Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
910/1787/22: Господарські справи (з 01.01.2019); Справи позовного провадження; Справи у спорах, що виникають із правочинів, зокрема, договорів; Невиконання або неналежне виконання зобов’язань; купівлі-продажу; поставки товарів, робіт, послуг; енергоносіїв.
Надіслано судом: 30.11.2022. Зареєстровано: 30.11.2022. Забезпечено надання загального доступу: 02.12.2022.
Дата набрання законної сили: 23.11.2022
Номер судового провадження: не визначено
ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2022 р. Справа№ 910/1787/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тищенко А.І.

за участю секретаря судового засідання: Гончаренка О.С.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 23.11.2022 у справі №910/1787/22 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні

матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2022, повний текст якого складений 09.06.2022

у справі №910/1787/22 (суддя Князьков В.В.)

за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз»

до Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

про визнання недійсним одностороннього правочину

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про визнання недійсним одностороннього правочину відповідача, оформленого заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог № 1001ВИХ-22-802 від 31.01.2022.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з огляду на існування між сторонами спору щодо наявності заборгованості за договором транспортування природного газу № від 19.09.2018, який є предметом розгляду у справі № 917/1097/21, заява про зарахування зустрічних однорідних вимог не відповідає вимогам безспірності та відсутності спору між сторонами щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.06.2022 у справі №910/1787/22 позовні вимоги задоволено повністю, визнано недійсним односторонній правочин Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про зарахування зустрічних однорідних вимог №1001ВИХ-22-802 від 31.01.2022, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено судовий збір в сумі 2 481,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що станом на момент вчинення відповідачем оспорюваного одностороннього правочину, вимоги Акціонерного товариства «Укртрансгаз» до Акціонерного товариства «Оператор Газорозподільної системи «Полтавагаз» вже були предметом спору у межах справи №917/1097/21 та не визнавались Акціонерним товариством «Оператор Газорозподільної системи «Полтавагаз», що вказує на відсутність такої обов`язкової вимоги для зарахування, як безспірність (прозорість).

При цьому суд першої інстанції послався на висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 09.02.2021 у справі №917/258/20, від 23.10.2018 у справі № 910/18256/17, від 30.07.2019 у справі № 918/556/18, від 26.05.2020 у справі №910/7807/19, від 11.06.2020 у справі №910/7804/19, за змістом яких припинення зобов`язання зарахуванням можливе не тільки за умов однорідності та зустрічності вимог сторін, строк виконання яких настав, але й за обов`язкової їх безспірності адже, за відсутності безспірності вимог, спір щодо боргу за договором має бути вирішено у порядку позовного провадження, а до цього спірна сума не може бути прийнята судом як зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки вказане зарахування не підтверджується належними і допустимими доказами.

Також суд першої інстанції зауважив на тому, що наслідки вирішення спору у справі №917/1097/21 ніяким чином у даному випадку не впливають на вирішення спору щодо недійсності одностороннього правочину, оскільки визначальною обставиною є саме встановлення на момент направлення заяви про припинення зобов`язань шляхом їх зарахування відсутності такої ознаки як безспірність.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Акціонерне товариство «Укртрансгаз» звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2022 у справі №910/1787/22 та прийняти нове рішення, згідно з яким відмовити Акціонерному товариству «Полтавагаз» у задоволенні позовних вимог.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованими, прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, при невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на те, що на момент вчинення спірного правочину були дотримані усі визначені ст. 203 ЦК України підстави, а також не були наявні визначені ст. 602 ЦК України обставини за наявності яких зарахування зустрічних вимог не допускається. При цьому існування судового спору щодо спірних вимог не може бути підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2022, вказану вище апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Куксов В.В., Шаптала Є.Ю.

З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що у даному випадку унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування матеріалів даної справи у суду першої інстанції та відкладення вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/1787/22; відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційних скарг, до надходження матеріалів справи №910/1787/22.

25.07.2022 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали вказаної справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2022 у справі №910/1787/22, розгляд апеляційної скарги призначено на 04.10.2022 на 11:15 год.

09.08.2022 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому позивач з посиланням на ті ж самі обставини, що й при звершення до суду з позовом, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/2974/22 від 28.09.2022 призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/1787/22.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.09.2022, визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Шаптала Є.Ю., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2022 апеляційну скаргу акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2022 у справі №910/1787/22 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Шаптала Є.Ю., Тищенко А.І., розгляд апеляційної скарги призначений на 12.10.2022 о 10:15 год.

12.10.2022 судове засідання не відбулося у зв`язку з загрозою ракетних обстрілів з боку Російської Федерації та тривалими повітряними тривогами, з огляду на що ухвалою від 17.10.2022 розгляд апеляційної скарги призначено на 23.11.2022 о 11:00 год.

Станом на 23.11.2022 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.

Під час розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити, представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

На адресу позивача від відповідача надійшла заява про зарахування зустрічних однорідних вимог № 1001ВИХ-22-802 від 31.01.2022 (далі Заява), в якій відповідач повідомив, що:

1. відповідач має перед позивачем непогашене грошове зобов`язання в сумі 2 871 397,66 грн. зі сплати коштів, сплачених позивачем згідно з рішенням Господарського суду Полтавської області від 27.07.2021 у справі №917/253/21, та відповідно до наказу Господарського суду Полтавської області від 28.08.2021 у справі № 917/253/21, що виникло на підставі ухвали Господарського суду Полтавської області від 18.01.2022 у справі № 917/253/21;

2. позивач має перед відповідачем непогашене грошове зобов`язання в сумі 12 563 558,84 грн., що виникло на підставі договору транспортування природного газу № від 19.09.2018 (далі Договір) та акту № 07-2019- від 31.07.2019 на загальну суму 12 639 224,58 грн., строк виконання якого настав 21.08.2019;

3. відповідач на підставі та в порядку ст. 601 ЦК України повідомляє позивача про припинення шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог у сумі 2 871 379,66 грн. за грошовими зобов`язаннями, вказаними в пунктах 1, 2 цієї заяви;

- після зарахування зустрічних однорідних вимог зобов`язання відповідача, вказане в пункті 1 цієї заяви, є припиненим в сумі 2 871 379,66 грн.; заборгованість відповідача перед позивачем із зобов`язання з повернення коштів відповідно до ухвали Господарського суду Полтавської області від 18.01.2022 у справі № 917/253/21 відсутня; зобов`язання позивача, вказане в п. 2 цієї заяви, є частково припиненим у сумі 2 871 379,66 грн.; заборгованість позивача перед відповідачем за Договором та актом, вказаним у пункті 2 цієї заяви, становить 9 692 179,18 грн.

Звертаючись з позовом до суду, позивач просить визнати недійсним односторонній правочин відповідача, оформлений Заявою, з посиланням на те, що внаслідок наявності судового спору в межах справи № 917/1097/21 заборгованість за Договором та актом № 07-2019- від 31.07.2019 не є безспірною.

Суд першої інстанції, розглядаючи спір сторін по суті, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, що колегія суддів вважає вірним з огляду на наступне.

Частинами 1-3 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Заява про зарахування зустрічних однорідних вимог є одностороннім правочином, до якого застосовуються загальні положення про правочин.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьої, п`ятою, шостою ст. 203 ЦК України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що:

- судам необхідно враховувати, що згідно зі статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства;

- зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України);

- відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

За змістом положень ч. 3 ст. 203 ГК України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Аналогічні положення закріплені також у статті 601 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні - є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Виходячи із зазначеного, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо). Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 914/3217/16.

За змістом положень ст. 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 4-1) за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом.

За змістом положень ч. 5 ст. 203 ГК України не допускається зарахування вимог, щодо яких за заявою другої сторони належить застосувати строк позовної давності і строк цей минув, а також в інших випадках, передбачених законом.

Щодо посилань позивача на те, що заява відповідача не відповідає вимогам безспірності та відсутності спору між сторонами щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, про що свідчить існування судового спору в межах справи № 917/1097/21 за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз» до Акціонерного товариства «Оператор Газорозподільної системи «Полтавагаз» про стягнення 153 068 207,01 грн., колегія суддів зазначає про наступне.

Умова щодо безспірності вимог, які зараховуються, а саме: відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, не передбачена чинним законодавством, зокрема ст. 203 ГК України, ст. 601 ЦК України, але випливає із тлумачення змісту визначених законом вимог і застосовується судами відповідно до усталеної правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 910/21652/17, від 11.09.2018 у справі № 910/21648/17, від 11.10.2018 у справі № 910/23246/17, від 15.08.2019 у справі № 910/21683/17, від 11.09.2019 у справі № 910/21566/17, від 25.09.2019 у справі № 910/21645/17, від 01.10.2019 у справі № 910/12968/17, від 05.11.2019 у справі № 914/2326/18.

З матеріалів справи слідує, що станом на дату розгляду цієї справи № 910/1787/22 в суді першої інстанції у провадженні Господарського суду Полтавської області перебувала справа № 917/1097/21 за позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз» до Акціонерного товариства «Оператор Газорозподільної системи «Полтавагаз» про стягнення 153 068 207,01 грн. предметом розгляду у якій є позовні вимоги в тому числі і щодо стягнення заборгованості в сумі 12 563 558,84 грн., яка виникла на підставі Договору та акту № 07-2019- від 31.07.2019 та яка підлягає частковому зарахуванню за спірною Заявою.

Водночас сама лише наявність на момент зарахування іншого спору (спорів) в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за зобов`язанням не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19 у якій суд касаційної інстанції звертається до підходу, який був застосований Великою Палатою Верховного Суду при визначенні безспірності заборгованості у справах щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню . Так, у постанові від 15.01.2020 у справі № 305/2082/14-ц Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що вирішуючи питання щодо безспірності заборгованості суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому сам факт звернення кредитора до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною, позаяк спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї. Наявність спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 також зазначено, що інформація про наявність у суді іншого позову стягувача до боржника чи боржника до стягувача сама по собі не є доказом недотримання умови щодо безспірності заборгованості.

У вищезгаданій постанові від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду уточнив раніше викладені висновки щодо безспірності вимог, які зараховуються, наступним чином:

- безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором;

- за дотримання умов, передбачених статтею 601 ЦК України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 ЦК України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним;

- заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог;

- наявність на момент зарахування іншого спору (спорів) в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за зобов`язанням не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника;

- наявність заперечень однієї сторони щодо зарахування не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, відмова цієї сторони від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення.

Отже, при розгляді спору щодо наявності підстав для визнання недійним одностороннього правочину-заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог з підстав недотримання умови щодо безспірності вимог, суду для встановлення факту недотримання вимог щодо безспірності останніх недостатньо встановити факт наявності судового спору між сторонами, адже факт незгоди з проведеним зарахуванням має бути аргументований та підтверджена доказами, а відтак, судом має досліджуватись і встановлюватись чи дійсно такі вимоги не є безспірними.

З огляду на вказані обставини колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що сам лише факт наявності судового спору між сторонами у справі №917/1097/21 є підставою для визнання Заяви недійсною.

В свою чергу колегія суддів вважає, що наявні підстави для визнання недійсною Заяви.

Так, відповідачем до суду не надано жодних доказів які б свідчили про визнання відповідачем заборгованості в сумі 12 563 558,84 грн., яка виникла на підставі Договору та акту № 07-2019- від 31.07.2019 та підлягає частковому зарахування за спірною Заявою (зокрема але не виключно - підписаний позивачем акт приймання-передачі робот (надання послуг) тощо), а всі наявні у матеріалах справи докази свідчать про заперечення позивачем такої заборгованості.

Вказане свідчить про те, що така умова як безспірність вимог, які зараховуються (відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань) відсутня.

З огляду на обставини, які викладені вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог у цій справі.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване судове рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду міста Києва від 08.06.2022 у справі №910/1787/21, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Враховуючи вимоги та доводи апеляційної скарги, апеляційна скарга Акціонерного товариства «Укртрансгаз» задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на апелянта.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2022 у справі №910/1787/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2022 у справі №910/1787/21 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/1787/21.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 23.11.2022.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Є.Ю. Шаптала

А.І. Тищенко

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...