ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

15 листопада 2022 року Справа № 903/834/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Розізнана І.В. , суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Петрук О.В.,

представники учасників справи:

позивач - Овчарук О.О.;

відповідач - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Відповідача-Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньгаз Збут» (вх.№453/22 від 02.02.2022) на рішення господарського суду Волинської області від 13.01.2022, повний текст якого складено 21.01.2022, у справі №903/834/20 (суддя Слободян О.Г., суддя Якушева І.О., суддя Дем`як В.М.)

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія

«Нафтогаз України» м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньгаз Збут» м.Луцьк

про стягнення 361 885 905 грн. 38 коп. заборгованості по розрахунках,-

В листопаді 2020 року до господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі в тексті АТ «Нафтогаз України») про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньгаз Збут» (надалі в тексті Товариство) 361 885 905 грн 38коп. заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання Відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №18-502-Н від 05.11.2018 та додаткових угод до цього договору.(т.1, арк.справи 1-5).

Рішенням господарського суду Волинської області від 13.01.2022 у справі №903/834/20 позов задоволено. Рішення вмотивоване тим, що відповідно до висновків Верховного Суду, якщо на момент спірних відносин сторони діяли відповідно до вимог законодавства, чинного на той час, договірні відносини фактично виконані, підписані акти, проведено оплату тощо, правові підстави для зміни ціни відсутні. Крім того, договір купівлі-продажу природного газу №18-502-Н від 05.11.2018, додаткові угоди до нього та акти приймання-передачі природного газу є чинними, недійсними судом не визнавалися, а Відповідач не звертався до Позивача з вимогою про внесення змін до договору. Тому, місцевий господарський суд дійшов висновку про безпідставність доводів Відповідача щодо ціни, за якою природний газ був придбаний у позивача та щодо зміни вартості отриманого товару (без коригування обсягу отриманого природного газу) після виконання дого-вору. Суд першої інстанції встановив, що протягом дії договору Відповідач отримував природний газ та погоджувався з його ціною, в тому числі й шляхом укладення додаткових угод щодо ціни на природний газ, а тому був обізнаний щодо встановлених тарифів.(т.8, арк.справи 109-113).

Не погоджуючись із рішенням, Відповідач подав скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду Волинської області від 13.01.2022 у даній справі та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи скаргу, Товариство зазначає, що висновки, викладені у рішенні госпо-дарського суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскільки прийняті з пору-шенням норм матеріального права. На думку Скаржника, судом першої інстанції не враховано, що у ТзОВ «Волиньгаз збут» виникла переплата перед Позивачем у сумі 169 348 879,69 грн., згідно укладених договорів та що визначені в актах приймання-передачі природного газу; обсяги природного газу за договором купівлі-продажу природного газу від 05.11.2018 №18-502-Н, не відповідають фактичним обсягам споживання. Апелянт стверджує, що Позивач не виконав положення постанов Кабінету міністрів України від 30.01.2019 №63 «Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами» та від 27.02.2019 №143 «Питання споживання природ-ного газу». Крім того, судом першої інстанції не враховано, що розрахунки по Договору від 05.11.2018 здійснюються шляхом самостійного щоденного розщеплення ПАТ «Державний ощадний банк України» коштів, які надходять на рахунок Відповідача як оплата вартості природного газу від побутових споживачів та автоматичного перерахування цих коштів на рахунок Позивача. На переконання Скаржника, Товариство є виключно власником розподільчого рахунку, однак не є розпорядником такого рахунку та жодним чином не може вплинути на списання коштів, їх розщеплення та перерахування, а відтак, і спрямування цих коштів на оплату послуг Позивача. Апелянт вважає, що заборгованість Відповідача перед Позивачем виникла виключно в результаті регуляторного впливу держави, оскільки Державою:

- покладено обов`язок (не право) на ТзОВ «Волиньгаз збут» постачати природний газ усім побутовим споживачам на території Волинської області;

- визначено обов`язок Товариства придбавати газ для потреб побутових споживачів виключно у НАК «Нафтогаз України»;

- чітко визначено ціни, по яких Товариство повинно придбати газ в ПАК «Нафтогаз України» і продати населенню;

- визначено спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ через спецрахунки, що, усуває ТзОВ «Волиньгаз збут» від процесу розподілу отриманих від споживачів коштів на свій розсуд;

- 100% акцій НАК «Нафтогаз України» належить державі.

Скаржник взагалі заперечує проти ціни за якою згідно Договору придбавав природний газ та зазначає, що дана обставина судом першої інстанції залишена поза увагою. На думку Апелянта, розрахунки транспортних витрат є завищеними через обрання економічно невигідного маршруту транспортування, крім того Позивачем неправильно застосовано валютний курс для розрахунку ціни природного газу.

Скаржник вважає, що Нафтогаз збільшив ціну природного газу на 8,53%, а тому розра-хунок вартості природнього газу за період січень-липень 2020 року є необґрунтованим та таким, що суперечить Постанові КМУ №17, Закону України «Про ринок природного газу» та Закону України «Про ціни та ціноутворення».(т.8, арк.справи 120-143).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.02.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №903/834/20.(т.8, арк.справи 162).

Ухвалами від 05.04.2022 та 07.06.2022 розгляд справи відкладався.(т.8, арк.справи 190, т.9, арк.справи 53).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.06.2022 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньгаз Збут», зупинено провадження у справі №903/834/20 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №640/3438/21.(т.9, арк.справи 64-65).

Не погоджуючись з прийнятим процесуальним рішенням, АТ «НАК «Нафтогаз України» подало касаційну скаргу.(т.9, арк.справи 73-82).

Постановою Верховного Суду від 14.09.2022 у справі №903/834/20 скасовано ухвалу Північ-но-західного апеляційного господарського суду від 14.06.2022, справу передано до суду апеляцій-ної інстанції для продовження розгляду.(т.9, арк.справи 154-163).

05.10.2022 на адресу апеляційного суду повернулись матеріали справи №903/834/20.

Ухвалою апеляційного суду від 11.10.2022 провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Волиньгаз Збут» поновлено, розгляд призначено на 15.11.2022.(т.9, арк.справи 167).

17.10.2022 від НАК «Нафтогаз України» надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яка була задоволена.(т.9, арк.справи 170).

На адресу суду від ТзОВ «Волиньгаз Збут» надійшло:

08.11.2022 клопотання про відкладення розгляду справи на інший день у зв`язку з підписанням найближчим часом договору про організацію взаєморозрахунків та врегулюванням спору між учасниками справи (т.9, арк.справи 173-176) та клопотання про відкладення розгляду справи, з проханням продовжити процесуальні строки на період до завершення воєнного стану, крім того Відповідач в поданому клопотанні заявив про відсутність згоди щодо розгляду справи без його участі.(т.9, арк.справи 189-190);

15.11.2022 клопотання з проханням скасувати рішення господарського суду Волинської області від 13.01.2022 у справі №903/834/20 та закрити провадження у справі у зв`язку із відсут-ністю предмета спору. В обґрунтування поданого клопотання Відповідач зазначив, що постано-вою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комуналь-них послуг №1080 від 06.09.2022 ТзОВ «Волиньгаз Збут» включено до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу, а відтак, відповідно до положень Закону України №1639-IX 361 885 905,38 грн заборгованості, що є предметом спору в даній справі підлягає списанню.(т.9, арк.справи 192-193).

В судовому засіданні апеляційної інстанції 15.11.2022 представник Позивача заперечив проти задоволення поданих Відповідачем клопотань та надав свої пояснення.

Колегія суддів, порадившись на місці, не вбачає підстав для задоволення клопотань про відкладення з огляду на наступне.

Законом передбачено право учасників справи, зокрема, на участь у судових засіданнях, що в свою чергу відповідає основним засадам господарського судочинства, таким як, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин справи.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Крім того, ст.270 Господарського процесуального кодексу (надалі в тексті ГПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, явка сторін не визнавалася обов`язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, Північно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 15.11.2022 за відсутності представника відповідача.

Крім того, колегія суддів у судовому засіданні 15.11.2022 розглянула клопотання ТзОВ «Волиньгаз» про закриття провадження у справі №903/834/20 у зв`язку з відсутністю предмету спору та вирішила відхилити подане клопотання з огляду на наступне.

Апеляційним судом встановлено, що на момент ухвалення судового рішення та подачі апеляційної скарги предмет спору існував.

Відповідно до статті 264 ГПК України, суд апеляційної інстанції закриває провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги; після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати; після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Оскільки Відповідач не відмовився від апеляційної скарги, Позивач також не відмовився від позовних вимог, відсутні підстави для закриття провадження за п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

В судовому засіданні 15.11.2022 представник Позивача заперечив проти доводів і вимог апеляційної скарги та надав свої пояснення. Відповідач не забезпечив явку свого представника у судове засідання, проте, участь представників не визнавалась обов`язковою, тому така неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 05.11.2018 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Товариством з обмеженою відповідаль-ністю «Волиньгаз Збут» було укладено договір №18-502-Н купівлі-продажу природного газу (надалі в тексті Договір).(т.1, арк.справи 10-14).

Відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 06.03.2019 №226 «Про деякі питання акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», яка набрала чинності 20.03.2019р., змінено тип Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» з публічного на приватне та перейменовано його в Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

У період листопад 2018 року липень 2020 року до Договору вносились зміни та доповнення додатковими угодами №№1-26 щодо строку дії договору, обсягу та ціни природного газу.(т.1, арк.справи 15-43).

Згідно п.1.1 Договору (із врахування змін внесених додатковими угодами в даний пункт), продавець зобов`язувався передати покупцеві природний газ, а покупець зобов`язувався прийняти та оплатити газ на умовах цього Договору.

Природний газ, що передається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для постачання побутовим споживачам.(п.1.2 Договору). Право власності на газ, згідно п.3.1 Договору, переходить від продавця до покупця у віртуальній точці в газотранспортній системі, в якій здійснюється передача природного газу. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Приймання-передача природного газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці купівлі-продажу, оформлюється актом приймання-передачі. Покупець зобов`язується подати не пізніше 08 числа місяця, наступного за місяцем купівлі-продажу природного газу, продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця (за її наявності) два примірника акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги переданого природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його ціна та фактична вартість.(п.п.3.2, 3.3 Договору).

Відповідно до п.3.4 Договору продавець до 12 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу, після передачі покупцем документів, визначених п.3.3, повертає покупцеві один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою (за її наявності). У разі не підписання продавцем акта приймання-передачі природного газу продавець у той строк письмово повідомляє покупцеві про причини такого не підписання акта та надає в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта.

Пунктом 4.1 Договору визначено, що кількість природного газу, яка передається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку природного газу відповідно до умов, установлених Кодексом газорозподільних систем.

Порядок зміни ціни та її застосування встановлюються постановою Кабінету міністрів України від 19.10.2018 №867. Загальна сума вартості природного газу складається із сум вартості місячних поставок природного газу.(п.5.2, 5.3 Договору).

За умовами п.6.1 Договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця купівлі-продажу природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ, крім фактично переданого природного газу, визначеного абз.3 цього пункту, здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.

Відповідно до п.11 Договору, останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за їх наявності) і діє продажу природного газу до 31.07.2020 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Договір та додаткові угоди до нього підписані сторонами та засвідчені їх печатками.

Матеріалами справи стверджується, що згідно Договору протягом грудня 2018 липня 2020 Позивач на передав у власність Відповідача природний газ на загальну суму 1 969 861 027,21 грн., що стверджується Актами приймання-передачі природного газу за вказаний період, складеними та підписаними обома сторонами, скріпленими відбитками печаток сторін без зауважень та заперечень. (т.1, арк.справи 44-64).

Як вбачається з довідки по операціях за договором по ТзОВ «Волиньгаз Збут», за отрима-ний природний газ останнім було оплачено 1 607 975 121,83 грн.(т.1, арк.справи 76).

Через неналежне виконання Відповідачем грошових зобов`язань за Договором купівлі-продажу природного газу від 05.11.2018р., Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ТОВ «Волиньгаз Збут» заборгованість в сумі 361 885 905,38 грн.

Як вже зазначалося, рішенням від 13.01.2022 господарський суд Волинської області позов повністю задоволив.(т.8, арк.справи 109-115).

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Відповідача безпідставна і не підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

У відповідності до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом даного спору є заборгованість за договором купівлі-продажу природного газу.

Згідно вимог ч.ч.1-2 ст.11 Цивільного кодексу України (надалі в тексті ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України (надалі в тексті ГК України) госпо-дарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передба-чених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У відповідності до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.631 ЦК України).

За договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енерге-тичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.(ч.ч.1, 2 ст.714 ЦК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується пере-дати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.(ст.655 ЦК України).

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Тому, в силу ст.ст. 527, 655, 692 ЦК України, факт отримання Відповідачем природного газу зумовлює виникнення у нього зобов`язання оплатити його вартість.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, Позивачем на виконання умов укладеного договору №18-502-Н від 05.11.2018 здійснювалась передача природного газу протягом 2018-2020 років Відповідачу, а останнім цей газ використовувався для постачання побутовим споживачам, що не заперечується сторонами.

В силу узгоджених сторонами умов Договору оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно коштами шляхом 100%-відсоткової поточної оплати протягом місяця купівлі-продажу природного газу, при цьому остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.

Як зазначалося вище, вартість поставленого за договором №18-502-Н від 05.11.2018 природного газу ТзОВ «Волиньгаз Збут» за період з грудня 2019р. по червень 2020р. сплачувалася несвоєчасно та не в повному обсязі, у зв`язку з чим станом на 04.09.2020 основна заборгованість Відповідача з оплати природного газу за Договором склала 361 885 905,38 грн.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов-язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.(ч.1 ст.612 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що невиконання грошового зобов`язання є порушенням у розумінні чинного законодавства України, а Відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання у розумінні частини першої статті 612 цього Кодексу.

Матеріалами справи підтверджено заборгованість в сумі 361 885 905,38 грн, при цьому доказів, які б спростовували дану суму або доказів її оплати, Відповідач станом на момент прийняття рішення судом першої інстанції та станом на дату розгляду справи в суді апеляціної інстанції не надав.

Твердження Скаржника про невідповідність фактичним обсягам споживання природного газу та зазначеним обсягам природного газу в актах приймання-передачі, апеляційний суд вважає невірними Відповідач самостійно зазначав фактичні обсяги поставленого природного газу в актах та погодився із вказаними обсягами. Як вже зазначалося раніше, акти приймання-передачі природного газу підписані обома сторонами та скріплені печатками. Крім того, матеріали справи не містять, а Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про оскарження, скасування чи визнання недійсним Договору або вказаних актів приймання-передачі природного газу. З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає чинними Договір купівлі-продажу природного газу №18-502-Н від 05.11.2018 та відповідно Акти приймання-передачі до нього.

Твердження Апелянта щодо незастосування місцевим господарським судом постанови КМУ №143 від 27.02.219 колегія суддів вважає помилковим, оскільки дана постанова набрала чинності 07.03.2019р. Водночас за договором постачання природного газу, на вартість коригування якого посилається Відповідач, відбулось за період листопад 2018 року січень 2019 року. Отже, сторони мають керуватися нормами права, чинними на момент виникнення спірних відносин.

Верховним Судом викладено позицію про відсутність правових підстав для зміни ціни у разі, якщо на момент спірних відносин сторони діяли відповідно до вимог законодавства, чинного на той час, договірні відносини фактично виконані, підписані акти, проведено оплату тощо. Тому, доводи відповідача щодо зміни вартості отриманого товару (без коригування обсягу отриманого природного газу) після виконання договору, є безпідставними.

Твердження Скаржника про наявність переплати з посиланням на інші договори купівлі-продажу природного газу, укладені між сторонами, відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки вказані Відповідачем угоди не стосуються предмету спору у даній справі. Правильним є висновок суду першої інстанції, що предметом спору в даній справі є борг, який виник на підставі договору №18-502-Н від 05.11.2018, зокрема в частині оплати за природний газ, отриманий протягом грудня 2019 липня 2020.

Твердження Скаржника щодо незгоди з ціною, за якою був придбаний природний газ, вартості транспортування, неправильне застосування валютного курсу для розрахунку ціни не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, оскільки дані обставини не спростовують факт укладення договору купівлі-продажу природного газу; передачі, поставки і отримання природного газу згідно актів приймання-передачі, які є чинними та не оскаржуються учасниками справи.

З огляду на все вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог.

На переконання апеляційного суду всі доводи апеляційної скарги розглянуто, порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів Скаржника не встановлено.

Таким чином, матеріалами справи спростовуються доводи Скаржника про неправомірність висновків суду першої інстанції щодо характеру правовідносин сторін, рівно як і твердження про невмотивованість висновку про обґрунтованість заявленого позову, а тому рішення та додаткове рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Статтею 74 ГПК України встановлено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК УКраїни).

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010, в яких зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визна-ються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст. 277, 278 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 34, 86, 232, 233, 240, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньгаз Збут» на рішення господарського суду Волинської області від 13.01.2022 у справі №903/834/20 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню до Верховного Суду за виключенням випадків, передбачених ст.287 ГПК України.

3. Матеріали справи №903/834/20 повернути до господарського суду Волинської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Філіпова Т.Л.