокрема вимоги абзацу 2 ч.6 ст.20, п.б) ч.1 ст.21 Земельного кодексу України, ч.1 ст.4 Закону України Про використання земель оборони». Вважає, що зі сторони КЕВ м. Володимир-Волинський даний договір підписаний з перевищенням повноважень всупереч ч.2 ст. 19 Конституції України яка визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, «Методичні рекомендації щодо укладання договорів спільної обробки землі з вирощування сільськогосподарських культур на земельних ділянках землекористувачів Міністерства Оборони України» від 2016 на які посилається КЕВ м. Володимир-Волинський, як на підставу наданих повноважень та встановленого порядку для укладення договору, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.08.2021 та постановою Верховного Суду від 21.07.2020 у справі №815/1784/18 визнанні недійсними. Крім того, прокурор також зазначає, що укладений між відповідачем і позивачем-2 договір за своєю правовою природою є договором оренди (користування) землі, тоді як позивач-2 не наділений повноваженнями на передачу земель без погодження з уповноваженими органами, зокрема не погоджений з органом місцевого самоврядування, також земельна ділянка, яка передавалась в оренду зазначена в договорі орієнтованою площею та без кадастрового номеру.

Ухвалою суду від 18.01.2022 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 15.02.2022 відкладено підготовче засідання на 15.03.2022

Ухвалою суду від 15.03.2022 продовжено строк підготовчого провадження до 18.04.2022 та відкладено підготовче засідання на 12.04.2022.

31.03.2022 на адресу суду від відповідача - ДП Агрофірма "Луга-Нова" ПП "Універсам" надійшла заява про відвід судді.

Ухвалою суду від 21.01.2022 задоволено заяву відповідача відповідача - Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" про відвід судді Слободян О.Г. від розгляду справи №903/54/22, відведено суддю Слободян О.Г. від розгляду справи за №903/54/22, матеріали справи № 903/54/21 передано уповноваженій особі апарату суду для вирішення питання про повторний автоматизований розподіл справи у порядку, визначеному Положенням про автоматизовану систему документообігу суду.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2022 справу розподілено судді Дем`як В.М.

Ухвалою суду від 05.04.2022 прийнято до провадження, та постановлено справу розглядати з правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження, підготовче засідання призначене на 16.05.2022.

Ухвалою суду від 16.05.2022 відкладено розгляд справи на 01.06.2022.

Ухвалою суду від 01.06.2022 підготовче засідання за клопотанням сторін відкладено та згідно п.3 резолютивної частини ухвали визначено, що про дату та час судового засідання учасники справи будуть повідомлені згідно ст. 120 ГПК України.

Ухвалою суду від 10.10.2022 підготовче засідання призначено 17.10.2022.

Ухвалою суду від 17.10.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового по суті на 07.11.2022.

Ухвалою суду від 07.11.2022 відкладено судове засідання на 21.11.2022.

21.11.2022 оголошено перерву відповідно до ст. 216 ГПК України в зв`язку з відсутністю електропостачання під час розгляду справи в судовому засіданні до 22.11.2022 до 10 :00 год.

Представник відповідача в судовому засіданні просить суд відмовити у позові та просить суд застосувати строк позовної давності.

Прокурор та представник позивача-1 в судовому засіданні просять суд задоволити позов, в повному об`ємі.

Представник позивача-2 в судове засідання не прибув, у клопотання за вх.№01-57/3163/22 просить здійснювати судовий розгляд справи без його участі.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами, без участі представника КЕВ м. Володимир-Волинського.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, господарський суд, встановив, наступне:

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Володимир-Волинський зареєстровано, як суб`єкт господарської діяльності у Збройних Силах, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію, як суб`єкта господарської діяльності у Збройних Силах України, виданого Департаментом фінансів Міністерства оборони України від 23.11.2015 №429 та витягом з ЄДРЮО, ФОП та ГФ. (а.с.5, том 2)

Згідно витягу з переліку земельних ділянок землекористувачів Міністерства Оборони України, на яких можливе ведення господарської діяльності з вирощування сільськогосподарських культур узгоджений встановленим порядком з Генеральним штабом ЗСУ слідує, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Володимир-Волинський на підставі державного акту №1 від 1980 є землекористувачем земельної ділянки для сільськогосподарських цілей 5442,34 га, яка знаходиться: Волинська обл., м. Володимир-Волинський, та земельної ділянки 253,2500 га. для сільськогосподарських цілей 727,3042 га, яка знаходиться: с. Жовтневе, Володимир-Волинський р-н. (а.с 116, Т.1)

Земельна ділянка загальною площею 316,23 га є землею наданою відповідно до державного акту серії ВЛ №7 28.12.1994 Володимир-Волинській Квартирно-експлуатаційній частині району території Овадівської сільської ради в постійне користування.

Відповідно до результатів конкурсу оформленого протоколом №13 від 03.09.2018 між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Володимир-Волинський , який діє у відповідності до Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» від 21.09.1999, Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Силах України, затвердженого наказом МОУ від 16.07.1997, №300 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.12.1997 за №615/2419 та свідоцтва про реєстрацію, як суб`єкта господарської діяльності у Збройних Силах України, виданого Департаментом фінансів Міністерства оборони України від 23.11.2015 №429 в особі начальника КЕВ м. Володимир-Волинського Валового А.О. (сторона-1) та Дочірнім підприємством «Агрофірма Луга-Нова Приватного підприємства «Універсам» в особі директора Куницького І.Я., що діє на підставі Статуту (сторона-2) укладено договір №02-СО-2018 від 10.09.2018 відповідно до умов п.п 1.1 якого визначено, що з метою додаткових джерел фінансування для підтримання на належному рівні бойової та мобілізаційної готовності і експлуатаційному забезпеченні в Квартирно-експлуатаційному відділі м. Володимир-Волинського, наповнення спеціального фонду Міністерства Оборони України, сторони дійшли згоди про те, що це договір є змішаним у розумінні ст.6, 626,627, 628 ЦК України в порядку та на умовах, визначених даним договором. Сторона-1 зобов`язалась за умови сприяння та підтримки строни-2 протягом визначеного в договорі строку надавати за плату послуги з вирощування сільськогосподарської продукції (визначеної свідоцтвом про реєстрацію військової частини, як суб`єкта господарської діяльності у Збройних Силах від 23.11.2015 №429, відповідно до якого дозволенні види господарської діяльності для сторони-1 є: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (код 01.11) на земельних ділянках , що є власністю Держави в особі Міністерства оборони України та належить стороні 1- Квартирно-експлуатаційному відділу м. Володимир- Волинський на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ВЛ №7 від 28.12.1994, №1 від 31.07.1980, а сторона зобов`язується вчасно оплачувати наданні послуги згідно умов даного договору.

Загальна орієнтовна площа землі, на якій буде здійснюватися надання послуг становить 873,5965 га, згідно актів обстеження земельних ділянок, які є невід`ємною частиною договору. Загальна площа підлягає уточненню після розроблення технічної документації із землеустрою. Про готовність земельних ділянок до використання за цим договором складаються акти обстеження земельних ділянок, які є невід`ємною частиною договору та є підставою для початку відліку періоду надання послуг і здійснення розрахунків за ним за цим договором.

Відповідно до п.п 2.1.3 договору визначено, що грошова сума яку сторона -2 перераховує стороні-1 за наданні послуги складає 2876753,27 грн. на рік в т.ч. ПДВ із розрахунку 3293 грн. в т.ч. ПДВ на рік за 1 га площі земель, на яких надаються послуги. Загальна сума підлягає уточненню з урахуванням даних технічної документації із землеустрою, щодо фактичної площі земельних ділянок, на яких будуть надаватися послуги. Грошова сума, яка підлягає оплаті не залежить від розміру доходу строни-2 від реалізації сільськогосподарської продукції, отриманого за результатами послуг наданих за договором.

Згідно п.п 2.1.4 договору передбачено, що оплата проводиться у наступному порядку: щомісячно (до 10 числа місяця, шо передує розрахунковому) рівними частинами (із розрахунку 1/12 суми договірних зобов`язань у розмірі 239 729,44 грн.)

Відповідно до п.п 7.2 договір набуває чинності з дня його укладення, та діє до збору урожаю у 2024 з обов`язковим підписанням сторонами актів наданих послуг, що підтверджується виконання зобов`язань за договором.

Згідно п.п 7.3 договору передбачено, що сторони зобов`язані щорічно після збору урожаю скласти та підписати загальний акт наданих послуг, загальний акт звірки взаєморозрахунків, якими вони підтверджують виконання сторонами зобов`язань за даним договором.

Пунктом 7.4 договору визначено, що збір урожаю здійснюється сторонами щорічно, але непізніше 31 грудня.

11.09.2018 між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Володимир-Волинський (сторона-1) та Дочірнім підприємством «Агрофірма Луга-Нова Приватного підприємства «Універсам» (сторона-2) укладено додаткову угоду до договору №02-СО-2018, якою в несли зміни в п. 2.1.3 та п. 2.1.4.

- Пунктом 2.1.3 договору визначено, що грошова сума, яку сторона -2 перераховує строні-1 за наданні послуги складає 3 013 907,93 грн. на рік в т.ч. ПДВ із розрахунку 3450,00 грн. в т.ч. ПДВ на рік за 1 га площі земель, на яких надаються послуги. Загальна сума підлягає уточненню з урахуванням даних технічної документації із землеустрою, щодо фактичної площі земельних ділянок, на яких будуть надаватися послуги. Грошова сума, яка підлягає оплаті не залежить від розміру доходу строни-2 від реалізації сільськогосподарської продукції, отриманого за результатами послуг наданих за договором.

-Пунктом 2.1.4 договору передбачено, що оплата проводиться у наступному порядку: щомісячно (до 10 числа місяця, шо передує розрахунковому) рівними частинами (із розрахунку 1/12 суми договірних зобов`язань у розмірі 251 158,99 грн.) в т.ч. ПДВ на рахунок строни-1.

Даний договір та додаткова угода підписані уповноваженими представників сторін та скріплений їх печатками.

Згідно актів виконаних робіт (наданих послуг) від 31.01.2021, 30.11.2021, 31.12.2021 виконавець - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Володимир-Волинський надав замовнику - ДП «Агрофірма Луга-Нова» послуги з вирощування сільськогосподарської продукції, на земельних ділянках площею 873,5965 га, що знаходяться у Володимир- Волинському районі. Вартість виконаних виконавцем робіт становить на загальну суму 753 476,97 грн. (а.с. 248 -250 Том.1)

Згідно листа КЕВ м. Володимир Волинський за № 4/2323 від 23.10.2021 слідує, що використання земельних ділянок полігону військового містечка №14 площею 727, 3042 га та військового містечка №9 площею 146,2923 га було погоджено з Генеральним штабом Збройних Сил України (745/С від 12.01.2017) . (а.с. 115, том 1)

У листі Міністерства Оброни України за №1698 від 30.11.2021 вказано, що відповідно до ч.1, ст. 4 Закону України «Про використання земель оборони» військові частини за погодженням з органами місцевого самоврядування або місцевими органами виконавчої влади і в порядку, визначеному КМУ, можуть дозволяти фізичним і юридичним особам вирощувати сільськогосподарські культури, випасати худобу та заготовляти сіно на землях наданих їм у постійне користування. КМУ відповідного нормативного-правового акту, де б було б визначено порядок надання військовим частинами дозволу фізичним і юридичним особам вирощувати сільськогосподарські культури, випасати худобу та заготовляти сіно на землях, наданих їм у постійне користування не прийнято. Водночас, Законом України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» передбачено право ведення військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Силах України підсобного господарства, виробництво продукції, виконання робіт і надання послуг. Відповідно до переляку видів господарської діяльності, здійснення якої дозволяється військовим частинам Збройних Сил України затвердженого постановою КМУ від 25.07.2000 за №1171 та свідоцтва про реєстрацію військових частин, як суб`єктів господарської діяльності у ЗСУ військові частини можуть здійснювати господарську діяльність з вирощування зернових культур, бобових культур, і насіння олійних культур, овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів. Відповідно до рішень прийнятих Міноборони у 2016 квартино-експлуатаційними органами організовано укладення договорів з метою вирощування сільськогосподарських культур на конкурсних засадах. Відповідно до протоколу від 10.09.2018 ДП «Агрофірма «Луга-Нова ПП Універсам» визнано переможцем конкурсу. Умовами договору, укладеного між КЕВ м. Володимир-Волинський та ДП «Агрофірма «Луга-Нова ПП Універсам» передача земельних ділянок та припинення права постійного користування не передбачена. Також, Міністерство Оборони України вказало, що зобов`язання за даним договором виконуються належним чином, строк дії договору встановлено до 31.12.2024 , а тому на відсутність порушених інтересів Міноборони заходи претензійної та позовної роботи не вживалась. (а.с. 55-56, Том 1)

В судовому засіданні прокурор підтвердив, що станом на день розгляду справи по суті договір про надання послуг №02-СО-2018 у встановленому порядку виконується сторонами.

Надаючи правову оцінку даним спірним правовідносинам суд виходив із такого:

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови .пункти), визначені на розсуд сторін та погоджені ними, а також умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як вбачається із умов п.п 1.1 договору визначено, що з метою додаткових джерел фінансування для підтримання на належному рівні бойової та мобілізаційної готовності і експлуатаційному забезпеченні в Квартирно-експлуатаційному відділі м. Володимир-Волинського, наповнення спеціального фонду Міністерства Оборони України, сторони дійшли згоди про те, що це договір є змішаним у розумінні ст.6, 626,627, 628 ЦК України в порядку та на умовах, визначених даним договором.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 902 ЦК України встановлено, що виконавець повинен надати послугу особисто, а у випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Відповідно до статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в рядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України», господарська діяльність у Збройних Силах України - це специфічна діяльність військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України пов`язана із забезпеченням їх повсякденної життєдіяльності і яка передбачає ведення підсобного господарства, виробництво продукції, виконання робіт і надання послуг, передачу в оренду рухомого та нерухомого військового майна (за винятком озброєння, боєприпасів, бойової та спеціальної техніки) в межах і порядку, визначених цим Законом.

Господарська діяльність у Збройних Силах України здійснюється з метою одержання додаткових джерел фінансування життєдіяльності військ (сил) для підтримання на належному рівні їх бойової та мобілізаційної готовності.

Відповідно до ст.3 Закону суб`єктами господарської діяльності у Збройних Силах України є військові частини, заклади, установи та організації Збройних Сил України.

За змістом ст.67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч.4 ст.179 ГК України).

Відповідно до статті 3 до даного Закону суб`єктами господарської діяльності у Збройних Силах України є військові частини, заклади, установи та організації Збройних Сил України, які утримуються за рахунок коштів Державного бюджету України, ведуть відокремлене господарство, мають кошторис надходжень та видатків, рахунки в установах банків, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням. Перелік видів господарської діяльності, здійснення якої дозволяється військовим частинам, визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 4 цього закону визначено, що порядок реєстрації військових частин як суб`єктів господарської діяльності у Збройних Силах України визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 6 зазначеного Закону господарську діяльність військової частини може бути обмежено або припинено за рішенням Міністерства оборони України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 8 цього Закону кошти, одержані від здійснення військовими частинами господарської діяльності, зараховуються до Державного бюджету України та використовуються виключно на національну оборону відповідно кошторису Міністерства оборони України.

До переліку видів господарської діяльності, здійснення якої дозволяється військовим частинам Збройних Сил, затвердженого постановою Кабінету Міністрів раїни від 25 липня 2000 р. № 1171 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України 30 вересня 2015 р. № 769). входять зокрема і такі види діяльності, як вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів: допоміжна діяльність у рослинництві.

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Володимир-Волинський зареєстровано, як суб`єкт господарської діяльності у Збройних Силах, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію, як суб`єкта господарської діяльності у Збройних Силах України, виданого Департаментом фінансів Міністерства оборони України від 23.11.2015 №429 та витягом з ЄДРЮО, ФОП та ГФ. (а.с.5, том 2)

Згідно з п. 3.2 Положення про Квартирно-експлуатаційний відділ м. Володимир-Волинський, затвердженого наказом начальника Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління №153 від 28.11.2016, установа здійснює свою діяльність на основі та відповідно до вимог Конституції України. Законів України, Указів Президента України, постанов і розпоряджень КМУ, наказів і директив Міністра оборони України, наказів та розпоряджень начальника Головного Квартирно-експлуатаційного управління ЗСУ, наказів та розпоряджень начальника Західного територіального Квартирно-експлуатаційного управління і цього Положення.

Відповідно до п.п 4.5 Положення визначено, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Володимир-Волинський користується закріпленою за нею землею, а також іншими природними ресурсами відповідно до мети своєї діяльності та чинного законодавства.

Згідно п.п 5.1 Положення передбачено, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Володимир-Волинський має право:

-проводити контроль за виробничою і фінансовою господарською діяльністю квартирно-експлуатаційних служб військових частин і установ, дислокованих у межах відповідальності установи, за правильною технічною експлуатацією і ремонтом казармено-житлового фонду, комунальних споруд і інженерного устаткування та іншого військового майна квартирного призначення;

- надавати послуги та проводити відпуск матеріальних цінностей квартирного призначення військовим частинам, установам та іншим юридичним або фізичним особам;

-укладати договори, набувати майнові та немайнові права, нести обов`язки, бути позивачем і відповідачем у судових органах;

-здавати в оренду відповідно до чинного законодавства, підприємства, установам та громадянам об`єкти нерухомого майна, устаткування, транспортні засоби, інвентар та інші матеріальні цінності, які їй належить, а також списувати їх з балансу за згодою засновника.

Згідно витягу з переліку земельних ділянок землекористувачів Міністерства Оборони України, на яких можливе ведення господарської діяльності з вирощування сільськогосподарських культур узгоджений встановленим порядком з Генеральним штабом ЗСУ слідує, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Володимир-Волинський на підставі державного акту №1 від 1980 є землекористувачем земельної ділянки для сільськогосподарських цілей 5442,34 га, яка знаходиться: Волинська обл., м. Володимир-Волинський, та земельної ділянки 253,2500 га. для сільськогосподарських цілей 727,3042 га, яка знаходиться: с. Жовтневе, Володимир-Волинський р-н. (а.с 116, Т.1)

Отже, судом встановлено, що земельна ділянка загальною площею 316,23 га є землею наданою відповідно державним акту серії ВЛ №7 28.12.1994 Володимир-Волинській Квартирно-експлуатаційній частині району територій Овадівської сільської ради в постійне користування.

Мета оспорюваного договору визначена в п.1.1, яка відповідає меті господарської діяльності у Збройних Силах Україні , визначеній в ст.1 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» , а саме : для підтримання на належному рівні їх бойової та мобілізаційної готовності одержання додаткових джерел фінансування життєдіяльності військових частин, що перебувають на квартирно- експлуатапційному забезпеченні в Квартирно експлуатаційному відділі м. Володимира- Волинського, а саме наповнення спеціального фонду МОУ.

В даному спорі МОУ здійснювало управління майном шляхом встановлення контролю за укладанням договору та його виконанням, в силу чого порушення ст.4 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» відсутнє.

Крім того, як слідує із матеріалів долучених до позовної заяви із справи №903/925/18 Фермерське господарство "Західний Буг" Юнака Сергія Петровича зверталось з позовом до відповідача-1 -Квартирно-експлуатаційного відділу м.Володимир-Волинський до відповідача-2 - Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам" про:

-визнання недійсними результатів конкурсу, оформлених протоколом №13 від 03.09.2018р., по відбору учасників спільної обробки землі з вирощування сільськогосподарських культур на землях землекористувачів Міністерства оборони України, орієнтованою площею 873,5965га, розташованих у Волинській області Володимир-Волинського району на території Оваднівської сільської ради, Білинської сільської ради, Устилузької міської ради від 13.04.2017р., проведеного конкурсною комісією Квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський ();

-визнання недійсним договору №02-СО-2018 від 10.09.2018р., укладений між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Володимир-Волинський () та Дочірнім підприємством Агрофірма Луга-Нова Приватного підприємства Універсам ().

Рішенням господарського суду Волинської області від 09.04.2019 у справі №903/925/18 позов Фермерського господарства "Західний Буг" задоволено у повному обсязі.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.06.2019 у справі №903/925/18 рішення Господарського суду Волинської області від 09.04.2019 скасовано, прийнято нове про відмову в позові.

Постановою Верховного Суду від 17.09.2019 по справі 903/925/18 касаційну скаргу Фермерського господарства "Західний Буг" Юнака Сергія Петровича залишено без задоволення. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.06.2019 у справі № 903/925/18 залишено без змін.

При цьому, Верховний Суд у справі № 903/925/18 вказав, що погоджується з висновком апеляційного суду про те, що встановлені під час розгляду даної справи обставини свідчать про наявність у відповідача 1 - Квартирно-експлуатаційного відділу м.Володимир-Волинський наміру, вільного волевиявлення та необхідного обсягу повноважень щодо укладення договору №02-СО-2018 від 10.09.2018 на підставі наявних пропозицій учасників конкурсу від 13.04.2017. Також обґрунтованим є висновок апеляційного суду, що наявними матеріалами справи не підтверджено доводи скаржника про те, що оскаржуваними ним рішенням та договором порушено або не дотримано норми законодавства, які б давали підстави для їх скасування чи визнання недійсними.

Крім того, з постанов апеляційної і касаційної інстанції у справі № 903/925/18 слідує, що п. 1 Методичних рекомендації закріплено, що вони визначають умови та процедуру укладення договорів спільної обробки землі з вирощування сільськогосподарських культур на земельних ділянках землекористувачів Міністерства оборони України.

Вирощування сільськогосподарських культур на земельних ділянках землекористувачів Міністерства оборони України здійснюється на конкурсних засадах. Укладення договору здійснюється після проведення відповідного конкурсу. Організатором конкурсу є Квартирно-експлуатаційний відділ, частина (району) на обліку якого перебуває земельна ділянка щодо якої проводиться конкурс (п.3 Методичних рекомендацій).

Згідно з п. 4 Методичних рекомендацій за дорученням начальника Головного КЕВ управління Збройних Сил України, начальник квартирно-експлуатаційного відділу, частини (району) утворює конкурсну комісію, затверджує її склад та протягом трьох діб приймає рішення щодо проведення конкурсу.

Відповідно до п. 2 Методичних рекомендацій щодо укладення договорів спільної обробки землі з вирощування сільськогосподарських культур на землях землекористувачів Міністерства оборони України, учасник конкурсу юридична особа або фізична особа, які допущені до участі у конкурсі; умови конкурсу - це вичерпний перелік зобов`язань, які є однаковими і незмінними для всіх учасників конкурсу.

Квартирно-експлуатаційний відділ м.Володимир-Волинський приймаючи рішення про визначення переможця конкурсу на підставі наданих раніше конкурсних пропозицій, керувався вказівками, що містяться в листі начальника Головного квартирного-експлуатаційного управління Збройних Сил України полковника за №303/6/28/1545 від 16.08.2018 та в листі заступника директора департаменту-начальника відділу Юридичного департаменту Міністерства оборони України за № 298/5/2480 від 17.08.2018, щодо необхідності визначення переможця конкурсу за результатами конкурсних пропозицій учасників, які були подані до конкурсу оголошеного та проведеного 13.04.2017, у разі відповідності конкурсних пропозицій критеріям, які були визначені.

Згідно з п. 3.2 Положення про квартирно-експлуатаційний відділ м. Володимир-Волинський, затвердженого наказом начальника Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління №153 від 28.11.2016, установа здійснює свою діяльність на основі та відповідно до вимог Конституції України. Законів України, Указів Президента України, постанов і розпоряджень КМУ, наказів і директив Міністра оборони України, наказів та розпоряджень начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління ЗСУ, наказів та розпоряджень начальника Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління і цього Положенння.

Враховуючи, що у даному випадку оголошення Квартирно-експлуатаційним відділом м.Володимир-Волинський конкурсу для укладення договору на підставі вищевказаних Методичних рекомендацій є одночасно адресованим невизначеному колу осіб запрошенням робити свої цінові пропозиції, на яких такий договір може бути укладений, а також вираженням наміру відповідача укласти відповідний договір та пропозицією, що містить критерії визначення ціни договору та інші викладені в типовому договорі істотні умови, тому прийняття ним рішення про можливість визначення іншого переможця на підставі раніше поданих пропозицій не суперечить зазначеним принципам та приписам законодавства.

Апеляційна та касаційна інстанція під час розгляду справи № 903/925/18 дослідила та встановила, про наявність у Квартирно-експлуатаційного відділу м.Володимир-Волинський наміру, вільного волевиявлення та необхідного обсягу повноважень щодо укладення договору №02-СО-2018 від 10.09.2018 на підставі наявних пропозицій учасників конкурсу від 13.04.2017.

Разом з тим, касаційна інстанція встановила, що Методичні рекомендації, на які посилався скаржник, не містять норм, відповідно до яких зазначені ним обставини порушують умови проведення конкурсу і свідчать про неправомірність прийнятого за його результатом рішення.

Крім того, Верховний Суд у справі № 903/925/18 зазначив, що не спростовують висновку апеляційного суду посилання скаржника на те, що результати конкурсу, оформлені протоколом №13 від 03.09.2018, є другим (новим) етапом конкурсу від 13.04.2017, а також на порушення інших положень Методики, оскільки вказані рекомендації не є нормативно-правовим актом, при цьому позивачем не підтверджено, а судом не встановлено порушення відповідачами приписів, додержання яких є необхідним для правомірності прийнятого за наслідком проведеного конкурсу рішення, а також для чинності укладеного за його результатом правочину.

Згідно ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті ж самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареску проти Румунії», п. 61).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

Отже, враховуючи вище викладене результати конкурсу, визначені протоколом №13 від 03.09.2018р., по відбору учасників спільної обробки землі з вирощування сільськогосподарських культур на землях землекористувачів Міністерства оборони України, орієнтованою площею 873,5965га, розташованих у Волинській області Володимир-Волинського району на території Оваднівської сільської ради, Білинської сільської ради, Устилузької міської ради від 13.04.2017р., проведеного конкурсною комісією Квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський () є чинними.

В постанові Верховний Суд від 24 квітня 2020 року у справі № 522/25151/14-ц зроблено висновок, що підстави недійсності, оспорюваності або нікчемності правочину повинні існувати саме на момент його вчинення.

Отже, порушення прав тих чи інших осіб повинні існувати на момент вчинення правочину, проте в даній справі, права та інтереси позивача-1 не могли бути порушені в момент укладення спірного правочину, оскільки Методичні рекомендації на момент вчинення договору №02-СО-2018 від 10.09.2018 були чинними.

Частина друга статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України, визначає, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду,

Аналіз положень статті 58 Конституції України, свідчить про те, що за загальним правилом норма права діє стосовно відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до певних юридичних фактів застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів висловлював Конституційний Суд України.

Згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України (Рішення від 13.05.1997 № 1-зп) також висловив позицію, згідно якої закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ст. 6 Закону України «Про оренду землі » визначено, що орендар набуває права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. У разі набуття права оренди земельної ділянки на конкурентних засадах підставою для укладення договору оренди є результати земельних торгів. У разі дострокового припинення договору оренди землі за ініціативою орендодавця земельної ділянки (крім дострокового припинення договору оренди у зв`язку з невиконанням орендарем своїх обов`язків), право оренди якої набуто за результатами земельних торгів, орендодавець відшкодовує орендарю витрати на його набуття у строки, визначені умовами договору та законом, і збитки, які понесе орендар внаслідок дострокового припинення договору оренди, якщо інше не передбачено договором оренди. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Судом встановлено та досліджено, що спірний договір за своєю правовою природою не є договором оренди та не містить ознак удаваного правочину, а також те, що даний договір, спрямований на реальне настання правових наслідків та у матеріалах справи відсутні докази передачі земельної ділянки в оренду відповідачу.

Отже, враховуючи вище викладені обставини справи, доводи прокурора спростовуються матеріалами справи, а саме :

- КЕВ м. Володимир- Волинський зареєстровано, як суб`єкт господарської діяльності у Збройних Силах відповідно до ст.3 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» та в порядку визначеному ст.4 цього ж Закону та Порядку реєстрації військових частин як суб`єктів господарської діяльності , затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.2000р. №749. Відповідно до ст.6 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» господарську діяльність військової частини може бути обмежено або припинено за рішенням Міністерства Оборони України в порядку , встановленому Кабінетом Міністрів України. До переліку видів діяльності, здійснення якої дозволяється в/ч , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2000р. №1171 входять зокрема і такі , як вирощування зернових культур, бобових і насіневих культур, допоміжна діяльність у тваринництві. КЕВ м. Володимир Волинський було отримано відповідне Свідоцтво;

- відповідно до п.4.5 ст.4 Положення КЕВ м. Володимир-Волинський, установа має право користуватись закріпленою за нею землею , а згідно п.5.1.3 ст.5 має право укладати договори, набувати майнові та немайнові права , займатися видами діяльності, які передбачені Свідоцтвом про реєстрацію;

-відповідно до Витягу з Переліку земельних ділянок землекористувачів Міністерства Оборони України , узгодженого в встановленому порядку з Генеральним штабом Збройних Сил України (№745/с від 12.01.2017р. ), землі загальною площею 873,5965 га. можна використовувати для ведення господарської діяльності з вирощування с/г культур;

- в даній справі має місце використання земельної ділянки для ведення господарської діяльності з вирощування с/г культур КЕВ як суб`єктом господарської діяльності . Передачі права користування земельної ділянки ДП «Агрофірма Луга- нова» не відбувалося. Спірний договір укладений на виконання завдань Міністерства оборони України, причому за активної участі щодо управління майном з сторони даного Міністерства. Додатковим підтвердженням є те що умови конкурсу та саме оголошення про нього на укладення оспорюваного договору були опубліковані на офіційному сайті Міністерстава оборони, там же було опубліковано зразок (примірний зміст) такого договору, тобто укладення такого договору ініціювалося МОУ, ним же здійснюється контроль його укладення і виконання;

- докази про використання земельної ділянки не за цільовим призначенням в матеріалах справи відсутні;

- правомірність здійснення конкурсу оформленого протоколом №13 від 03.09.2018 та правомірність укладення договору за №02-СО-2018 від 10.09.2018 встановлено постановою Верховного Суду у справі №903/925/18 від 17.09.2019 за позовом ФГ «Західний Буг» до КЕВ м. Хмельницький та ДП «АФ Луга-Нова» про визнання недійсним спірного договору, що є приюдиційними обставинами в силу ст. 75 ГПК України і не потребують доведення.

- при підписанні оспорюваного договору сторони були вільними в його укладенні та мали необхідний об`єм повноважень на його укладення, порядок укладення цього договору був дотриманий згідно «Методичних рекомендацій щодо укладання договорів спільної обробки землі з вирощування сільськогосподарських культур на земельних ділянках землекористувачів Міністерства Оборони України» від 2016, які діяли станом на дату укладення договору. Факт визнання їх недійсними згідно рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.08.2021 та постанови Верховного Суду від 21.07.2020 у справі №815/1784/18 для правової оцінки договору юридичного значення не має, оскільки Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при вирішенні спорів про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, підлягає встановленню наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, за результатами вирішення спору в судовому рішенні вказується в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №910/12959/18.

Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України).

Так, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема є: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Чинне законодавство не встановлює обов`язку здійснювати послуги з вирощування сільськогосподарських культур саме на умовах договору оренди, що передбачає передачу земельної ділянки, яка визначена межами та має кадастровий номер у користування.

Відтак прокурором не доведено порушення КЕВ м. Володимир-Волинський закону при укладенні договору про надання платних послуг з вирощування сільськогосподарської продукції на умовах змішаного типу договорів, про що зазначено в преамбулі оспорюваного договору.

Аналогічна правова позиція, щодо даного предмета спору і правових підстав викладена у постанові Верховного Суду України від 25.04.2019 у справі 922/2732/17.

Отже, за результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст.ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про відмову в позові.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосовувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №369/6892/15ц, від 13.10.2018 у справі №367/6105/16-ц від 07.11.2018 у справі №575/476/16-ц.

Оскільки судом не встановлено обставин щодо захисту порушеного права, а відтак відсутні правові підстави для застосування строку позовної давності .

Як встановлено ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 79 Кодексу передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі справи слід покласти на прокурора.

Керуючись ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено

02.12.2022

Суддя В. М. Дем`як