ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року Справа № 902/67/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Саврій В.А. , суддя Коломис В.В.

секретар судового засідання Олійник Т.М.

за участю представників сторін:

позивача: не з`явився

відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Меджик Агро" на рішення Господарського суду Вінницької області, ухваленого 06.07.22 суддею Маслієм І.В. у м.Вінниці, повний текст складено 11.07.22 у справі № 902/67/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Меджик Агро"

до Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський"

про стягнення 515 974,76 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Меджик Агро" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" про стягнення заборгованості у розмірі 515974,76 грн, з яких: 461480,00 грн - основного боргу, 19514,24 грн - інфляційного збільшення, 4961,25 грн - 3% річних та 30019,27 грн - пені.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору поставки с/г продукції №25/06 СО від 25.06.2021 в частині оплати за поставлений товар.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 06.07.2022 у справі №902/67/22 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Меджик Агро" 461480,00 грн - основного боргу, 6922,20 грн - відшкодування витрат на сплату судового збору та 13036,78 грн - витрат на професійну правничу допомогу. В позові в частині стягнення 19514,24 грн - інфляційного збільшення, 4961,25 грн - 3% річних та 30019,27 грн - пені відмовлено.

В обґрунтування рішення, суд з посиланням на ст.ст.11, 526, 527, 625, 692, 712 ЦК України, ст.ст. 174, 193, 222 ГК України, вказав, що вважає вимогу позивача про стягнення боргу в розмірі 461480,00 грн правомірною та обґрунтованою. Разом з тим, з посиланням на 229, 230 ГК України, ст. 538, 610, 612, 613, 625 ЦК України, п.п. 4.4, 4.5, 5.5 договору, зазначив, що в матеріалах справи відсутні будь які рахунки-фактури та докази вручення чи направлення відповідачу даних рахунків-фактури. Відсутність даних доказів, в матеріалах справи унеможливлює визначення судом дати з якої виникає обов`язок відповідача здійснити розрахунок за отриманий товар. Суд, дослідивши всі наявні докази в матеріалах справи щодо поставки товару, встановив, що позивачем не доведено факт направлення відповідачу рахунків-фактури визначених умовами договору на визначену в договорі адресу, а також, не доведено факт особистого вручення, у зв`язку з чим не можливо встановити початок виникнення зобов`язання щодо оплати поставленого товару. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача пені передбаченої п. 5.5. Договору та 3% річних і інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, скаржник звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 06.07.2022 року у справі № 902/67/22 в частині стягнення 461480,00 грн - основного боргу, 6922,20 грн. - відшкодування витрат на сплату судового збору та 13036,78 грн - витрат на професійну правничу допомогу, та ухвалити нове рішення, яким задовільнити позовні вимоги стосовно стягнення з ПрАТ Птахокомбінат Бершадський на користь ТОВ Меджик Агро 461 480,00 грн основного боргу, 19 514,24 грн (інфляційне збільшення), 4 961,25 (штрафні санкції), 30 019,27 (подвійна облікова ставка НБУ), на загальну суму 515 974,76 грн, понесені судові витрати в розмірі 22 964,63 грн, в повному обсязі.

При винесенні рішення судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, а також не в повній мірі досліджено докази та нарахування штрафних санкцій.

Вважає, що суд першої інстанції помилково вказує на відсутність зобов`язань у Відповідача щодо сплати коштів за Товар так як немає інформації стосовно надання рахунків-фактур позивачем.

З посиланням на п.п.4.3-4.5 договору, специфікації, акт звірки від 31.08.2021 зазначає, що відповідач здійснював оплати згідно виставлених рахунків, та прихідних документів, а не здійснював хаотичні оплати.

Зауважує, що позивачем, виконані зобов`язання стосовно відвантаження товару в повному обсязі та в терміни що обумовлені договором, оскільки підписані видаткові накладні та інші супроводжуючі документи.

Щодо відсутності рахунків-фактур та доказів вручення чи направлення відповідачу даних рахунків-фактур, вказує, що одними з підтверджуючих документів являються підписані видаткові накладні та акт звірки взаєморозрахунків між сторонами.

Стосовно позиції викладеної в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.10.2020 у справі №904/3253/19, то в даній справі спір стосувався справжності поставки Товару між Сторонами та справжності підтверджуючих документів, що явно не сходиться з даною справою, так як Відповідач своїм гарантійним листом та заявою, поданою в судовому засіданні 18.05.2022, позовні вимоги щодо основної заборгованості, заявлені позивачем, визнає в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач наводить свої міркування на спростування доводів скаржника та вказує на законність та обґрунтованість оскарженого рішення суду.

Повідомляє про часткову сплату ПрАТ «Птахокомбінат «Бершадський» основного боргу після ухвалення судом першої інстанції рішення по справі №902/67/22 в сумі 200 000 грн(двісті тисяч гривень).

Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області - без змін. Закрити провадження у справі на підставі ст.185 ГПКУ в частині основного боргу в сумі 200 000 грн у зв`язку із частковою сплатою відповідачем основного боргу у справі №902/67/22.

Щодо клопотання у відзиві про закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 200 000,00 грн, у зв`язку із здійсненням часткового погашення боргу на цю суму, згідно платіжного доручення від 08.08.2022, колегія суддів вважає, що таке клопотання не підлягає до задоволення, оскільки така проплата здійснена після винесення судом першої інстанції оскарженого рішення, а апеляційний господарський суд переглядає рішення місцевого господарського суду на момент його винесення.

Сторони не забезпечили явку своїх представників у судове засідання апеляційного господарського суду, хоча про час та місце апеляційного перегляду справи повідомлялися заздалегідь та належним чином про, що свідчить підтвердження надіслання ухвали на електронні адреси сторін.

Таким чином, враховуючи норми ст.ст.269, 273 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, строки розгляду апеляційної скарги, та той факт, що неявка в засідання суду представників сторін, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення, а тому, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників останніх, за наявними у справі доказами.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

25 червня 2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Меджик Агро" (позивач, за договором Продавець) та Приватним акціонерним товариством "Птахокомбінат "Бершадський" (відповідач, за договором Покупець) укладено договір поставки с/г продукції №25/06 СО (надалі Договір).

Згідно з предметом Договору Продавець зобов`язується поставити та передати у власність (повне господарське відання) Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити сільгосппродукцію українського походження (сою) та кукурудзу за згодою сторін (надалі - Товар) на умовах, передбачених даним Договором (п. 1.1. Договору).

Загальна кількість товару, що поставляється по даному договору становить загальну кількість поставленого товару, яка зазначена у специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору (п. 2.2. Договору).

Порядок та терміни передачі товару зазначаються в специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного Договору. На Товар Продавець повинен надати наступні документи: Рахунок-фактура; Видаткова накладна; Податкова накладна; Акт прийому-передачі товару. Товар по даному договору вважається поставленим Продавцем і прийнятим Покупцем: - по кількості - на підставі підписаної видаткової накладної та акта прийому-передачі товару. Приймання продукції по кількості та якості здійснюється у відповідності з вимогами якості та договірних зобов`язань. Датою поставки Товару є дата його приймання в пункті поставки вказаної в специфікації (п. 3.1 3.5. Договору).

Ціна на кожну окрему партію Товару визначається в специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного Договору, а також вказується в рахунках-фактурах, видаткових накладних та інших супровідних документах. Загальна сума даного Договору складає загальну вартість поставленого товару, яка зазначена в усіх специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору (п. 4.1 та п. 4.2. Договору).

Форма оплати - безготівковий переказ грошових коштів Покупцем згідно виставленого Постачальником рахунку - фактури на оплату. Покупець здійснює передплату вартості Товару відразу як отримає рахунок-фактури, за ціною визначеною у Специфікації, шляхом перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця. Рахунок-фактура підлягає оплаті Покупцем на протязі одного банківського дня з моменту його виставлення Продавцем (п. 4.3. 4.5. Договору).

Даний Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та його скріплення печатками Сторін. Строк Даного Договору починає свою дію у момент, визначений у п. 8.1. Даного Договору, і діє до 31 грудня 2021 року, але в будь-якому випадку до моменту його остаточного виконання (п. 8.1. та п. 8.2. Договору).

Між сторонами до Договору поставки с/г продукції №25/06 СО від 25.06.2021 підписано 11 Специфікацій, а саме; №1 від 25.06.2021 на суму 467500,00 грн, №2 від 02.07.2021 на суму 963900,15 грн, №3 від 05.07.2021 на суму 477501,50 грн, №4 від 07.07.2021 на суму 449442,07 грн., №5 від 12.07.2021 на суму 1248000,00 грн, №5/1 від 09.07.2021 на суму 450576,07 грн, №6 від 13.07.2021 на суму 1116000,00 грн, №7 від 29.07.2021 на суму 1880000,22 грн, №8 від 06.08.2021 на суму 1890000,00 грн, №9 від 19.08.2021 на суму 488798,96 грн та №10 від 20.08.2021 на суму 502723,58 грн.

У даних специфікаціях сторонами визначено найменування товару, кількість метричних тон, вартість товару без ПДВ, сума ПДВ 14%, загальна вартість товару з ПДВ, крім того зазначено, що датою переходу права власності на Товар вважається дата виписки видаткової накладної. Зберігання з моменту виписки видаткової накладної до повного вивозу, включено у вартість Товару. Якість товару, що підлягає поставці, повинна відповідати наступним вимогам: сміттєва домішка - не більше 2%; вологість не більше -12,0% ; масова частка олії у перерахунку на суху речовину не менше І7°Л; масова частка протеїну не менше 36% па абсолютно суху речовину; вміст битого зерна - не більше 10%; вміст недозрілого зерна - не більше 5%. Інші показники якості товару - відповідно до ДСТУ-4964:2008. У випадку перевищення норм вологи, протеїну, сміттєвої домішки, недозрілого зерна, битого зерна відповідно до вимог даної специфікації, вартість кожної тони у партії в якій виявлено невідповідність буде зменшено. Умови поставки товару: зі складу Продавця - Вінницька обл., Бершадський район, с. Війтівка вул. Соборна 200 (п. 3-6 Специфікацій) (а.с. 11-21).

На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач отримав насіння сої та кукурудзи українського походження врожаю 2020 р. в загальній кількості 561,550 тон на загальну суму 9049834,52 грн, що підтверджується обопільно підписаними видатковими накладними: №3 від 30.06.2021 на суму 450296,03 грн, № 4 від 02.07.2021 на суму 460026,07 грн, № 5 від 06.07.2021 на суму 483840,08 грн, №6 від 07.07.2021 на суму 462221,49 грн, № 8 від 10.07.2021 на суму 450576,07 грн, №9 від 13.07.2021 на суму 564720,39 грн, №10 від 16.07.2021 на суму 224484,16 грн, №11 від 26.07.2021 на суму 523776,02 грн, №12 від 27.07.2021 на суму 641700,03 грн, №13 від 30.07.2021 на суму 477520,05 грн, №14 від 31.07.2021 на суму 479024,06 грн, №15 від 02.08.2021 на суму 474512,06 грн, №16 від 04.08.2021 на суму 480528,06 грн, №17 від 06.08.2021 на суму 482706,07 грн, №18 від 07.08.2021 на суму 481572,08 грн, №19 від 09.08.2021 на суму 458514,08 грн, №20 від 11.08.2021 на суму 462294,08 грн, №25 від 21.08.2021 на суму 488800,06 грн, №26 від 21.08.2021 на суму 502723,58 грн (а.с. 24-42).

Як зазначено позивачем в позовній заяві відповідач за поставлений товар розрахувався частково, в зв`язку з не повною сплатою відповідачем коштів, за поставлений товар позивач направив відповідачу претензію від 30.09.2021 №7 в якій вимагав до 05.10.2021 погасити заборгованість в розмірі 661480,30 грн.

20.10.2021 відповідач перерахував на рахунок позивача кошти в сумі 200000,00 грн.

Таким чином, за твердженням позивача, за відповідачем рахується заборгованість отриманий товар в розмірі 461480,30 грн.

З огляду на викладене позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 461480,00 грн - основного боргу, 19514,24 грн - інфляційного збільшення, 4961,25 грн - 3% річних та 30019,27 грн - пені.

Відповідач в заяві, поданої в судовому засіданні 18.05.2022, позовні вимоги щодо основної заборгованості, заявлені позивачем, визнає в повному обсязі, разом з тим, просить зменшити заявлені позивачем інфляційні, 3% річних та пеню на підставі ст. 233 ГК України.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що склалися апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Частинами 1 та 2 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ч.1 ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Судом встановлено, що за своєю правовою природою правовідносини між позивачем та відповідачем в межах даного спору врегульовано положеннями глави 54 Цивільного кодексу України (ЦК України), враховуючи укладений між сторонами Договір поставки №25/06 СО від 25.06.2021.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За нормами ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст. 632 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору позивач поставив, а відповідач отримав насіння сої та кукурудзи українського походження врожаю 2020 р. в загальній кількості 561,550 тон на загальну суму 9049834,52 грн, що підтверджується обопільно підписаними видатковими накладними.

Проте відповідачем не виконано обов`язку щодо сплати вартості поставленого товару в повному обсязі, а тому за відповідачем рахується заборгованість за отриманий товар в розмірі 461480,30 грн, що була визнана і самим відповідачем у заяві, поданої в судовому засіданні у суді першої інстанції 18.05.2022.

За наведеного, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду, що вимога позивача про стягнення боргу в розмірі 461480,00 грн є правомірною та обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Розглянувши вимоги щодо стягнення 19514,24 грн - інфляційного збільшення, 4961,25 грн - 3% річних та 30019,27 грн - пені, колегія суддів зазначає наступне.

Так, як зазначалося вище, судом першої інстанції було відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення 19514,24 грн - інфляційного збільшення, 4961,25 грн - 3% річних та 30019,27 грн пені, з посиланням на постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 29.10.2020 у справі №904/3253/19, у зв`язку із тим, що у пунктах 4.4 та 4.5 Договору сторони погодили, що Покупець здійснює передплату вартості Товару відразу як отримає рахунок-фактури, за ціною визначеною у Специфікації, шляхом перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця. Рахунок-фактура підлягає оплаті Покупцем на протязі одного банківського дня з моменту його виставлення Продавцем. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь які рахунки-фактури та докази вручення чи направлення відповідачу даних рахунків-фактури. Відсутність даних доказів, в матеріалах справи унеможливлює визначення судом дати з якої виникає обов`язок відповідача здійснити розрахунок за отриманий товар. А тому прийшов до висновку, що позивачем не доведено факт направлення відповідачу рахунків-фактури визначених умовами договору на визначену в договорі адресу, а також, не доведено факт особистого вручення, у зв`язку з чим не можливо встановити початок виникнення зобов`язання щодо оплати поставленого товару.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, оскільки за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар. Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18, від 29.04.2020 у справі №915/641/19, від 27.10.2021 у справі №911/2795/20.

При цьому, посилання суду першої інстанції на постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 29.10.2020 у справі №904/3253/19 не беруться судовою колегією до уваги, оскільки в даній справі спір стосувався факту поставки товару, а саме відвантаження товару, що є відмінним від даної справи, так як відповідач у заяві, поданою в судовому засіданні 18.05.2022, позовні вимоги щодо основної заборгованості, заявлені позивачем, визнає в повному обсязі.

Відповідно до статті 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Так, згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п. 5.5 договору визначено, що за порушення строків оплати товару покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення. Нарахування пені починається з дня коли зобов`язання по оплаті мало бути виконане покупцем та припиняється у день повної оплати товару.

У п. 5.6. договору сторони дійшли згоди, встановити строк позовної давності в три роки до вимог про стягнення пені за цим договором.

Перевіривши розрахунок заявленої до стягнення суми пені, яка нарахована позивачем, суд апеляційної інстанції вважає його правильним та арифметично вірним, з урахуванням частково проведених відповідачем оплат за товар, відповідно до стягнення підлягає пеня у розмірі 30019,27 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц).

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.05.2020 у справі № 910/12517/19).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних, з урахуванням частково проведених відповідачем оплат за товар, суд апеляційної інстанції вважає його правильним та арифметично вірним, відповідно вимога про стягнення 4961,25 грн 3% річних та 19514,24 грн інфляційних втрат підлягає задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій слід вказати таке.

В обґрунтування зазначеного клопотання відповідач вказує на важке фінансове становище та звертає увагу, що він є одним із основних платників податків в Гайсинському районі Вінницької області. Вказує, що він здійснював платежі протягом дії договору і не відмовлявся від своїх зобов`язань по ньому. Затримки у розрахунках виникли не з вини відповідача, а викликані виключно негативними чинниками на виробництво так, як збільшенням курсу іноземної валюти, дизпалива, зерна, ветеринарних препаратів та війни. Зауважує, що підприємство спрямовує усі сили на намагання проведення належним чином весняно-польових робіт, а саме посівної компанії 2022 року, що на сьогоднішній день є стратегічним питанням.

На підтвердження важкого фінансового становища долучає копії наступних документів: балансу (звіт про фінансовий стан) на 31.03.2022, довідку про отримання врожаю 2020 року, довідку про вирощування птиці, довідку про структуру посівних площ на 2022, довідки про наявність орендованих земельних ділянок, довідку Торгово-промислової палати від 28.02.2022.

Відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною третьою статті 551 ЦК України.

Аналіз приписів статей 551 ЦК України, 233 ГК України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому, обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, частини першої статті 78, частини першої статті 79 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18).

При цьому, слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тож суд враховує висновки Великої Палати викладені у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, згідно із яким Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір пені, штрафу та відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

З огляду на господарську діяльність відповідача, причини неналежного виконання відповідачем зобов`язання щодо своєчасної оплати і його ступінь вини, а також, враховуючи те, що позивач не скористався правом на відмову від подальшої поставки товару, відсутність у матеріалах справи доказів понесення позивачем збитків внаслідок прострочення оплати, здійснення відповідачем платежів за договором поставки с/г продукції №25/06 СО від 25.06.2021; перебування підприємства у важкому фінансовому становищі відповідно до балансу (звіт про фінансовий стан) на 31.03.2022; дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін апеляційний суд відзначає, що позивач з огляду на уже існуючі протермінування оплат, не припиняв подальших поставок товару, претензія заявлена лише у вересні 2021 року.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів врахувавши, як майнові інтереси позивача, так і відповідача, прийшла до висновку про зменшення розміру пені та 3% річних на 50%.

Щодо зменшення інфляційних втрат суд апеляційної інстанції зазначає, що інфляційна складова боргу не підлягає зменшенню на підставі ст.233 ГК та ст.551 ЦК, оскільки інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

За наведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме стягнення з відповідача на користь позивача 461 480,00 основного боргу, 15 009, 64 грн пені, 2480,63 грн 3% річних та 19 514,24 грн інфляційних втрат.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позову в частині стягнення основного боргу. При цьому колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відмову в стягненні пені, 3% річних та інфляційних, відповідно доводи апелянта є такими, що підтверджуються матеріалами справи та заслуговують на увагу.

Згідно із п.2 ч.1 ст.275 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, Північно-західний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Меджик Агро" підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Вінницької області від 06.07.2022 у справі №902/67/22 скасуванню в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних з прийняттям нового рішення про часткове їх задоволення.

Щодо розгляду судових витрат суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Слід зазначити, що у випадку зменшення розміру штрафних санкцій, витрати позивача пов`язані зі сплатою судового збору відшкодовуються з відповідача у повному обсязі, аналогічне твердження викладено у Постанові Пленуму ВГСУ від 21.03.2013 №7 (п. 4.3).

Відтак, відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, за правомірно заявлені позовні вимоги та апеляційну скаргу покладається на відповідача у повному розмірі.

Отже, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 7739,62 грн за першу інстанцію та 11 609,43 грн за апеляційну інстанцію.

Крім того, в позовній заяві позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Так позивачем заявлено до стягнення з відповідача 15000,00 грн. витрат на правничу допомогу, дані витрати підтверджуються Договором про надання правничої допомоги №01/12 від 18.12.2021 в якому визначено розмір гонорару в сумі 15000,00 грн та робота за яку даний гонорар виплачується, Ордером серія ВО №1031241 від 20.01.2022 та платіжним дорученням №177 від 23.12.2021 на суму 15000,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Суд зазначає, що у разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги не потрібен. Даний висновок викладений у постанові Верховного суду по справі №640/18402/19 від 28.12.2020.

Дослідивши докази, надані представником позивача в підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу судом встановлено, що заявлені витрати підтверджені належними та допустимими доказами.

Разом з тим, частиною 5 ст.126 ГПК України передбачено, що у разі недотримання заявником вимог частини 4 вказаної статті щодо співмірності розміру заявлених до відшкодування витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт, суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката лише за клопотанням сторони. Суд враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Вказана правова позиція викладена в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід, надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог ч.5 ст. 126 ГПК України за наявності клопотання іншої сторони.

Частиною 6 ст. 126 ГПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні заперечення відповідача проти покладення на нього витрат позивача на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі.

Враховуючи те, що позивачем підтверджено правовий статус адвоката, співмірність розміру витрат з наданими послугами, погоджений сторонами їх фіксований розмір та відсутність клопотання відповідача про зменшення судових витрат, апеляційний суд дійшов висновку, що витрати позивача на правову допомогу в сумі 15 000 грн є обґрунтованими та покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Меджик Агро" на рішення Господарського суду Вінницької області від 06.07.22 у справі № 902/67/22 задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 06.07.22 у справі № 902/67/22 скасувати в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат та розподілу судових витрат. Прийняти в цій частині нове рішення. Позов задоволити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" (вул. Соборна 200, с. Війтівка, Гайсинський (Бершадський) район, Віницька обл., 24412, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Меджик Агро" (вул. Оноре де Бальзака, буд. 65А, кв. 37, м. Київ, 02163, ) 15 009, 64 грн - пені, 2480,63 грн - 3% річних, 19 514,24 грн - інфляційних втрат, 7739,62 грн витрат зі сплати судового збору за подачу позову та 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Видати наказ.

Відмовити в задоволенні позову в частині стягнення 15 009, 63 грн - пені та 2480,62 грн - 3% річних.

В частині стягнення основного боргу в сумі 461480,00 грн рішення залишити без змін.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" (вул. Соборна 200, с. Війтівка, Гайсинський (Бершадський) район, Віницька обл., 24412, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Меджик Агро" (вул. Оноре де Бальзака, буд. 65А, кв. 37, м. Київ, 02163, ) 11 609,43 грн витрат зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

4. Доручити господарському суду Вінницької області видати накази на виконання цієї постанови.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України.

6. Справу №902/67/22 повернути до Господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "29" листопада 2022 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Коломис В.В.