ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2022 Справа № 914/1954/22

Господарський суд Львівської області у складі судді Мазовіти А.Б., розглянув матеріали позовної заяви

за позовом: Приватного підприємства «ТСМ Груп», м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАВОРБУД», м. Запоріжжя

про стягнення 106 228,90 грн

за участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився

Обставини розгляду справи.

23.08.2022 на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Приватного підприємства «ТСМ Груп», м. Львів до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАВОРБУД», м. Запоріжжя про стягнення 106 228,90 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.08.2022 позовну заяву залишено без руху.

30.08.2022 на адресу суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 02.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 26.09.2022.

Ухвалою суду від 26.09.2022 судове засідання було відкладено на 10.10.2022.

Судове засідання, призначене на 10.10.2022 не відбулося, у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги та відсутністю електричної енергії у приміщенні суду, що підтверджується актом про відключення електроенергії від 11.10.2022.

Ухвалою суду від 11.10.2022 судове засідання було відкладено на 20.10.2022.

Ухвалою суду від 20.10.2022 судове засідання було відкладено на 03.11.2022.

Ухвалою суду від 03.11.2022 судове засідання було відкладено на 14.11.2022.

Заяв про відвід суду не поступало.

Суть спору та правова позиція сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 30.06.2020 між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди №12-51-2, по якому у відповідача виникла заборгованість з орендної плати в розмірі 80 000,00 грн. У зв`язку з порушенням строків сплати орендної плати відповідачу нараховано пеню в сумі 7 333,70 грн, 3% річних в сумі 2 117,26 грн, інфляційні в сумі 16 777,94 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, становить 106 228,90 грн.

Відповідач в судові засідання явку представника не забезпечив, відзив на позовну заяву не надав, доказів погашення заборгованості не представив, вимог ухвал суду не виконав, виклики у судове засідання надсилалися за адресою відповідача, вказаною у позовній заяві та зазначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Вказані ухвали також були розміщені на веб-сторінці офіційного веб-порталу судової влади України.

Відповідно до вимог ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про достатність матеріалів справи для її розгляду по суті за відсутності представника відповідача та його відзиву на позовну заяву.

У процесі розгляду справи суд встановив наступне.

30.06.2020 між Приватним підприємством «ТСМ Груп» (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФАВОРБУД» (орендар) був укладений договір оренди №12-51-2.

За цим договором орендодавець (позивач) зобов`язується надати орендарю, а орендар (відповідач) зобов`язується прийняти у тимчасове платне користування баштовий кран, який належить йому на праві власності визначений у цьому договорі без оператора, а також зобов`язується сплачувати орендодавцю орендну плату (п. 1.1. договору).

Згідно п. 1.2. договору баштовий нижньоповоротний кран LIEBHERR 48K, заводський №_160.27273 передається орендодавцем орендарю для проведення будівельних монтажних робіт на будівництві об`єкту за адресою: м. Львів, вул. Б.Хмельницького в комплектному та технічно справному стані.

Баштовий кран надається в оренду в оренду на строк до 31.12.2021 з моменту підписання акту приймання-передачі та може бути пролонгований за згодою сторін (п. 2.1. договору).

На виконання договору, позивачем було передано, а відповідачем прийнято в строкове, платне користування вказане в п. 1.2. договору майно, що підтверджується відповідним актом приймання-передачі від 04.08.2020.

Згідно п. 4.1. договору розмір місячної орендної плати за баштовий кран, що орендується, складає 45 000,00 грн за кожен місяць орендного користування без оператора баштового крану та обслуговуванням за цим договором не більше 8 годин зміну, не більше 24 робочих днів в місяць, окрім вихідних та святкових.

Вартість доставки та вивозу баштового крану на будівельний об`єкт становить 35 000,00 грн, що сплачується в безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця після укладення цього договору протягом 5 робочих днів (п. 4.4. договору).

Пунктом 4.5. договору встановлено, що вартість монтажу та демонтажу становить 35 000,00 грн, які сплачуються після укладення договору оренди протягом 5 робочих днів.

Відповідно до п. 4.6. договору, орендна місячна плата сплачується орендарем авансом в безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця не пізніше 15 звітного місяця. По закінченню кожного розрахункового місяця сторонами підписується акт наданих послуг.

01.09.2021 сторони уклали додаткову угоду №1, якою розірвали договір оренди №12-51-2 від 30.06.2020.

Згідно п. 7 додаткової угоди вартість монтажу та демонтажу баштового крану покладається на орендаря та становить 35 000,00 грн з ПДВ. Оплата здійснюється в безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця після укладення цієї угоди протягом 10 робочих днів.

Відповідно до п. 8 додаткової угоди загальна сума заборгованості за використання баштового крану орендарем протягом всього періоду до моменту складання цієї угоди становить 45 000,00 грн.

Сторонами було складено та підписано акт №12-51-2/16 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.08.2021 на суму 45 000,00 грн, яким підтверджувалась оренда баштового крану, та акт №12-51-2/17 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 16.09.2021 на суму 35 000,00 грн, яким підтверджувався демонтаж та вивіз баштового крану.

Зазначену у п. 7, у п. 8 цієї додаткової угоди суму орендар зобов`язується оплатити орендодавцю у повному обсязі в безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця після укладення цієї угоди протягом до кінця поточного місяця - по 30.09.2021 включно (п. 9. додаткової угоди).

Пунктом 10 додаткової угоди встановлено, що зміни набирають чинності з моменту підписання сторонами цієї додаткової угоди.

З моменту набрання чинності цією додатковою угодою усі зобов`язання сторін, що виникли з договору, окрім визначених у п. 2-9 цієї додаткової угоди, припиняються і сторони не вважають себе пов`язаними будь-якими іншими правами та обов`язками, що виникли за договором (п. 11 додаткової угоди).

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо оплати платежів, передбачених умовами додаткової угоди №1 від 01.09.2021, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача 80 000,00 грн основного боргу, 7 333,70 грн пені, 2 117,26 грн 3% річних, 16 777,94 грн інфляційних.

Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ч. 1 ст. 759 ЦК України). Аналогічні положення закріплені у ч. 1 ст. 283 ГК України.

Згідно ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Частиною 5 цієї статті встановлено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. У відповідності до ч. 1 ст. 286 ГК України, орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 5 ст. 626 ЦК України, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобов`язання боржником, що в свою чергу є підставою для стягнення суми боргу, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно п. п. 8.4. договору за прострочення у внесенні орендодавцю орендної плати орендар за кожен день прострочення відповідного платежу, на письмову вимогу сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу.

Позивачем з посиланням на п. 8.4. договору за період часу з 01.10.2021 по 31.03.2022 нараховано та заявлено до стягнення пеню в сумі 7 333,70 грн.

Однак, як встановлено судом, 01.09.2021 сторони уклали додаткову угоду №1, якою розірвали договір оренди №12-51-2 від 30.06.2020. Також п. 11 вказаної додаткової угоди сторони погодили, що з моменту набрання чинності цією додатковою угодою усі зобов`язання сторін, що виникли з договору, окрім визначених у п. 2-9 цієї додаткової угоди, припиняються і сторони не вважають себе пов`язаними будь-якими іншими правами та обов`язками, що виникли за договором.

Таким чином, умови договору, зокрема і п. 8.4., яким передбачено підстави, розмір та порядок нарахування пені, з 01.09.2021 втратили чинність.

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч.ч. 1, 2 ст. 547 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2. ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

З наведеного випливає, що обов`язковою умовою виникнення права на нарахування пені є викладення в договорі умови (пункту) про забезпечення виконання зобов`язання у вигляді пені, підстави для її застосування та розмір, або наявність законодавчого акту, який визначає обов`язок та умови сплати пені.

Як вбачається із додаткової угоди №101.09.2021, у ній відсутня умова про забезпечення виконання зобов`язання у вигляді пені, підстави для її застосування та розмір. Позивачем також не представлено інших правочинів, з яких би вбачалося, що сторони узгодили умову про забезпечення виконання зобов`язання у вигляді пені.

Відповідно до абз. 3 п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Із змісту ч. 6 ст. 231 ГК України випливає, що штрафні санкції, якими в розумінні ст. 230 ГК України є неустойка, штраф, пеня, встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ. Тобто, вказаною нормою встановлюється лише порядок визначення розміру штрафних санкцій. Таким чином, дана норма не є спеціальною, якою визначається обов`язок та умови сплати штрафних санкцій.

Зважаючи на наведене, у зв`язку з відсутністю укладених між сторонами письмових правочинів про забезпечення виконання зобов`язання у вигляді пені, відсутністю спеціального законодавчого акту, який визначає обов`язок боржника сплатити пеню за невиконання зобов`язання у правовідносинах, що склалися між сторонами, в задоволені вимоги про стягнення пені в сумі 7 333,70 грн слід відмовити.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням цих положень позивачем за період часу з 01.10.2022 по 18.08.2022 нараховано 3% в сумі 2 117,26 грн та за період часу з жовтня 2021 по липень 2022 інфляційні в сумі 16 777,94 грн.

Судом перевірено розрахунок 3% річних, інфляційних та встановлено, що такі нараховано правильно.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами, а загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення частково, складає 80 000,00 грн основного боргу, 2 117,26 грн 3% річних, 16 777,94 грн інфляційних. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Оскільки спір виник з вини відповідача, позов задоволено частково, судові витрати (судовий збір) по розгляду справи відповідно до ст. 129 ГПК України необхідно покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 241, 326, 327 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАВОРБУД», м. Запоріжжя, вул. Волгоградська, буд. 26-А, офіс 5 (ідентифікаційний код 42449632) на користь Приватного підприємства «ТСМ Груп», м. Львів, вул. Журавлина, буд. 5, кв. 1 (ідентифікаційний код 39950375) 80 000,00 грн основного боргу, 2 117,26 грн 3% річних, 16 777,94 грн інфляційних, 2 309,81 грн судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

В судовому засіданні 14.11.2022 оголошено вступну та резолютивну частини рішення. У зв`язку із відпусткою судді з 17.11.2022 по 24.11.2022, повне рішення складено та підписано 25.11.2022.

Суддя Мазовіта А.Б.