ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2022м. ДніпроСправа № 904/2118/22
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Еквівес", м. Київ

до Акціонерного товариства "Дніпроважмаш", м. Дніпро

про стягнення заборгованості

Суддя Крижний О.М.

Секретар судового засідання Баворовська Г.П.

Представники:

Від позивача: не з`явився

Від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Еквівес" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Акціонерного товариства "Дніпроважмаш" заборгованість у розмірі 439472,80 грн., пеню у розмірі 49323,86 грн., 3% річних у розмірі 7083,28 грн. та інфляційні втрати у розмірі 70082,51 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором №81/77 від 11.06.2019 в частині своєчасного розрахунку за поставлений товар.

Відповідач не скористався правом на участь у судових засіданнях та на подання відзиву. Про дати, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідачі-1,2 у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.08.2022, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданим йому процесуальним правом, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.08.2022 відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2022 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача у судове засідання 17.11.2022 не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі у зв`язку із перебоями в електроенергії та тривалими повітряними тривогами. У заяві зазначено про підтримання позовних вимог у повному обсязі.

У судовому засіданні 17.11.2022 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представника позивача (у попередніх судових засіданнях), дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є: встановлення обставин укладення договору поставки, строк дії договору, умови поставки товару, строк та порядок поставки товару, строк та порядок оплати за товар, наявність прострочки щодо оплати, періоди прострочення оплати.

Так, судом встановлено, що 11.06.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Еквівес" (постачальник) та Акціонерним товариством "Дніпроважмаш" (покупець) укладено договір №81/77, відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі передати у власність покупцю продукцію, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі прийняти та оплатити продукцію.

Найменування, асортимент, одиниці виміру, кількість та ціна продукції, що є предметом поставки за цим договором визначаються сторонами в специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього договору (п. 1.2 договору).

Згідно з п. 2.1 договору ціна на продукцію, що поставляється за цим договором, узгоджується сторонами в специфікаціях.

У відповідності з п.3.1 договору розрахунки за продукцію здійснюються в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений в цьому договорі, на підставі рахунку на оплату постачальника. Покупець здійснює оплату продукції протягом 30 календарних днів з дати отримання продукції та оригіналу рахунку на оплату продукції , якщо інше не вказується в специфікації (п. 3.2 договору).

Пунктами 4.1- 4.4 договору передбачено, що продукція постачається партіями відповідно до письмових заявок покупця за рахунок та транспортом постачальника. Базисні умови постачання продукції DDP склад покупця м. Дніпро (згідно з правилами Інкотермс 2010 року), якщо інше не вказується в специфікації. Постачальник зобов`язаний надати покупцеві при постачанні продукції наступні документи: сертифікат якості або паспорт на продукцію, рахунок, видаткову накладну/акт приймання-передачі продукції/ТТН. Право власності на продукції. За цим договором, переходить до покупця з дати підписання сторонами видаткової накладної/акту приймання-передачі продукції/товарно-транспортної накладної.

Якість продукції, яка поставляється за цим договором, повинна відповідати стандартам, технічним умовам або іншому документу, підтверджуючого якість продукції. Номери та індекси стандартів, технічних креслень або іншої нормативно-технічної документації щодо якості продукції зазначаються у специфікації (п. 5.1 договору).

Згідно з п. 12.1 договору цей договір набирає чинності після його підписання і діє до 31.12.2019. Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань та відповідальності за його порушення, які мали місце під час дії цього договору. Якщо за 30 днів до закінчення строку дії договору жодна з сторін не заявила про бажання розірвати (відмову про продовження дії) договору, він вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік (п. 12.3 договору).

Сторонами підписано специфікації №28 від 11.08.2021 про поставку товару на суму 33120,00 грн., №29 від 14.09.2021 на суму 34440,00 грн., №30 від 30.09.2021 на суму 130924,80 грн., №31 від 15.11.2021 на суму 92148,00 грн., №32 від 15.12.2021 на суму 23280,00 грн., №33 від 27.01.2022 на суму 70000,00 грн., №34 від 11.02.2022 на суму 70000,00 грн.

На підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором позивач надав видаткові накладні №Е-955 від 07.09.2021 на суму 33120,00 грн., №Е-1160 від 15.09.20212 на суму 34440,00 грн., №Е-1245 від 22.10.2021 на суму 62496,00 грн., №Е-1245/1 від 25.11.2021 на суму 68428,80 грн., №Е-1502 від 03.12.2021 на суму 92148,00 грн., №Е-1706/1 від 15.12.2021 на суму 23280,00 грн., №Е-116 від 28.01.2022 на суму 70000,00 грн., №Е-197 від 16.02.2022 на суму 70000,00 грн. Всього на суму 453912,80 грн.

Також позивачем виставлено на оплату рахунки. Продукція прийнята відповідачем на підставі довіреностей. Копії яких надані до матеріалів справи.

Відповідач лише частково розрахувався за поставлену продукцію у розмірі 14440,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №17742 від 23.10.2021.

Позивач зазначає, що відповідач у повному обсязі не розрахувався за поставлену продукцію, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 439472,80 грн., що і стало причиною виникнення спору.

Відносини, що виникли між сторонами регулюються загальними положеннями про договір поставки.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч.1 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст.530 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з умов договору, строк оплати товару є таким, що настав.

Доказів оплати товару у розмірі 439472,80 грн. відповідач не надав, позовні вимоги не спростував.

Згідно зі ст.ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

З урахуванням викладеного, надані позивачем докази на підтвердження заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 439472,80 грн. є більш вірогідними, ніж докази надані відповідачем, тому вимога про стягнення основної суми боргу у розмірі 439472,80 грн. підлягає задоволенню.

Крім основного боргу позивач нарахував та заявив до стягнення пеню у розмірі 49323,86 грн., 3% річних у розмірі 7083,28 грн. та інфляційні втрати у розмірі 70082,51 грн.

Згідно ч.1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст.548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.8.1 договору в разі порушення покупцем строку оплати продукції, покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період нарахування пені, від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення.

Позивач нарахував та заявив до стягнення пеню у розмірі 49323,86 грн. за загальний період з 08.10.2021 по 03.06.2022, при цьому розрахунок здійснюється по кожній поставці окремо.

Однак перевіркою розрахунку пені судом виявлено допущення позивачем помилок, зокрема не враховано положення ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України, оскільки в деяких періодах день оплати припадає на вихідний або святковий день, тому останнім днем оплати перший робочий день, відповідно прострочка оплати виникає з наступного дня за першим робочим днем.

Враховуючи перерахунок суду у правильні періоди розмір пені становить 49064,27 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач заявив до стягнення 3% річних розмірі 7083,28 грн. за загальний період з 08.10.2021 по 03.06.2022, при цьому розрахунок здійснюється по кожній поставці окремо.

Перевіркою розрахунку 3% річних судом виявлено допущення позивачем аналогічних помилок, що і при нарахуванні пені, зокрема не враховано, що строк оплати припадає на вихідний день, у зв`язку з чим вимога про стягнення 3% річних підлягає частковому задоволенню у розмірі 7040,36 грн.

Розрахунок інфляційних втрат здійснено позивачем правильно, а тому вимога про стягнення інфляційних втрат підлягає задоволенню у повному обсязі.

Також суд вважає за необхідне врахувати, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 звернула увагу на наступні обставини.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Суд вважає за необхідне зменшити розмір пені, що підлягає стягненню, оскільки нарахування (пеня, 3% річних та інфляційні втрати) у загальному розмірі складають 28% невиконаного зобов`язання. Господарський суд зазначає, що загальна сума нарахувань не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у позивача можливості стягувати із відповідача надмірні грошові суми, як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Враховуючи викладене, суд вважає дані обставини винятковими, що дають підстави для зменшення неустойки на 10%, що становить 44157,84 грн.

Суд зазначає про неможливість більшого зменшення розміру неустойки. Порушення строків оплати має місце. Відповідач не довів допустимими доказами наявності обставин, які б суттєво перешкоджали виконати зобов`язання у визначений договором строк. За таких обставин подальше зменшення штрафних санкцій зможе привести до втрати неустойкою своїх функцій, що є недопустимим.

Велика палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2020 у справі № 918/631/19 (п.90) звернула увагу на неспростування відповідачем розрахунків позивача.

Суд зазначає, що відповідач не скористався правом подати контррозрахунок чи іншим чином заперечувати проти розрахунків позивача.

За викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 439472,80 грн. основний борг, 44157,84 грн. - пеня, 7040,36 грн. 3% річних, 70082,51 грн. - інфляційні втрати.

Оскільки позивачем при зверненні з позовом до суду надмірно сплачений судовий збір у розмірі 0,01 грн. (1,5% від 565962,45 грн. становить 8489,44 грн.), то судовий збір у розмірі 0,01 грн. може бути повернутий з державного бюджету за клопотання позивача. На час прийняття рішення клопотання про повернення судового збору від позивача не надходило, що не позбавляє останнього права подати зазначене клопотання після прийняття рішення.

При розподілі сум судового збору суд враховує, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача без урахування зменшення цих сум. Судом розподіляється судовий збір виходячи із суми 8489,44 грн.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 8484,90 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Еквівес" до Акціонерного товариства "Дніпроважмаш" про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Дніпроважмаш" (49000, м. Дніпро, вул. Сухий Острів, 3, ідентифікаційний код 00168076) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Еквівес" (02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, буд. 8, оф.199, ідентифікаційний код 37502259) основний борг у розмірі 439472,80 грн. (чотириста тридцять дев`ять тисяч чотириста сімдесят дві грн. 80 коп. ), пеню у розмірі 44157,84 грн. (сорок чотири тисячі сто п`ятдесят сім грн. 84 коп.), 3% річних у розмірі 7040,36 грн. (сім тисяч сорок грн. 36 коп.), інфляційні втрати у розмірі 70082,51 грн. (сімдесят тисяч вісімдесят дві грн. 51 коп.) та судовий збір у розмірі 8484,90 грн. (вісім тисяч чотириста вісімдесят чотири грн. 90 коп.)

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 28.11.2022

Суддя О.М. Крижний