ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2022м. ДніпроСправа № 904/2980/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Флагман Сіфуд", смт. Велика Димерка Броварського району Київської області

до Фізичної особи - підприємця Голевського Максима Олексійовича, м. Павлоград Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості за договором

Суддя Крижний О.М.

Без виклику (повідомлення) учасників

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Флагман Сіфуд" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Фізичної особи - підприємця Голевського Максима Олексійовича заборгованість у розмірі 188037,78 грн. та штраф у розмірі 94018,89 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу №2104/01ВР від 20.01.2022 в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений товар.

Відповідач з посиланням на відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження здійснення позивачем поставки товару в задоволенні позову просить відмовити. Відповідач зазначає, що відповідно до умов договору факт поставки позивачем та прийняття відповідачем товару підтверджується видатковою накладною, оформленою належним чином. Проте додані до позову позивачем видаткові накладні за твердженнями відповідача оформлені не належним чином, оскільки зі сторони продавця підписані не директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Флагман Сіфуд" та не надано документів, якими уповноважено іншу особу підписувати видаткові накладні зі сторони продавця. Також у графі "Отримав" не міститься, як того вимагає чинне законодавство, інформації щодо посади, прізвища, ім`я та по батькові особи, яка підписала видаткову накладну від імені покупця, а міститься лише підпис без печатки. Відповідач зауважує, що нанесений підпис різниться з підписом Фізичної особи підприємця Голевського Максима Олексійовича. Відповідач вважає, що додані до позову видаткові накладні є неналежними доказами на підтвердження поставки товару, а отже строк оплати не настав, відповідно відсутнє і прострочення для стягнення штрафу. Крім того, відповідач посилається форс-мажорні обставини у зв`язку із воєнним станом, оскільки господарську діяльність здійснює у м. Харків та Харківській області, які зазнали найсильніших атак ворога. Відповідач з посиланням на п. 5.2 договору вважає, що підстави для нарахування та стягнення штрафу відсутні. Крім того, відповідач посилається на п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України та вважає, що у зв`язку із воєнним станом вважає, що нарахований штраф підлягає списанню.

Позивач надав відповідь на відзив, у якій зазначає, що підпис особи, яка приймала товар від покупця міститься в зразках підписів матеріально-відповідальних осіб до договору купівлі-продажу. Тобто, відповідач уповноважив цю особу на отримання товару. Також зазначено, що відповідач діє без печатки, а відтак на видаткових накладних відтиск печатки відсутній. Позивач зазначає, що під час співпраці сторін жодних претензій чи зауважень відповідач щодо належності оформлення накладних не заявляв, до того ж частково розрахувався за поставлений товар. Крім того, позивач звертає увагу на те, що спочатку у відзиві на позов відповідач зазначає, що не отримував товар від позивача, а а у другій частині позову вказує, що веде господарську діяльність у м. Харкові, де і приймав товар від позивача. Позивач вважає твердження відповідача, викладені у відзиві на позов, хибними, не підтвердженими жодними доказами, викладеними для уникнення відповідальності.

Надані до позову докази позивач вважає такими, що підтверджують наведені позивачем обставини, просить врахувати стандарт доказування вірогідність доказів, наполягає на задоволенні позовних вимог та просить їх задовольнити.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.10.2022 відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин укладення договору купівлі-продажу, строк дії договору, умови поставки товару, строк та порядок розрахунків, наявність часткових оплат, наявність заборгованості покупця, періоди прострочення виконання зобов`язань.

Так, судом встановлено, що 20.01.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Флагман Сіфуд" (продавець) та Фізичною особою - підприємцем Голевським Максимом Олексійовичем (покупець) укладено договір купівлі-продажу №2104/01ВР, відповідно до п.1.1 якого продавець на протязі терміну дії чинного договору зобов`язується передавати у власність, а покупець зобов`язується приймати та сплачувати його вартість у порядку і на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. 2.2 договору найменування, асортимент, кількість і вартість товару визначаються відповідною видатковою накладною, яка є невід`ємною частиною даного договору.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що прийом та передача товару відносно його кількості здійснюється на підставі врахованої кількості місць і згідно з їх ваговим маркуванням ваги-нетто по трафарету. У випадку виявлення відмінностей ваги-нето від трафаретної покупець зобов`язаний на місці, в процесі прийому товару узгодити вагу-нетто з продавцем.

Момент переходу права власності на товар до покупця і, відповідно, ризиків, яких може зазнати товар, є момент підписання покупцем видаткової накладної, яка підтверджує факт передачі товару (п.3.2 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору вартість товару визначається сумарною вартістю переданого товару згідно відповідних видаткових накладних на протязі всього терміну дії даного договору. Покупець сплачує вартість отриманого товару, згідно видаткових накладних, у національній валюті України (п. 4.2 договору).

Згідно з п. 4.3 договору покупець зобов`язується повністю сплатити вартість отриманого товару на поточний рахунок продавця протягом 14 календарних днів з моменту підписання відповідної видаткової накладної. Платіж вважається здійсненим з моменту зарахування грошей на поточний рахунок продавця (п. 4.7 договору).

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Даний договір укладено на невизначений строк. Сторона, яка бажає розірвати цей договір повинна письмово сповістити про таке іншу сторону за 30 діб до моменту такого розірвання (п.п.6.1, 6.2 договору).

На підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором в частині поставки товару позивачем надано видаткові накладні №0200139 від 20.01.2022 на суму 69323,99 грн., №0260510 від 26.01.2022 на суму 42607,06 грн., №0280146 від 28.01.2022 на суму 7307,20 грн., №0310109 від 31.01.2022 на суму 7307,20 грн., №0330895 від 02.02.2022 на суму 55616,12 грн., №0380070 від 07.02.2022 на суму 8742,00 грн., №№0400331 від 09.02.2022 на суму 62827,38 грн., №0450096 від 14.02.2022 на суму 14424,00 грн., №0470640 від 16.02.2022 на суму 7212,00 грн., №0470856 від 16.02.2022 на суму 94227,20 грн., №0490121 від 18.02.2022 на суму 2040,00 грн. Всього на суму 371634,15 грн.

У підтвердження поставки товару позивачем також надані товарно-транспортні накладні.

Відповідач частково розрахувався за поставлений товар у розмірі 183596,37 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №13 від 31.01.2022 на суму 69323,99 грн., №14 від 31.01.2022 на суму 7307,20 грн., №15 від 31.01.2022 на суму 42607,06 грн., №26 від 14.02.2022 на суму 8742,00 грн., №27 від 14.02.2022 на суму 55616,12 грн.

Позивач зазначає, що відповідач у повному обсязі не розрахувався за поставлений товар, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 188037,78 грн. (371634,15-183596,37 грн.), що і стало причиною виникнення спору.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач проти позову заперечує посилаючись на відсутність належних доказів, якими б підтверджувалася поставка товару. Відповідач вважає додані позивачем до позову видаткові накладні такими, що оформлені неналежним чином, оскільки від покупця підписані не директором та не надано доказів на підтвердження повноважень особи, яка підписала видаткові накладні зі сторони позивача. Також у графі "Отримав" не міститься, як того вимагає чинне законодавство інформації щодо посади, прізвища, ім`я та по батькові особи, яка підписала видаткову накладну від імені покупця, а міститься лише підпис без печатки. Відповідач зауважує, що нанесений підпис різниться з підписом Фізичної особи підприємця Голевського Максима Олексійовича.

Отже, відповідач вважає, що строк оплати не настав.

Згідно з п. 3.2 договору момент переходу права власності на товар до покупця і, відповідно, ризиків, яких може зазнати товар, є момент підписання покупцем видаткової накладної, яка підтверджує факт передачі товару. Покупець сплачує вартість отриманого товару, згідно відповідних видаткових накладних, у національній валюті України (п. 4.2 договору).

За змістом ст. 42 Господарського кодексу України підприємницька діяльність здійснюється суб`єктами господарювання на власний ризик.

Позивач зазначає, що поставка товару здійснена на підставі видаткових накладних та товаро-транспортних накладних.

Враховуючи вказані умови договору поставки, видаткові накладні як докази поставки товару мають оцінюватись судом у сукупності з іншими доказами поставки товару, зокрема, з товарно-транспортними накладними.

Первинні документи, які складені на виконання умов договору та підтверджують факт поставки товару покупцеві мають відповідати вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення № 88), Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 № 363 (далі - Правила № 363).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо). Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Згідно із п. 2.4, 2.5 Положення № 88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Використання при оформленні первинних документів факсимільного відтворення підпису допускається у порядку, встановленому законом, іншими актами цивільного законодавства. Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Дослідивши надані позивачем видаткові накладні суд встановив, що ці видаткові накладні не у повній мірі відповідають наведеним вище вимогам законодавства щодо оформлення первинних документів, оскільки не містять даних (П.І.Б.) та посади осіб, які підписали ці видаткові накладні від позивача та відповідача.

Проте в матеріалах справи міститься Зразок підписів матеріально-відповідальних осіб та печатки (штампу), які використовуються для прийняття цінностей від Товариства з обмеженою відповідальністю "Флагман Сіфуд" згідно договору №2104/01ВР від 20.01.2022, у якому від покупця зазначено дві особи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Також вказано, що відповідач здійснює діяльність без печатки.

Суд звертає увагу, що у деяких видаткових накладних, а саме №0200139 від 20.01.2022 на суму 69323,99 грн., №0260510 від 26.01.2022 на суму 42607,06 грн., №0450096 від 14.02.2022 на суму 14424,00 грн., №0470856 від 16.02.2022 на суму 94227,20 грн. у графі "отримав" вказаний прізвище ОСОБА_2 та нанесений підпис. На решті накладних просто вчинено підпис.

Крім того, позивачем залучено до матеріалів справи товарно-транспортні накладні, в яких зазначено вантажоождержувачем Фізичну особу-підприємця Голевського Максима Олексійовича та його місцезнаходження, а вантажовідправником вказано Товариство з обмеженою відповідальністю "Флагман Сіфуд". У товарно-транспортних накладних номери та дати збігаються з номерами та датами видаткових накладних.

Суд зауважує, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Беручи до уваги, що частина видаткових накладних підписана Андрєєвим В.В., зразок підпису якого міститься у картці, відповідно до якої останній уповноважений приймати товар за спірним договором, позивачем надані товарно-транспортні накладні, з яких вбачається доставка товару відповідачу та збігаються дати поставки з видатковими накладними, а також здійснення відповідачем часткової оплати за поставлений товар на підставі частини цих накладних, а отже відповідач своїми діями підтвердив поставку товару суд доходить висновку, що товар позивачем поставлений та прийнятий відповідачем.

Посилання відповідача на те, що у видаткових накладних від продавця здійснений підпис не директора товариства не підтверджені відповідними доказами. Позивач вказаний підпис не оспорює.

Крім того, відповідач мав право заявити клопотання про проведення експертизи справжності підписів відповідача чи ОСОБА_2 , однак таким правом не скористався, а отже і не скористався правом на отримання доказу у даній справі.

Принцип змагальності передбачає, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають однакову можливість повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду відповідні докази, що підтверджують або спростовують певні факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на досягнення позитивного для себе рішення.

Беручи до уваги принцип змагальності сторін, враховуючи відсутність доказів на підтвердження обставин, зазначених відповідачем у відзиві, суд приходить до висновку, що товар відповідачу поставлений.

Як вбачається з умов договору (п.4.3) строк оплати поставленого товару є таким, що настав.

Доказів оплати вартості товару у повному обсязі відповідач не надав, доводи, наведені позивачем в обґрунтування позову, не спростував.

Згідно зі ст.ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням суд доходить висновку, що надані позивачем докази в підтвердження наявності заборгованості відповідача перед позивачем є більш вірогідними порівняно з доказами наданими відповідачем.

Враховуючи, що строк оплати за товар настав, розрахунок суми боргу позивачем здійснено правильно, тому вимога про стягнення основного боргу у розмірі 188037,78 грн. підлягає задоволенню.

Крім основного боргу позивач нарахував та заявив до стягнення штраф у розмірі 94018,89 грн.

Згідно ч.1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст.548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 4.5 договору у випадку порушення покупцем п. 4.3 чинного договору, покупець сплачує продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ несплаченої вартості переданого покупцеві товару за кожний календарний день прострочення оплати. При цьому, нарахування пені за прострочення виконання зобов`язань не припиняється через шість місяців від дня, коли ці зобов`язання мали бути виконані.

У випадку порушення покупцем п.4.3 чинного договору більше ніж на 25 календарних днів покупець сплачує продавцеві штраф в розмірі 50% несплаченої вартості переданого покупцем товару (п. 4.6 договору).

Враховуючи, що прострочення виконання зобов`язання більше ніж 25 календарних днів, перевіркою правильності розрахунку штрафу помилок не виявлено.

Відповідач посилається на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповіднодо якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем),

Щодо цього аргументу відповідача суд зазначає, що положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України стосуються правовідносин, що виникли з договору позики або кредитного договору, за умовами яких позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Північно-Західного апеляційного господарського суду від 14.11.2022 у справі №924/462/22.

У даному випадку позивач є продавцем, а відповідач покупцем товару. Сторонами укладений договір купівлі-продажу. Сторони є учасниками господарської операції та знаходяться у рівних економічних умовах. Умовами договору визначено відстрочку платежу 14 календарних днів з моменту підписання видаткової накладної. Тобто, позивач не є позичальником чи кредитором, а є таким же суб`єктом господарської діяльності, який має отримати прибуток від ведення господарської діяльності, як і відповідач, а тому дана норма закону до вказаних правовідносин не застосовується.

Стосовно форс-мажорних обставин, то відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України").

Відповідно до ч. 1 ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Також згідно з положеннями ст. 218 Господарського кодексу України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Листом від 28.02.2022 Торгово-Промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини, зокрема, військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента № 64/2022 від 28.02.2022 "Про ведення воєнного стану".

У п. 5.3 договору сторона, для якої створилася неможливість виконання зобов`язань за цим договором повинна, не пізніше 7 днів з моменту настання вказаних в цьому параграфі обставин, сповістити іншу сторону. Належним доказом наявності вказаних вище обставин і їх тривалості, будуть служити довідки видані Торгово-промисловою палатою України.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Відповідно до Висновку Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеному у постанові від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначає, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів впливу саме воєнного стану на можливість виконання зобов`язань за договором. Отже, відповідачем не доведено наявність підстав для звільнення від відповідальності.

Відповідно до ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зробила наступні висновки.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Суд звертає увагу, що розмір заявленого штрафу складає 50% суми основного боргу, а також те, що строк оплати частини поставленого товару, що є предметом позову, настав уже після введення воєнного стану. Господарський суд зазначає, що загальна сума нарахувань не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у позивача можливості стягувати із відповідача надмірні грошові суми, як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

На підставі викладеного, господарський суд вважає за можливе зменшити розмір штрафу на 25% від розміру, який підлягає до стягнення. Відтак, розмір штрафу, що підлягає до стягнення становить 70514,17 грн.

Враховуючи дотримання балансу інтересів сторін, суд зазначає про неможливість подальшого зменшення розміру штрафу. Порушення строків оплати мало місце і відповідач не навів обґрунтування наявності обставин, які б суттєво перешкоджали здійснити своєчасну оплату у визначений договором строк. Умови договору, в тому числі порядок та строк оплати, були відповідачу відомі, і відповідач міг, здійснивши своєчасну оплату, уникнути цих нарахувань, або суттєво зменшити їх. До того ж підписуючи договір відповідач погодився на такий розмір штрафу у випадку допущення прострочення оплати. За таких обставин подальше зменшення штрафних санкцій зможе привести до втрати неустойкою засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання.

При розподілі сум судового збору суд враховує, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки та відсотків річних покладається на відповідача без урахування зменшення цих сум.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача у розмірі 4230,85 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 231, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Флагман Сіфуд" до Фізичної особи - підприємця Голевського Максима Олексійовича про стягнення заборгованості за договором задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Голевського Максима Олексійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Флагман Сіфуд" (07442, Київська область, Броварський район, смт. Велика Димерка, вул. Броварська, 152, ідентифікаційний код 39369112) заборгованість у розмірі 188037,78 грн., штраф у розмірі 70514,17 грн. та судовий збір у розмірі 4230,85 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 02.12.2022

Суддя О.М. Крижний