СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року м. Харків Справа №922/84/22

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Геза Т.Д. , суддя Склярук О.І.

за участю секретаря судового засідання Міракова Г.А.,

від позивача не з`явився,

від відповідача не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Сахновщинське імені М.О. Ключки» (вх.№778Х від 22.07.2022) на рішення Господарського суду Харківської області від 27.06.2022 (м. Харків, суддя Рильова В.В., повний текст рішення складено 27.06.2022) у справі №922/84/22,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Талино», м. Київ,

до Приватного акціонерного товариства «Сахновщинське імені М.О. Ключки», с. Сугарівське, Сахновщинський р-н, Харківська обл.,

про стягнення 263122,50 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Талино» звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Сахновщинське імені М.О. Ключки» 263 122,50 грн., з яких: 123 203,70 грн. - сума основного боргу за Договором поставки №27/04 від 27.04.2021, 5 414,18 грн. - пені, 11 300,92 - 36% річних та 123 203,70 грн. штрафу. Також позивач просить суд покласти на ПрАТ «Сахновщинське імені М.О. Ключки» судовий збір в розмірі 3 946,85 грн. та витрати на правову допомогу.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 27.06.2022 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Талино» - задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Сахновщинське імені М.О. Ключки» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Талино» суму основного боргу за Договором поставки №27/04 в розмірі 123 203,70 грн., пеню в розмірі 5 414,18 грн., штраф в розмірі 123 203,70 грн., 36% річних в розмірі 11 300,92 грн. та судовий збір в розмірі 3 946,84 грн.

Відповідач з рішенням суду не погодився та звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить прийняти дану апеляційну скаргу та здійснити її розгляд у судовому засіданні за участю відповідача або його повноважного представника; рішення Господарського суду Харківської області від 27.06.2022 у справі №922/84/22 скасувати; ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 5 414,18 грн, штрафу у розмірі 123 203,70 грн та 36% річних у розмірі 10 359,18 грн; вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В обґрунтування своєї позиції по справі апелянт посилається на наступне:

- позивач не надав суду доказів понесення ним жодних матеріальних збитків та/або додаткових фінансових витрат, пов`язаних з постачанням товару, розмір заявленого позивачем штрафу, в силу ч.1 ст.233 ГК України є необґрунтованим;

- неустойка не може перетворюватися на несправедливо непомірний тягар для відповідача та стати джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором позивачем, у зв`язку із чим відповідачем подана зава про зменшення розміру штрафних санкцій;

- апелянт посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 по справі №902/417/18 та вказує, що у своїх висновках суд зазначив, що несправедливим та неспівмірним із порушенням зобов`язання є положення договору поставки, в частині визначення 36% річних від простроченого зобов`язання.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.07.2022 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Сахновщинське імені М.О. Ключки» залишено без руху. Встановлено апелянту десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків апеляційної скарги. Повідомлено апелянта, що заява про усунення недоліків повинна надійти до суду апеляційної інстанції не пізніше п`ятого дня з наступного дня після закінчення десятиденного строку на усунення недоліків.

В строк, наданий судом, від апелянта надійшла заява (вх.№4302 від 09.08.2022) про усунення недоліків апеляційної скарги на виконання вимог ухвали суду від 25.07.2022. Зокрема, апелянтом надано докази сплати судового збору у належному порядку та розмірі.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.08.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Сахновщинське імені М.О. Ключки». Витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/84/22. Встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали. Східним апеляційним господарським судом в умовах воєнного стану, зважаючи на утруднення реалізації учасниками справи прав, наданих їм Господарським процесуальним кодексом України рекомендовано учасникам справи для прискорення документообігу в межах цієї справи, ухвалено надсилати документи (відзиви, заяви, клопотання тощо) з використанням програми «Електронний суд» (за умов відповідної реєстрації) або скеровувати їх з засвідченням електронним цифровим підписом уповноваженої особи на електронну адресу Східного апеляційного господарського суду . Ухвалено учасникам судового процесу необхідно повідомити суд про їх номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або інші засоби зв`язку, зокрема, мобільного (за їх наявності), які можуть бути використані для викликів або повідомлень.

15.08.2022 на виконання вимог ухвали суду від Господарського суду Харківської області надійшли матеріали справи №922/84/22 (вх.№4427).

Від ПрАТ «Сахновщинське ім. М.О. Ключки» надійшло клопотання (вх.№4977 від 08.09.2022), в якому просить застосувати до спірних правовідносин №922/84/22 положення ч.1 ст.617 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.218 Господарського кодексу України, звільнивши відповідача від відповідальності за порушення зобов`язань. Зокрема, апелянт зазначає, що суд першої інстанції взагалі не дав оцінку режиму воєнного стану в Україні, як форс мажорним обставинам при виконанні сторонами своїх зобов`язань, через що не застосував відповідні норми матеріального права, а саме ст.617 ЦК України та 218 ГК України, які передбачають можливість звільнення від відповідальності внаслідок дії непереборної сили.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.10.2022 призначено справу №922/84/22 до розгляду на 23.11.2022 о 16:00 год. У приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132. Повідомлено учасників справи про дату, час та місце розгляду справи. Роз`яснено учасникам справи, що в умовах дії режиму воєнного стану, з міркувань безпеки та враховуючи приписи ст.3 Конституції України, розгляд апеляційної скарги може бути перенесений на іншу дату. Запропоновано учасникам справи заздалегідь визначитися із бажанням та можливістю взяти участь у судовому засіданні, про що письмово повідомити Східний апеляційний господарський суд. Явку представників учасників справи визнати необов`язковою. Запропоновано учасникам справи для прискорення документообігу в межах цієї справи, надсилати документи (заяви, клопотання тощо) з використанням програми «Електронний суд» (за умов відповідної реєстрації) або скеровувати їх з засвідченням електронним цифровим підписом уповноваженої особи на електронну адресу Східного апеляційного господарського суду .

До судового засідання Східного апеляційного господарського суду 23.11.2022 учасники провадження у справі не з`явились. Про судове засідання сторони повідомлялись шляхом надсилання копій ухвали від 28.10.2022 рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (позивач трекінг Укрпошти 925; вручено за довіреністю 11.11.2022, відповідач трекінг Укрпошти 933; вручено 16.11.2022) та згідно картки обліку вихідних документів №1211 від 28.10.2022 шляхом направлення на електронні адреси, які учасниками провадження у справі були зазначені як контактні.

Ураховуючи те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, судом здійснено дії щодо їх належного повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, зважаючи на необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, забезпечення судом реалізації учасниками судового процесу права приймати участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції, сприяння у наданні їм достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та поданні процесуальних документів, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Талино» (як Постачальником) та Приватним акціонерним товариством «Сахновщинське імені М.О. Ключки» (як Покупцем) було укладено Договір поставки засобів захисту рослин № 27/04 в порядку та на умовах якого Постачальник зобов`язався поставити та передати у власність у зумовлені даним Договором строки засоби захисту рослин (надалі ЗЗР), що надалі іменується Товар, а Покупець зобов`язався прийняти та своєчасно оплатити його вартість на умовах Договору.

Найменування Товару, його кількість, ціна за одиницю та загальна вартість зазначаються у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною цього Договору.

Пунктом 2.1. Договору сторони погодили, що загальна ціна цього договору складається з загальної суми вартості товару, що поставляється, згідно із всіма видатковими накладними до договору, протягом терміну його дії.

Орієнтовна сума Договору становить 500 000,00 грн. Якщо вартість всіх поставок Товару за цим Договором перевищуватиме або буде меншою від орієнтовної суми Договору, то вважатиметься, що загальна ціна Договору узгоджена Сторонами шляхом підписання видаткових накладних, за якими фактично поставлено та прийнято Товар протягом строку дії Договору (пункт 2.2. Договору).

За умовами пунктів 3.1 3.3. Договору розрахунки за даним Договором здійснюються в національній валюті України (гривні) шляхом банківського (безготівкового) переказу грошових коштів на поточний банківський рахунок Постачальника. Оплата за поставлений Товар може проводитися Покупцем на підставі належним чином оформлених видаткових накладних або на підставі виставленого Постачальником рахунку-фактури. Повна оплата поставленого Товару повинна буті здійснена Покупцем не пізніше 30.09.2021.

Покупець має право провести розрахунок за Товар на умовах 100% попередньої оплати вартості поставленого товару. Датою оплати Товару вважається дата надходження грошових коштів на поточний банківський рахунок Постачальника (пункти 3.4., 3.5. Договору).

Пунктами 4.1., 4.2 Договору сторони погодили, що Постачальник поставляє Товар шляхом одноразової поставки або поставки товару партіями, відповідно до видаткових накладних. Доказом факту поставки товару є оформлені належним чином документи видаткова накладна, товарно-транспортна накладна. Довіреність оформлюється і підписується на усну вимогу будь-якої із Сторін цього Договору.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору ТОВ «Талино» поставило відповідачу засоби захисту рослин на загальну на суму 123 203,70 грн., в асортименті, кількості та по цінам, зазначеним у видаткових накладних:

- в/н за № РН-0000013 від 29.04.2021 та товарно-транспортній накладній № РН-0000013 від 29.04.2021 на суму 50 400,90 грн. з ПДВ;

- в/н за № РН-0000014 від 29.04.2021 та товарно-транспортній накладній № РН-0000014 від 29.04.2021 на суму 28 000,80 грн. з ПДВ;

- в/н за № РН-0000028 від 01.06.2021 року та товарно-транспортній накладній № РН-0000028 від 01.06.2021 року на суму 44 802,00 грн. з ПДВ;

Вказані накладні підписано представниками та скріплено печатками обох сторін без зауважень і заперечень; від імені ПрАТ «Сахновщинське імені М.О. Ключки» Товар отримано Молошним Володимиром Григоровичем на підставі Довіреності №26 від 01.06.2021 та №13 від 29.04.2021.

Однак, вартість отриманих засобів захисту рослин ПрАТ «Сахновщинське імені М.О. Ключки» не оплатило. На час розгляду справи заборгованість відповідача становить 123 203,70 грн. Крім того, внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, позивачем також нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 5 414,18 грн., штраф в розмірі 123 203,70 грн. та 36% річних в розмірі 11 300,92 грн. Обставини щодо стягнення суми основного боргу та вказаних нарахувань в примусовому порядку стали підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Талино» до суду із даним позовом.

При прийнятті оскаржуваного рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Талино» в частині примусового стягнення з відповідача 123 203,70 грн. основного боргу обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами і підлягають задоволенню. Також суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ТОВ «Талино» в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 5 414,18 грн., штрафу в розмірі 123 203,70 грн. та 36% річних в розмірі 11 300,92 грн., при цьому суд не вбачає правових підстав для задоволення клопотання ПрАТ «Сахновщинське імені М.О. Ключки» та зменшення погодженої у Договорі ставки процентів річних або ж звільнення його від відповідальності, передбаченої Законом.

Рішення, з урахуванням вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу України розглядається лише в оскаржуваній частині, а саме в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 5 414,18 грн, штрафу у розмірі 123 203,70 грн та 36% річних у розмірі 11 300,92 грн.

Статтею 549 ЦК України визначено, що, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Як вже зазначалось, сторони, керуючись принципом свободи договору, самі узгодили питання відповідальності за неналежне виконання договору, зокрема в пункті 6.2. Договору визначено, що при порушенні термінів оплати по цьому договору, Покупець сплачує Постачальнику:

- пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (що діяла на момент виникнення та існування заборгованості через прострочення оплати) від загальної суми платежу, що не здійснений своєчасно (заборгованості) за кожний день прострочення;

- при порушенні термінів оплати більше ніж 10-ти календарних днів, Покупець додатково сплачує Постачальнику штраф у розмірі 100% від суми поставленого Товару.

Відповідач в суді першої інстанції звернувся до суду із заявою про зменшення розміру штрафних санкцій, відповідно до частини 1 статті 233 ГК України та частини 3 статті 551 ЦК Україні до 0 (нуля) % від заявленої суми штрафу.

Відповідно до частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

При застосуванні частини третьої статті 551 Цивільного Кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України слід мати на увазі, що поняття «значно» та «надмірно» є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Разом з тим, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім вищевикладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України).

Слід відмітити, що укладаючи договір, сторони брали на себе певні зобов`язання та ризики. Отже, підписуючи договір відповідач усвідомлював ступінь відповідальності за неналежне виконання умов договору, зокрема передбачений розмір штрафних санкцій за несвоєчасну оплату вартості товару.

Стягнення штрафу в даному випадку не є засобом доходу, а засобом впливу на боржника для належного виконання ним своїх зобов`язань зі своєчасної оплати товару, яка здійснювалась з порушенням строків оплати.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 04.02.2020 у справі №918/116/19 зменшення розміру пені на 99 % фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Отже, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань застосування таких санкцій до боржника є стимулювання належного виконання ним договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені та/або штрафу фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Проте, в заяві про зменшення розміру штрафних санкцій та в апеляційній скарзі відповідач просить зменшити суму неустойки до 0 (нуля), тобто фактично звільнити відповідача від їх сплати, що не відповідає наведеним вище правовим нормам, судовій практиці та умовам укладеного між сторонами договору.

Водночас, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19.

При цьому, станом на момент розгляду справи в апеляційному суді відповідачем не доведено, що стягнення неустойки - не відповідає засадам розумності і справедливості, перетворюється у несправедливо непомірний тягар для відповідача та може спричинити повне зупинення господарської діяльності підприємства. Зокрема, відповідач протягом усього періоду існування простроченої заборгованості: не звертався до позивача із проханням не нараховувати йому неустойку; не надавав документів та будь-яких належних доказів, які б засвідчували неможливість відповідача вчасно розрахуватися через існування об`єктивних та/або виняткових обставин; не звертався із проханням пролонгації боргу; не надавав документи та/або встановленої форми фінансові звіти на підтвердження важкого фінансового становища підприємства; не повідомляв про існування обставин, які вплинули на можливість вчасно розрахуватись за отриману продукцію, не надавав документи, що засвідчували б настання форс-мажорних обставин.

У спірних правовідносинах, пов`язаних з укладенням та виконанням договору (контракту) поставки продукції, позивач і відповідач виступали як господарюючі суб`єкти, і вони несуть відповідний ризик під час здійснення такої господарської діяльності. Зменшення за клопотанням сторони розміру заявлених до стягнення штрафу і пені, які нараховуються за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань, кореспондується з обов`язком сторони, до якої відповідна санкція застосовується, довести на підставі належних і допустимих доказів, згідно із статтею 74 ГПК України, статтею 233 Господарського кодексу України, те, що вона не бажала вчинення таких порушень і що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту.

При цьому, обов`язок з обґрунтування і доведення того, що порушення договірних зобов`язань не завдало значних збитків контрагенту, покладається на сторону, до якої застосовується санкція, тобто на відповідача; натомість позивач не зобов`язаний був у даному разі доводити наявність у нього збитків у зв`язку з неналежним виконанням умов договору відповідачем, а тому твердження апелянта в цій частині є помилковими. Водночас, пов`язаних з цим обставин та доказів судом апеляційної інстанції не встановлено.

Такі висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у пунктах 20, 25 постанови від 10.06.2021 у справі №910/6471/20.

Таким чином, в межах даної справи судом не встановлено обставин: (1) які засвідчують, що даний випадок є винятковим, виходячи з майнового стану обох сторін; (2) наявності об`єктивно поважних та слушних причин неналежного виконання зобов`язань відповідачем щодо виконання зобов`язання в строк, про який сторони домовились, і якій ними не було змінено за взаємним погодженням; (3) які підтверджують інтереси обох сторін, як таких, які заслуговують на увагу; (4) щодо негативних наслідків порушення зобов`язання, які настали/ненастали для позивача; (5) невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, оскільки відповідні обставини не доводились відповідачем, який взагалі не доводив відсутності впливу порушення ним строку виконання зобов`язання на інтереси, в тому числі і майнові, що в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для застосування норм статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України без належного мотивування та без встановлення достатніх підстав для їх застосування.

Отже, колегія суддів не встановила обставини за наявності яких суд може зменшити неустойку, заявлену до стягнення, а відповідні посилання апелянта в апеляційній скарзі позбавленні нормативного та документального обґрунтування.

Щодо позовних вимог про стягнення 36% річних в сумі 11 300,92 грн, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У пункті 6.5. Договору сторони погодили, що у разі невиконання Покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару, то відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, Покупець сплачує на користь Постачальника, крім суми заборгованості та інших штрафних санкцій 36% річних, які нараховуються на загальну суму простроченої оплати.

З урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених у ст. 233 Господарського кодексу України критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18. Враховуючи положення ч.4 ст. 236 ГПК України, вважає необхідним зазначити наступне.

У даній постанові відповідне зменшення відсотків річних Велика Палата Верховного Суду допустила з урахуванням конкретних обставин справи, а саме - встановлення такої процентної ставки на рівні 40% та 96%, і її явної невідповідності принципу справедливості. Судова колегія у наведеній справі зазначила, що до суми заборгованості за договором поставки, яка станом на момент звернення з позовом складала 98381,92 грн, сплаченої відповідачем у повному обсязі після відкриття провадження у справі, позивач нарахував, зокрема, 110887,30 грн відсотків річних, що перевищує суму основної заборгованості.

Натомість, у справі, що переглядається, основний борг становить 123 203,70 грн., а 36% річних - 11 300,92 грн. Таким чином, річні складають лише 9,17 % від суми заборгованості, що не може свідчити про надмірне збагачення кредитора внаслідок стягнення на його користь цих сум, такі стягнення з урахуванням їх розміру носять саме компенсаційний характер.

Також при розгляді справи №902/471/18 Велика Палата Верховного Суду взяла до уваги, що станом на момент звернення з позовом до суду сума заборгованості за договором поставки була сплачена відповідачем у повному обсязі після відкриття провадження у справі, тоді як у даній справі такі обставини судом не встановлені, втім встановлено, що відповідачем не погашено суму основного боргу, а сума нарахованих йому 36 % річних не перевищує розміру заборгованості, що б дозволило стверджувати про її нерозумність, несправедливість та неспівмірність, та могло б бути підставою для реалізації судом права на зменшення належної до стягнення суми відсотків річних.

Отже, у даній справі судом порушення принципів розумності, справедливості та пропорційності під час нарахування 36% річних за ст.625 ЦК України не встановлено. Крім того, відповідачем в порядку визначеному процесуальним законом, як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і при апеляційному перегляді справи, в порушення ст.74 ГПК України, не надано належних та допустимих доказів про наявність істотних та виняткових обставин, які є підставою для зменшення розміру 36% річних. Отже, підстави для задоволення клопотання та зменшення присуджених до стягнення розміру процентів річних відсутні.

Крім того, колегія суддів зазначає, що загалом у питаннях підстав для зменшення розміру неустойки/відсотків річних не може бути однакових умов, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, відсотків річних: Верховний Суд не надавав висновків, які б певним чином додатково обмежували умови здійснення розсуду суду у поставлених питаннях так, щоб тільки один варіант реалізації розсуду суду можна було вважати правильним. Тому відсутні підстави вважати, що у тих випадках, коли Верховний Суд дійшов висновку про відсутність порушення норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права при застосуванні судами власної дискреції Верховний Суд зробив висновок про те, що тільки такий варіант реалізації дискреції слід вважати законним. Близька за змістом позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.10.2021 у справі №910/6471/20.

Також колегія суддів враховує те, що приписами частин 2 та 3 статті 6 та статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Особам надається право вибору: використати вже існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на свій розсуд. Таким чином, цивільний (господарський) договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі сторін щодо врегулювання їхніх правовідносин на власний розсуд (у межах, встановлених законом), тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін договору, регулятором їх відносин.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №910/12876/19 (провадження №12-94гс20).

Поряд з тим, Верховний Суд у постанові від 29.07.2021 у справі №904/3526/20 зауважив, що закріплений у частині третій статті 551 Цивільного кодексу України законодавцем принцип фактично є можливістю обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності та може бути застосований і як норма прямої дії як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

Колегія суддів зазначає, що сторони договору, врегульовуючи між собою правовідносини щодо поставки товару, досягли згоди щодо його умов, тобто вільно, на власний розсуд визначили та погодили істотні умови договору, в тому числі ціну, строк виконання, штрафні санкції. Підписавши договір відповідач був обізнаний про існуючий порядок розрахунків, у тому числі правові наслідки порушення строків розрахунку. Відтак відповідач, прийнявши на себе зобов`язання за договором погодився із передбаченою ним відповідальністю за прострочення взятих на себе зобов`язань в частині оплати за поставлений товар, а також усвідомлював визначені договором строки здійснення повного розрахунку.

Доказів того, що під час укладення правочину сторони пропонували інші умови в частині відповідальності за порушення договірних зобов`язань надано не було, протоколу розбіжностей стосовно застосування до покупця відповідальності у виді нарахування штрафних санкцій або 36% річних у разі порушення договірних зобов`язань, передбачених пунктами 6.2, 6.5 договору, сторони не склали.

Відповідно до статті 42 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №916/3211/16, від 26.01.2021 у справі №922/4294/19, від 24.02.2021 у справі №924/633/20, від 16.03.2021 у справі № 922/266/20, де, між іншим, вказано на те, що підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, в Україні діє принцип свободи договору та заборони суперечливої поведінки, сторони добровільно уклали договір і визначили штрафні санкції, тому суд має зменшувати розмір штрафних санкцій саме у виключних випадках з урахуванням всіх обставин справи.

Таким чином, укладаючи договір та погоджуючись з його умовами щодо правових наслідків за порушення обумовлених цим договором зобов`язань, сторона не може беззаперечно розраховувати, що в подальшому такі умови не будуть застосовані до неї судом під час розгляду спору про відповідальність сторони за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором.

ПрАТ «Сахновщинське імені М.О. Ключки», як юридична особа, яка здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, підписуючи договір поставки та приймаючи товар за цим договором ще у квітня та червні 2021, усвідомлювало настання дати остаточного розрахунку 30.09.2021, з огляду на що повинно було розумно оцінити цю обставину з урахуванням виду своєї діяльності та можливості виконання зобов`язання у погоджені сторонами строки. До того ж, вказаним договором передбачений обов`язок відповідача про повідомлення покупця щодо неможливості виконання грошових зобов`язань (п.3.7. договору), зокрема, у встановлені договором строки, що останнім здійснено не було, а отже, позивач мав всі підстави розраховувати на своєчасний розрахунок за поставлений товар.

Стосовно клопотання апелянта про застосування до спірних правовідносин №922/84/22 положень ч.1 ст.617 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.218 Господарського кодексу України, та звільнення відповідача від відповідальності через введення режиму воєнного стану в Україні та існування форс мажорних обставин при виконанні сторонами своїх зобов`язань, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.п.8.1-8.3. договору сторони звільняється від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх зобов`язань за цим договором, якщо це невиконання стало наслідком дії обставин непереборної сили, за які та чи інша сторона не несе відповідальності. Сторона для якої виконання зобов`язань за договором стало неможливим внаслідок настання обставин непереборної сили, зобов`язана негайно, але не пізніше 10-тикалендарних днів після початку їх дії, письмово повідомити іншу сторону про початок, можливий строк дії та передбачуваний час припинення цих обставин. Несвоєчасне повідомлення позбавляє сторону права посилатися на обставини непереборної сили. Належним доказом наявності зазначених вище обставин та їх тривалості є документ, виданий Торгово-промисловою палатою України або іншим компетентним органом.

Торгово-промислова палата України своїм листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 підтвердила, що обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідного яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Це означає, що введення воєнного стану на території України є форс-мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору. Але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань.

Тобто, відповідач, посилаючись на форс-мажорні обставини, має довести зв`язок між невиконанням зобов`язань та воєнними діями в Україні.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що оскільки обов`язок відповідача щодо вчинення на користь позивача певних дій (оплата вартості поставленого товару до 30.09.2021 згідно п.3.3. договору) виник до моменту введення воєнного стану в Україні та засвідчення Торгово-промисловою палатою України форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) відповідні посилання апелянта відхиляються, як необґрунтовані.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст. 273 ГПК апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Проте, 24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено в Україні воєнний стан, який продовжено до 19.02.2023 (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 16.11.2022 №2738-IX).

Відповідно до ст.26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд був вимушений вийти за межі строку встановленого ст.248 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Сахновщинське імені М.О. Ключки» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 27.06.2022 у справі №922/84/22 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки касаційного оскарження передбачено ст.ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 28.11.2022

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя Т.Д. Геза

Суддя О.І. Склярук