ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2022 р. м. Київ

Справа № 911/1068/22

Господарський суд Київської області у складі:

судді Ейвазової А.Р.,

за участі секретаря судового засідання Сироти А.О., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про стягнення 175 116,99грн, за участю представників від:

позивача Богдан С.В. (довіреність від 20.12.2021 №007Др-85-1221);

відповідача не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» (далі АТ «Сумигаз») звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (далі ДП «Укрспирт») про стягнення 175 116,99грн, з яких: 150 066,95грн - основний борг; 11 592,67грн - втрати від інфляції за період з лютого по травень 2022 року; 1 239,78грн 3% річних за період з 10.02.2022 по 05.07.2022; 12 217,59грн пеня за період з 10.02.2022 по 05.07.2022.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на невиконання відповідачем зобов`язання з оплати послуг з розподілу природного газу, спожитого за період з січня по квітень 2022 року за договором розподілу природного газу, до якого відповідач приєднався шляхом підписання 01 січня 2016 року заяви-приєднання №0942115JH6BP016 (з урахуванням уточнення позивача у заяві про усунення недоліків) (а.с.1-10; 82-87).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.08.2022 відкрито провадження у даній справі за відповідним позовом, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання, а також встановлено строки для подання сторонами заяв по суті відповіді на відзив та заперечення (а.с.99-100).

Як вбачається з довідки від 01.08.2022, копія відповідної ухвали у паперовій формі сторонам не направлена у зв`язку із відсутністю фінансування (а.с.101). При цьому, ухвалу 01.08.2022 доставлено до електронного кабінету (офіційну електронну адресу) позивача 01.08.2022 о 11:14 (а.с.102); відомостей про реєстрацію офіційної електронної адреси відповідача в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі суд не має.

Ухвалою від 04.10.2022 судом призначено судове засідання у відповідній справі на 12.10.2022 о 13:50 (а.с.103-104).

Ухвалою від 12.10.2022 (з урахуванням описки, яка виправлена ухвалою від 29.11.2022) відкладено розгляд справи по суті на 15:40 24.10.2022 (а.с.121-122).

Ухвалою від 24.10.2022, що занесена до протоколу судового засідання, судове засідання відкладено на 15:00 21.11.2022 (а.с. 127-128).

Розгляд справи відкладено на підставі п.1 ч.2 ст.202 ГПК України, зважаючи на не направлення відповідачу у зв`язку з відсутністю фінансування ухвали від 12.10.2022 з повідомленням про дату, час і місце судового засідання у паперовій формі (а.с.131) та направлення її на електронну адресу, вказану у позові позивачем (а.с.1,132), яка не зареєстрована як офіційна у Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі При цьому, суд врахував, що відповідно до ч.5 ст.6 ГПК України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

24.10.2022 позивачу вручено копії ухвали від 01.08.2022 про відкриття провадження у даній справі та ухвали від 24.10.2022 для направлення відповідачу (а.с.130, зворот). Відповідні ухвали направлені позивачем 26.10.2022 рекомендованими поштовими відправленням №972,6980 з описом вкладення (а.с.135-36,139-140), які вручені відповідачу відповідно - 03.11.2022 та 28.10.2022, про що свідчить інформація з сайту АТ «Укрпошта» (а.с.157), рекомендоване повідомлення №450 про вручення поштового відправлення №972 (а.с.141).

Ухвала суду, як визначено п.1 ч.1 ст.232 ГПК України, є видом судового рішення.

Відповідно до п.3 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення. При цьому, в силу ч.7 ст.242 ГПК України, якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Отже, ухвала від 01.08.2022 вважається врученою відповідачу 28.10.2022.

Відповідач у строк, встановлений ч.1 ст. 251 ГПК України, відзиву на позов не подав; з клопотанням про продовження строку для подання відзиву не звертався.

В судовому засідання 21.11.2022 представник позивача заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив наступні обставини.

Як встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили, у справах №911/2139/21, №911/2782/21, у яких брали участь ті ж сторони, та вбачається з матеріалів даної справи, між позивачем (далі оператор ГРМ) та відповідачем (далі - споживач) укладено договір розподілу природного газу шляхом підписання заяви-приєднання №0942115JH6BP016 від 01.01.2016 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) (далі заява-приєднання) на умовах типового договору, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.03.2015 №2498 (далі договір, а.с.26).

В силу ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пункту 1.1 договору такий договір є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Пунктом 1.3 договору визначено, що цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ст.ст. 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк; фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до договору, яку в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Згідно з пунктом 2.1 договору оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач - прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені договором. Обов`язковою умовою надання споживачу послуги з розподілу природного газу є наявність у споживача об`єкта, підключеного в установленому порядку до газорозподільної системи оператора ГРМ (п.2.2 договору).

Договором визначено, що: споживач має право здійснювати відбір/споживання природного газу з газорозподільної системи за умови включення його до реєстру споживачів будь-якого постачальника у періоді фактичного відбору/споживання природного газу, що в установленому Кодексом газотранспортної системи (далі Кодекс ГТС) порядку підтверджується оператором газотранспортної системи до початку такого періоду; приймання-передачі обсягу газу, належного споживачу, а також перехід експлуатаційної відповідальності за стан газових мереж від оператора ГРМ до споживача відбувається на межі балансової належності об`єкта споживача (п.п.3.1, 3.2 договору).

Відповідно до п. 5.2 договору визначення об`єму розподілу та споживання природного газу по споживачу здійснюється на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційного вузла обліку (лічильника газу), визначеного в заяві-приєднання, та з урахуванням регламентних процедур, передбачених Кодексом газорозподільних систем (далі Кодекс ГРС) та договором. При цьому, відповідним пунктом договору визначено, що у разі, якщо комерційний вузол обліку встановлений не на межі балансової належності сторін (точка вимірювання не збігається з точкою комерційного обліку), фактичний об`єм природного газу визначається з урахуванням втрат та витрат природного газу між точкою вимірювання і межею балансової належності сторін шляхом їх додавання/віднімання до/від об`єму природного газу, визначеного комерційним вузлом обліку в точці вимірювання відповідно до вимог Кодексу ГРС; для визначення об`єму розподілу та споживання природного газу беруться дані комерційного вузла обліку оператора ГРМ, а у разу відсутності такого вузла дані комерційного вузла обліку споживача.

Згідно п. 6.1 договору оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність.

Як визначено п. 6.3 договору величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ. Відповідним пунктом договору визначено, що споживач, що не є побутовим, оплачує замовлену потужність виходячі з наявних об`єктів, зазначених у заяві-приєднанні, що є додатком до договору розподілу природного газу; місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

У відповідності до п. 6.4 розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Також, для споживача, який не є побутовим, передбачено оплату вартості перевищення річної замовленої потужності, величина якої визначається за формулою, вказаною у п.6.5 договору.

Пунктом 6.6 договору визначено, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ; остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Відповідно до пункту 7.4 договору споживач зобов`язаний, зокрема здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Як встановлено п. 8.2 договору, у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за договором, він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу; нарахування пені здійснюється починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку здійснення оплати.

В силу п.12.1 договору такий договір укладається на невизначений строк.

Заявою приєднанням та додатками № 4-3, 4-4 до договору визначено, що розподіл природного газу здійснюватиметься суб`єкту ринку природного газу з персональним ЕІС кодом 56ХО000115JH6002, адреса об`єкта (точки комерційного обліку): Конотопський р-н, с. Дубов`язівка, вул. Лусти, 38 (а.с 26,27).

На виконання умов договору позивачем виставлено відповідачу рахунки для здійснення попередньої оплати за розподіл природного газу :

- №61025662 від 22.12.2021 за січень 2022 року на суму 37 516,75грн;

- № 61027332 від 31.12.2021 за лютий 2022 року на суму 37 516,73грн;

- № 62001881 від 31.01.2022 за березень 2022 року на суму 37 516,75грн;

- № 62002794 від 28.02.2022 за квітень 2022 року на суму 37 516,72грн (а.с.33-34,37,41)

Позивачем, у підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором, надано акти наданих послуг з розподілу природного газу, які підписані ним одноособово, а саме:

- № СУМ82000390 від 31.01.2022 на суму 37 516,75грн;

- № СУМ82002791 від 28.02.2022 на суму 37 516,73грн;

- № СУМ82004799 від 31.03.2022 на суму 37 516,75грн;

- № СУМ82007042 від 30.04.2022 на суму 37 516,72грн ( а.с.38, 42-44).

На підтвердження направлення відповідних актів та рахунків відповідачу позивачем надані: листи від 05.01.2022 №400-СП-128-0122 (а.с.31), 03.02.2022 вих.№400-Сд-1460-0222 (а.с.35), 03.05.2022 вих.№400-СЛ-3351-0522 (а.с.39); фіскальні чеки (а.с.33,36,40); повідомлення про вручення поштових відправлень №№443, 684 (а.с.32,36).

Доказів наявності заперечень щодо обсягів наданих послуг або факту надання відповідних послуг з розподілу відповідачем у даній справі не надано.

Як стверджує позивач станом на 05.07.2022 борг відповідача з оплати послуг з розподілу природного газу за період січень квітень 2022 року становить 150 066,95 грн.

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обов`язку оплатити вартість наданих послуг з розподілу природного газу та застосування відповідальності, встановленої договором та чинним законодавством, за порушення виконання відповідного зобов`язання у встановлений договором строк.

Заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно ч.1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Укладений сторонами договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч.1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Доказів здійснення розрахунків за послуги розподілу природного газу у спірний період до прийняття рішення у даній справі відповідачем не надано чим не спростовано тверджень позивача про наявність боргу у відповідному розмірі за послуги з розподілу у спірному періоді.

Як визначено ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України установлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, враховуючи п.6.6 договору, відповідно до якого остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним оплата послуг з розподілу є простроченою за актом:

- № СУМ82000390 від 31.01.2022 з 11.02.2022;

- № СУМ82002791 від 28.02.2022 з 11.03.2022;

- № СУМ82004799 від 31.03.2022 з 11.04.2022;

- № СУМ82007042 від 30.04.2022 з 11.05.2022.

Оскільки відповідач не здійснював оплату за послуги з розподілу природного газу у встановлений договором строк, ним допущено порушення виконання відповідного зобов`язання, тому вимоги про стягнення з відповідача 150 066,95грн основного боргу за послуги з розподілу природного газу за період січень 2022 року квітень 2022 року підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 1 239,78грн - 3% річних за період з 10.02.2022 по 05.07.2022, а також 11 592,67грн втрат від інфляції за період 10.02.2022 по 05.07.2022.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З наданих позивачем розрахунків вбачається, що ним хоч і заявлені вимоги щодо стягнення 3% річних, втрат від інфляції з 10.02.2022 (останній день для здійснення оплати за актом № СУМ82000390 від 31.01.2022), проте фактично нарахування здійснюється з 11.02.2022.

За розрахунком суду, враховуючи заявлений період нарахування, а також те, що нарахування процентів та втрат від інфляції здійснюється з наступного дня (11 число наступного місяця) за днем виконання зобов`язання (10 число наступного за звітним місяця), розмір боргу, період прострочення, 3% річних складають 1 245,76грн.

Розбіжності у розрахунках пов`язані із невірним визначенням кількості днів у періоді розрахунку. Так, за актом наданих послуг №СУМ82004799 від 31.03.2022 за березень 2022 року позивач нараховує прострочення фактично з 12.04.2022, вважаючи останнім днем оплати послуг такого періоду 11.04.2022, ймовірно, тому, що 10.04.2022 вихідний. Разом з тим, фактично у договорі встановлено не строк виконання, який міг би обчислюватись днями, місяцями, тижнями тощо, а термін календарна дата (10 число місяця).

Так, як визначено ч.ч.1,2 ст.252 ГПК України: строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами; термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. При цьому, як визначено ч.5 ст.254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Згідно ч.2 ст.251 ЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Таким чином, у випадку якщо 10 число місяця припадає на вихідний день, термін виконання зобов`язання не переноситься на робочий день, наступний за таким 10 числом місяця за загальним правилом, визначеним чинними нормами. При цьому, у договорі, до якого відповідач приєднався, не врегульовані відповідні відносини по-іншому - шляхом зміни такого загального правила та визначення спеціальної умови у договорі.

Відповідно до ч.2 ст.237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

За вказаних обставин суд задовольняє відповідні вимоги у розмірі, що заявлені позивачем 1 239,78 грн.

За розрахунком суду за заявлений позивачем період, враховуючи розмір боргу, період прострочення за кожним з актом, встановлений індекс інфляції, втрати від інфляції складають 11 517,64грн.

Різниця у нарахуванні втрат від інфляції пов`язана з тим, що позивачем при здійсненні розрахунку відповідних вимог застосований неправильний індекс інфляції за березень 2022 року - 104,6%, хоча індекс інфляції у відповідному місяці за офіційними даними склав 104,5%.

З урахуванням зазначеного, вимоги в частині стягнення втрат від інфляції суд задовольняє у розмірі 11 517,64грн, а у задоволенні іншої частини відповідних вимог у розмірі 75,04грн суд відмовляє.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 12 217,59грн пені за період з 10.02.2022 по 05.07.2022.

Заявлені у відповідній частині вимоги є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

В силу ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання; одним з видів господарських санкцій згідно ч.2 ст. 217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В силу ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Отже, оскільки відповідач допустив порушення зобов`язання, не виконавши його у встановлений договором строк, за яке передбачена відповідальність у вигляді пені за порушення відповідного зобов`язання, вимоги позивача в частині стягнення відповідних штрафних санкцій є мотивованими.

Як визначено ч.2 ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Аналогічне обмеження щодо розміру пені встановлено також ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Розмір пені, встановлений договором, не перевищує максимального розміру, визначеного відповідними нормами.

За загальним правилом, передбаченим ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пеня за розрахунком суду за заявлений період складає більший розмір 12 375,38 грн, однак, відповідно до ч.2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, отже, відповідні вимоги підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі - з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 12 217,59грн пені.

Різниця між розрахунками суду та позивача пов`язана з неправильним визначенням кількість днів у періодах нарахування, про що вже вказувалось (як і при нарахуванні 3% річних).

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, витрати на оплату позову судовим збором, понесені позивачем, підлягають частковому відшкодуванню йому за рахунок відповідача - пропорційно розміру задоволених вимог ((150 066,95+11 517,64+1 239,78+12 217,59)*2481/175 116,99), а саме у розмірі 2 479,94грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 232-233, 237-238, 252 Господарського процесуального кодеку України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (ідентифікаційний код 37199618; 07400, Київська область, м. Бровари, вул. Гагаріна, 16) на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» (ідентифікаційний код 03352432; 40021, м. Суми, вул. Лебединська, 13) 150066,95грн основного боргу, 11517,64грн втрат від інфляції, 1239,78грн процентів, 12217,59грн пені, а також 2479,94грн - в рахунок часткового відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. У задоволенні позову в частині стягнення 75,04грн втрат від інфляції відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом строку, встановленого ст.256 ГПК України, та відповідно до порядку, визначеному ст.257 ГПК України.

Повний текст складено 30.11.2022.

Суддя А.Р. Ейвазова