ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м.Чернівці

18 листопада 2022 року Справа № 926/2750/22

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Гушилик С.М., за участю секретаря судового засідання Петровської В.С., розглянувши справу №926/2750/22

За первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Катеринопільський елеватор"

До Товариства з обмеженою відповідальністю "Лужанський спиртовий завод"

Про стягнення коштів в розмірі 282930,41 грн

За зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лужанський спиртовий завод"

До Товариства з обмеженою відповідальністю "Катеринопільський елеватор"

Про визнання недійсним пункту 5.3 договору поставки від 28.12.2021 року № АГД-2812

За участю представників:

Від позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним: адвокатка Сєркова С.Г. (дов. від 16.09.2021 року)

Від відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним: адвокат Кравченко Р.М. (дог. від 22.04.2022 року)

Судове засідання проведене в режимі відеоконференції в системі відеоконференцзв`язку "EasyCom".

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Катеринопільський елеватор" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лужанський спиртовий завод" про стягнення коштів за невиконання умов договору поставки від 28.12.2021 року № АГД-2812, який укладено між сторонами, у розмірі 282930,41 грн, з яких: 99840,00 грн упущена вигода, 36000,00 грн збитки у відповідності до п.5.3 договору, 131506,85 грн пеня та 15583,56 грн 3% річних у відповідності до п.5.2 договору.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 28.12.2021 року між ТзОВ "Катеринопільський елеватор" та ТзОВ "Лужанський спиртовий завод" було укладено договір поставки № АГД-2812, за яким позивач взяв на себе зобов`язання у встановлені строки передати у власність відповідача товар (лушпиння соняшникове гранульоване) для подальшого використання в господарській діяльності, а останній в свою чергу зобов`язався прийняти товар та сплатити грошову суму. Термін поставки був встановлений з 12.01.2022 року по 23.01.2022 року, вартість поставки становила 1200000,00 грн, товар мав бути поставлений у кількості 200 тон, за вартістю 1 тони 6000.00 грн.

11.01.2022 року позивач виставив відповідачу рахунок на оплату № 2985, проте останній рахунок не оплатив, товар не прийняв, причини відмови від виконання зобов`язання не повідомив.

У зв`язку з неприйняттям товару відповідачем, позивач змушений був продати його іншому контрагенту за нижчою ціною, що призвело до неодержання доходів, які він міг одержати, якби зобов`язання було виконане відповідачем.

З урахуванням порушення умов договору позивач просить стягнути з відповідача суму упущеної вигоди в розмірі 99840,00 грн, а також пеню за прострочення оплати за період з 24.01.2022 по 30.06.2022 року в сумі 131506,85 грн, 3% річних за аналогічний період в сумі 15583,56 грн та суму збитків від загальної суми замовлення в розмірі 36000,00 грн.

21.07.2022 року відділом документального та інформаційного забезпечення суду зареєстровано матеріали позовної заяви за вх.№2750.

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2022 року позовну заяву передано судді Гушилик С.М.

Ухвалою суду від 22.07.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, розгляд справи у підготовчому засіданні призначено на 11.08.2022 року.

Ухвалами суду задоволено заяви адвокатки ТзОВ "Катеринопільський елеватор" Сєркової С.Г. та адвоката ТзОВ "Лужанський спиртовий завод" Кравченка Р.М. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду, з використанням власних технічних засобів та електронного цифрового підпису за допомогою сервісу easycon.com.ua.

09.08.2022 року на адресу господарського суду від представника ТОВ "Лужанський спиртовий завод" надійшла зустрічна позовна заява ( вх.2953), в якій останній просить визнати недійсним пункт договору, а також надійшов відзив на первісний позов (вх.№2952), в якому останній проти первісного позову заперечує посилаючись на те, що ТОВ "Катеринопільський елеватор" не обґрунтував належними доказами спричинені збитки у вигляді упущеної вигоди, нарахування пені та 3% річних суперечить викладеним у позові обставинам, щодо нарахування збитків у сумі 36000,00 грн відповідач подав зустрічні вимоги, а також він скористався своїм правом відповідно до ч.1 ст.90 ГПК України поставив запитання до позивача, які, на його думку, мають значення для справи.

В обґрунтування своїх зустрічних позовних вимог ТОВ "Лужанський спиртовий завод" посилається на те, що між сторонами дійсно 28.12.2021 року було укладено договір поставки № АГД-2812, за яким одна сторона взяла на себе зобов`язання поставити лушпиння соняшникове гранульоване, а інша прийняти і оплатити його. Пунктом 5.3 договору визначено, що якщо контрагент повністю або частково відмовляється від замовлення, крім випадків відмови за форс-мажорними обставинами, МХП (ТОВ "Катеринопільський елеватор") може нараховувати контрагенту часткову обчислену суму збитків у розмірі 3% від загальної суми замовлення в рахунок.

Проте, на думку ТОВ "Лужанський спиртовий завод", визначення в договорі збитків в твердій грошовій сумі суперечить нормам чинного законодавства, якими визначено, що розмір збитків, які завдані порушенням зобов`язання, підлягає доказуванню кредитором в загальному порядку і встановлення в договорі таких збитків фактично звільняє від доказування їх розміру, суперечить змісту поняття збитків і порядку їх розрахунків.

Ухвалою суду від 12.08.2022 року прийнято зустрічний позов ТОВ "Лужанський спиртовий завод" до ТОВ "Катеринопільський елеватор" про визнання недійсним пункту 5.3 договору поставки від 28.12.2021 року № АГД-2812. Вимоги за зустрічним позовом ТОВ "Лужанський спиртовий завод" до ТОВ "Катеринопільський елеватор" про визнання недійсним пункту 5.3 договору поставки від 28.12.2021 року № АГД-2812 об`єднано в одне провадження з первісним позовом ТзОВ "Катеринопільський елеватор" до ТОВ "Лужанський спиртовий завод" про стягнення коштів за невиконання умов договору поставки від 28.12.2021 року № АГД-2812 у розмірі 282930,41 грн, з яких: 99840,00 грн упущена вигода, 36000,00 грн збитки, 131506,85 грн пеня та 15583,56 грн 3% річних. Судове засідання призначено на 31.08.2022 року.

12.08.2022 року ТОВ "Лужанський спиртовий завод" просив долучити до матеріалів справи докази підтвердження обставини, якими обґрунтовується зустрічна позовна заява.

29.08.2022 року на адресу господарського суду ТзОВ "Катеринопільський елеватор" подало відзив на зустрічну позовну заяву (вх.№3199), в якому просить суд у задоволені зустрічної позовної заяви відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що збитки, які нараховані у відповідності до вимог п.5.3 договору поставки № АГД-2812 є додатковими витратами неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання обов`язку.

29.08.2022 року представником позивача за первісним позовом подано до суду відповідь на відзив (вх.№3204), в якому останній наводить свої міркування щодо нарахування пені, які полягають у тому, що період її нарахування визначено вірно, так як контрагент (ТзОВ "Лужанський спиртовий завод") не реалізував свого права на відмову від договору, не надіслав повідомлення про відмову, розірвання та не пояснив своєї поведінки, щодо взятих на себе зобов`язань, отже пеня розрахована за період визначений законодавством.

02.09.2022 року ТзОВ "Лужанський спиртовий завод" було подано відповідь на відзив за зустрічним позовом (вх.№3254), в якій товариство заперечує проти міркувань ТзОВ "Катеринопільський елеватор".

05.09.2022 року на адресу господарського суду представником ТзОВ "Лужанський спиртовий завод" було подано заперечення на відповідь на відзив (вх.№3268), в якому посилається на те, що первісний позивач повинен довести що він міг і повинен був отримати дохід і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною причиною, яка позбавила його такої можливості, проте позивачем не вжито будь-яких заходів для одержання відповідних доходів.

09.09.2022 року ТзОВ "Катеринопільський елеватор", в особі адвокатки Сєркової С., було подано до суду додаткові пояснення, а саме відповіді на питання викладені відповідачем у відзиві на первісний позов (вх.№3353).

На адресу суду 20.09.2022 року представник ТзОВ "Лужанський спиртовий завод" подав повторно клопотання про письмове опитування учасників справи як свідка (вх.3491) та поставив чотири запитання, посилаючись на те, що відповіді викладені адвокаткою ТзОВ "Катеринопільський елеватор" не є виконанням обов`язку учасника справи у відповідності до вимог чинного законодавства.

Враховуючи, що клопотання ТзОВ "Лужанський спиртовий завод" про письмове опитування учасників справи як свідка вх.№3491 від 20.09.2022 року було подано у відповідності до вимог ч. 3 ст. 90 ГПК України, суд ухвалою від 22.09.2022 року задовольнив його та зобов`язав ТОВ "Катеринопільський елеватор" в порядку ст.ст. 88, 90 ГПК України, у строк до 03.10.2022 року, надати належним чином оформлену відповідь на питання: 1) Яка кількість Лушпиння соняшникового гранульованого обліковувалася у ТзОВ "Катеринопільський елеватор" станом 11.01.2022 року та станом на 30.06.2022 роком і чим це підтверджується? 2) Чи укладало ТзОВ "Катеринопільський елеватор" договори купівлі-продажу та/або договори поставки Лушпиння соняшникового гранульованого із третіми особами у період з 11.01.2022 року по 30.06.2022 року і чим це підтверджується? 3) За якими цінами ТзОВ "Катеринопільський елеватор" продавало та/або поставляло Лушпиння соняшникове гранульоване у період з 11.01.2022 року по 30.06.2022 року і чим це підтверджується? 4) Чи має ТзОВ "Катеринопільський елеватор" систему лояльності та/або систему знижок на продаж та/або поставку продукції контрагентам та зазначити порядок формування цін на продукцію? Цією ж ухвалою суд продовжив строк підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 27.09.2022 року задоволено клопотання адвокатки ТзОВ "Катеринопільський елеватор" Сєркової С.Г. та ТзОВ "Лужанський спиртовий завод" Кравченко Р.М. про доступ до електронної справи №926/2750/22 в підсистемі "Електронний суд".

04.10.2022 року адвокатка ТОВ "Катеринопільський елеватор" Сєркова С.Г. на виконання ухвали суду від 22.09.2022 року подала нотаріально завірену заяву свідка з додатками.

На виконання вимог ухвали суду від 22.09.2022 року адвокатка ТОВ "Катеринопільський елеватор" Сєркова С.Г. 14.10.2022 року подала до суду заяву свідка та копії договорів в підтвердження відповідей на питання поставлених в опитуванні ТОВ "Лужанський спиртовий завод".

20.10.2022 року до суду від ТзОВ "Катеринопільський елеватор" надійшли додаткові пояснення (вх.№3906), в яких останній посилається на те, що первісним відповідачем не вжито всіх заходів для недопущення господарського правопорушення, він не повідомляв позивача про неможливість виконання ним зобов`язань за договором, і саме зволікання відповідача спричинило ситуацію, за якої позивач був позбавлений права реалізувати товар у відповідному об`ємі та в узгоджені строки.

У підготовчих засіданнях 31.08.2022р., 13.09.2022р., 06.10.2022р., 14.10.2022р., неодноразово була оголошена перерва.

При здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених у ст.ст.2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

В силу норм ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17.07.1997p. і набула чинності в Україні 11.09.1997p.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до ст.6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж "розумного строку" цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Ухвалою суду від 21.10.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.11.2022 року.

Згідно ч.2 ст.195 ГПК України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

У судовому засіданні, яке відбулося 04.11.2022 року оголошено перерву до 18.11.2022 року.

У судовому засіданні, яке відбулося 18.11.2022 року було закінчено з`ясування обставин справи та дослідження доказів.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Заслухавши представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В :

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки товару на підставі укладеного договору в силу статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Відповідно до статті 144 Господарського кодексу України (далі ГК України) майнові права та майнові обов`язки суб`єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, з огляду на його мету та предмет, суд дійшов висновку, що укладений договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до частини 1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 2 цієї ж статті унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 ЦК України).

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Обставини, встановлені судом під час розгляду справи по суті за первісним позовом.

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору поставки, строк дії договору, умови поставки, факт поставки, загальна вартість поставленого товару, настання строку його оплати, наявність часткової чи повної оплати, допущення прострочення оплати, наявність або відсутність підстав для стягнення збитків, пені та 3% річних з відповідача, у зв`язку з неналежним виконанням останнім своїх зобов`язань за договором поставки № АГД-2812 від 28.12.2021 року (далі - договір).

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного 28.12.2021 року між ТзОВ "Катеринопільський елеватор" (далі - МХП) та ТзОВ "Лужанський спиртовий завод"(далі - контрагент) договору про поставки № АГД-2812, відповідно до умов якого МХП зобов`язався у встановлені строки, передати у власність контрагента для подальшого використання в господарській діяльності товар зазначений в додатку до договору, а контрагент прийняти та сплатити певну грошову суму за товар (п.1.1. договору).

Пунктами 1.2.1, 1.2.2. та 1.2.3. договору сторони погодили, що невід`ємними частинами договору, які визначають зобов`язання сторін та регулюють його окремі положення є: додаток №1 - Умови, застосовані до договорів укладених між МХП та контрагентом (далі Умови), в яких МХП виступає виконавцем зобов`язань, які оплачуються контрагентом. Дані умови опубліковані у газеті "Урядовий кур`єр", розміщені на сторінці офіційного сайту МХП та діють у відповідності до вказаних положень, додаток №2 - визначає предмет договору, умови поставки, порядок приймання та оплати товару, додаток №3 - специфікація/специфікації, що містять найменування (вид товару), вартість, кількість, одиницю виміру, термін, умови та місце поставки.

Розділ другий та третій договору передбачає ціну товару та порядок розрахунків.

Пунктами 4.1.1. та 4.1.2. договору визначено, що МХП має право: вимагати прийняття товару відповідно до умов цього договору та додатків та отримати оплату вартості поставленого товару.

Контрагент в свою чергу має право вимагати здійснення поставки товару згідно з умовами договору та додатків (п.4.2., 4.2.1.договору), вимагати заміну неякісного товару або повернення коштів за неякісний товар (п.4.2.2. договору), вимагати від МХП належного виконання його всіх обов`язків за договором та додатками (п.4.2.3. договору).

МХП зобов`язано передати товар належної якості, в обумовленій сторонами кількості, асортименті та строки, передати всі супровідні документи на товар в момент поставки (п.4.3.1., п.4.3.2. договору).

Контрагент зобов`язаний прийняти товар, ціна, асортимент та кількість якого зафіксовані згідно умов цього договору (п.4.4., п.4.1. договору), здійснювати перевірку при прийманні товару по кількості, якості та асортименту товару відповідно до товаросупровідних документів (п.4.4.2. договору), повідомляти МХП про виявлені недоліки товару відповідно до умов цього договору, а також щодо інших порушень умов даного договору (п.4.4.3 договору), оплатити отриманий товар по кількості та якості і у розмірах та у строки, що встановлені даним договором та додаткам до нього (п.4.4.4 договору).

У випадку порушення терміну поставки МХП зобов`язано сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який нарахована пеня від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення. (п. 5.1. договору).

За прострочення оплати товару, контрагент сплачує на користь МХП пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення, а також несе відповідальність встановлену згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 3% річних, простроченої суми за весь час прострочення (п.5.2. договору).

Якщо контрагент повністю або частково відмовляється від замовлення, крім відмови за форс-мажорних обставин, МХП може нараховувати контрагенту частково обчислену суму збитків у розмірі 3% від загальної суми замовлення в рахунок компенсації за збитки, які несе МХП в результаті такої відмови. Сторони погоджуються, що така частково обчислена сума є дійсною попередньою оцінкою збитків (п.5.3. договору).

Договір складено у кількості примірників у відповідності до кількості сторін договору, які мають однакову юридичну силу, по одному для кожної із сторін (п.6.1. договору).

Будь-які доповнення до договору зазначаються в додатках до договору (п.6.2. договору).

Підписуючи даний договір сторони підтверджують, що ознайомлені із додатком №1 до договору, та погоджуються із застосуванням умов, що ним передбачені, під час виконання даного договору. Додатково сторони погоджують, що при реєстрації податкових накладних або розрахунків коригування до податкових накладних, МХП зобов`язаний керуватися строками, передбаченими п. 198.6 Податкового кодексу України (а у випадку зміни даної норми законодавства, строком встановленим замість нього у Податковому кодексі України). Положення договору та всіх Додатків до нього щодо використання печатки діють відповідно до чинного законодавства за умови її наявності у сторін (п.п.6.3, 6.4. договору).

Належним чином засвідчена копія договору поставки № АГД-2812 від 28.12.2021 року, додана до матеріалів справи, підписана сторонами в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису.

Відповідно до п.п. 1.1 та 1.2. додатку №1 до договору, ці Умови є загальними умовами, що застосовуються до всіх договорів, укладених між МХП та контрагентами, в яких МХП виступає виконавцем зобов`язань, які оплачуються Контрагентом. МХП та контрагент є найменуваннями сторін договору, що ідентифікуються у його преамбулі та реквізитах. Дані Умови опубліковані у газеті «Урядовий кур`єр» та розміщені на офіційному сайті МХП, посилання на який вказане у договорі, є невід`ємною частиною кожного договору, в яких наявне відповідне посилання на них. Дані умови набирають чинності та регулюють відносини між сторонами договору з дати підписання договору та діють протягом строку дії договору. Зміна цих Умов за погодженням сторін оформлюється шляхом їх публікації МХП у загальнодержавному виданні та розміщені на офіційному сайті МХП або шляхом направлення МХП відповідного повідомлення контрагенту. Зміна Умов набирає чинності та підлягає виконанню сторонами після їх публікації або з моменту отримання відповідного повідомлення контрагентом, в залежності від того, яка подія настала раніше, якщо застосовано обидва способи. Якщо при зміні умов положення попередніх Умов залишаються неврегульованими, то такі попередні умови залишаються чинними в неврегульованій частині.

Ці Умови застосовуються додатково до умов та положень основного тексту договору та додатків до нього, не відміняють положення договору та додатків до нього. У разі будь-яких розбіжностей чи суперечностей між цими Умовами та положеннями основного тексту договору, переважна сила надається даним Умовам, якщо інше не передбачено даними Умовами або прямо (шляхом вказання пунктів умов, що застосовуються із відмінностями) погоджено письмово сторонами у основному договорі чи додатках до нього.

Якщо з будь-якої причини контрагент не приймає виконання зобов`язань, коли вони готові, або якщо МХП не в змозі своєчасно виконати зобов`язання через те, що контрагент не надав відповідні інструкції, документи, ліцензії, дозволи, не виконав інші зустрічні зобов`язання, передбачені договором: (а) ризик, пов`язаний з результатами виконаних МХП зобов`язань, переходить до контрагента (включаючи ризик втрати або пошкодження) з моменту, коли виконання зобов`язання мало би відбутися за договором, але не відбулося не з вини МХП; (Ь) зобов`язання вважаються виконаними; і (с) МХП може зберігати результат виконання зобов`язання до наступної передачі контрагенту, при чому всі пов`язані витрати (включаючи без обмежень витрати на зберігання й страхування) сплачуються контрагентом до моменту передачі результату виконаних зобов`язань. Якщо протягом 7 календарних днів після того, як МХП повідомить контрагента про готовність виконання зобов`язання, контрагент не приймає його, МХП може перепродати або іншим чином розпорядитися всіма результатами виконаного зобов`язання або їх частиною та, після відрахування витрат на зберігання й продаж, вимагати від контрагента погашення різниці між ціною зобов`язання та отриманою сумою (п.2.1. додатку №2 до договору).

Пунктами 3.1. та 3.3. Умов встановлено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за змістом даного договору сторони несуть відповідальність, передбачену положеннями даного договору, а також чинним законодавством України. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії Договору. МХП має право скасовувати будь-які подальші виконання зобов`язань у разі несвоєчасної оплати за виконанні МХП зобов`язання з боку контрагента. Якщо Контрагент порушить зобов`язання належно сплатити на користь МХП платежі за виконанні МХП зобов`язання, термін оплати всіх неоплачених рахунків і виплат, які повинні бути сплачені МХП за договором, настає негайно.

Розділ 4 Умов містить посилання на те, що будь-яке визначення ціни, неустойки, інші платіжні зобов`язання мають бути визначені с точністю до двох знаків після коми (тобто, округлюється до цілої копійки). Для цілей такого визначення застосовується правило округлення, яке полягає у збільшенні відповідного знаку на «1» (одиницю), якщо наступний за ним знак, який скорочується, дорівнює або перевищує « 5» (п`ять). Ціна з урахуванням ПДВ розраховується за формулою: Ціна з ПДВ = Ціна без ПДВ + ПДВ, де Ціна без ПДВ - ціна без урахування ПДВ з точністю до двох знаків після коми; ПДВ - числове значення з точністю до двох знаків після коми, що розраховується як добуток Ціни без ПДВ та діючої ставки податку на додану вартість.

Право власності на результат виконаного зобов`язання та ризик його випадкового знищення переходить від МХП до контрагента в момент підписання первинної облікової документації або товаро-транспортної накладної (по даті першого підписаного документа), якщо інше не вказано в договорі (п.5.2. додатку №1 до договору).

Пунктом 8.2 умов сторони погодили, що у випадку прострочення здійснення оплати контрагентом за виконані МХП зобов`язання більше ніж на 10 календарних днів контрагент надає безвідклично та безумовно МХП згоду на зміну боржника для проведення взаємозаліку із третіми особами, що одночасно виступають боржниками контрагента та кредиторами МХП.

Договір вступає в дію з моменту його підписання сторонами або їх представниками, скріплення його печатками (за наявності) і діє до припинення договору за ініціативою сторін або однієї із сторін згідно умов договору та додатків до нього, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. Сторони на підставі ст. 631 ЦК України можуть вказати у договорі, що умови цього договору застосовуються до відносин, які виникли з визначеної сторонами дати. Дата набрання чинності договору, додаткових угод нього, визначається як дата його підписання сторонами. Якщо дата підписання вказана під підписами сторін та у колонтитулі договору поруч з номером, то дата набрання чинності договором відповідає більш пізній даті, якщо не вказана під підписами сторін - відповідає даті договору, що вказана в колонтитулі договору поруч з номером. Дата набрання чинності додатком відповідає даті набрання чинності договором або додатковою угодою, до якої він складений. (п.п.9.2., 9.3. додатку №1 до договору).

Згідно з пунктами 10.1, 10.6. умов сторони на підставі ч. 3. ст. 207 та ст. 627 Цивільного кодексу України домовилися про можливість вчинення, підписання, укладання в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису даного Договору, додатків до нього, додаткових угод, первинної бухгалтерської документації, актів звірки заборгованості та інших документів, пов`язаних із виконанням договорів (надалі по тексту розділу - Правочини). Положення договору та всіх Додатків до нього щодо використання печатки діють відповідно до чинного законодавства за умови її наявності у сторін. Наявність або відсутність електронної печатки не впливає на чинність договорів та їх невід`ємних частин, а також первинних облікових та інших супроводжуючих договір документів.

Додатком №2 до договору поставки сторони погодили наступне:

1.Предметом договору поставки є: лушпиння соняшникове гранульоване, надалі по тексту - Товар.

2.Точний асортимент та найменування товару, його кількість, якість, вартість, загальний термін та місце поставки (погоджені сторонами з урахуванням п.4 даного додатку до Договору), визначається сторонами: у специфікації підписаній обома сторонами, що підтверджує замовлення.

3.Загальна вартість (ціна) даного договору не перевищує 5000000,00 (п`ять мільйонів гривень 00 копійок) з урахуванням ПДВ.

4.Поставка Товару здійснюється у відповідності до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів "Інкотермс" (в редакції 2010 року з урахуванням змін), які застосовуються з урахуванням особливостей, що випливають із умов цього договору, або на наступних умовах, що погоджуються Сторонами згідно даного додатку до договору:

5.FCA "Самовивіз зі складу МХП": поставка товару здійснюється на склад МХП, визначений згідно умов даного додатку до даного договору. Завантаження товару на транспортний засіб здійснюється силами та за рахунок МХП.

6.Контрагент здійснює платежі шляхом перерахування грошової суми на поточний банківський рахунок МХП: передоплата: в розмірі 100 % від вартості зобов`язання протягом 2 календарних днів з дати підписання специфікації, або рахунку, або до дати завантаження.

У випадку якщо на момент завантаження партії товару її загальна вартість:

- перевищує суму передплати, сплаченої згідно договору, на 5% або більше, МХП інформує про це контрагента і останнім приймається рішення про зменшення кількості товару або здійснення додаткової оплати за фактично відвантажену кількість товару. Зобов`язання МХП по договору тимчасово припиняються до моменту здійснення доплати або отримання повідомлення від контрагента про зняття надмірної кількості товару;

- перевищує суму передплати, сплаченої згідно договору, менше ніж на 5%, поставка товару здійснюється, а контрагент сплачує за неоплачену частину поставленого товару протягом 1 календарних днів з моменту відвантаження товару (виписки видаткової накладної);

- менша від суми передплати, сплаченої згідно договору, поставка товару здійснюється, а МХП, за попереднім погодженням з контрагентом, здійснює повернення надмірно сплаченої суми авансу протягом 3 банківських днів (за наявності оригіналу договору, листа на повернення коштів та підписаного акту звірки) з моменту відвантаження товару (виписки видаткової накладної) на розрахунковий рахунок контрагента, зазначений у реквізитах договору, або зараховує суму надмірно сплаченого авансу на поставку наступної партії товару.

Відповідно до укладеного додатку №3 до договору поставки, а саме специфікації №1 від 11.01.2022 року сторони погодили, що термін поставки встановлено з 12.01.2022 року по 23.01.2022 року, обсяг поставки товару становив 200+/-10% тон, сума поставки становила 1200000,00 грн (один мільйон двісті тисяч гривень 00 копійок).

Дана специфікація є невід`ємною частиною договору купівлі-продажу №АГД-2812 від 28.12.2021 року і вступає в силу з моменту його підписання сторонами. Умови оплати: 100% попередня оплата до 14.01.2022 року. У разі порушення контрагентом даного терміну МХП має право змінити об`єм поставки і/або може бути переглянута ціна за цією специфікацією з врахуванням коливання курсу валют (грн/долар США) відповідно до курсу на дату підписання договору. При цьому загальна сума по специфікації перераховується відповідно. Умови поставки ЄСА: (Вінницька обл, м. Ладижин, вул. Івана Сагаєва). Висота авто не вищу 4 м, якість товару за цим договором повинна відповідати наступним показникам: волога не більше 10,5%, зольність не більше 3,0 %, натура не менше 500 кг/мЗ, пестициди та металеві домішки відсутні Вміст ГМО згідно з вимогами ЄС, інші показники - відповідно до ДСТУ на Товар, чинного на момент аналізу (п.п.1.2.3.4.5 додатку №3 до договору).

Належним чином засвідчені копія додатка №1, №2 та №3 до договору поставки № АГД-2812 від 28.12.2021 року, додані до матеріалів справи, підписані сторонами в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису.

З матеріалів справи встановлено, що на виконання умов зазначеного договору поставки та специфікації №1 від 11.01.2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Катеринопільський елеватор" направлено повідомлення про готовність виконання зобов`язань, яке відповідно до трекінгу Укрпошти №019 отримане останнім 04.02.2022 року, однак відповідач на дане повідомлення відповіді не надав, до виконання своїх зобов`язань не приступив. Про причини своєї відмови від виконання зобов`язань передбачених по договору поставки № АГД-2812 від 28.12.2021 року не повідомив.

В результаті невиконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань та у відповідності до пункту 2.1. додатку №1 до договору позивач був вимушений розпочати переговори щодо перепродажу невідвантаженого товару з іншим контрагентом.

Так в рамках іншого діючого договору поставки №АГД-2805к від 28.05.2021 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" підписано специфікацію №9 від 11.05.2022 року про відвантаження товару - Лушпиння соняшникове гранульоване у кількості 2500,00 т. на суму 13752000,00 грн у термін з 13.05.2022 року по 13.07.2022 року. Відповідно до погодженої сторонами специфікації було виставлено рахунок на №3185 від 11.05.2022 року на суму 13752000,00 грн, яка відповідно до платіжного доручення № Z20512005 від 12.05.2022 року оплачена в повному обсязі. Таким чином, за переконанням позивача, різниця в ціні порівняно з ціною встановленою з відповідачем становить 6000,00 грн - 5500,80 грн = 499,20 гривень - різниця ціни на тонну товару, а відтак на думку позивача за первісним позовом сума недоотриманої вигоди у зв`язку з невиконанням відповідачем свого зобов`язання, перепродана в подальшому іншому контрагенту становить: 200 *499,20 = 99 840 грн. - недоотримана вигода від нереалізованого товару.

ТзОВ "Катеринопільський елеватор" вважаючи свої права порушеними відповідачем внаслідок неналежного виконання ним взятих на себе зобов`язань за договором поставки в частині оплати товару лушпиння соняшникове, звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 282930,41 грн, з яких: 99840,00 грн упущена вигода, 36000,00 грн збитки у відповідності до п.5.3 договору, 131506,85 грн пеня та 15583,56 грн 3% річних у відповідності до п.5.2 договору.

При цьому, ТзОВ "Лужанський спиртовий завод" заперечує проти первісного позову з посиланням на те, що позивачем не доведено наявності складу цивільного правопорушення як необхідної умови застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, а пункт 5.3 договору, яким визначено, що якщо контрагент повністю або частково відмовляється від замовлення, крім випадків відмови за форс-мажорними обставинами, МХП (ТзОВ "Катеринопільський елеватор") може нараховувати контрагенту часткову обчислену суму збитків у розмірі 3% від загальної суми замовлення в рахунок є недійсним з огляду на те, що його зміст суперечить Цивільному кодексу України та іншим актам цивільного законодавства.

Вказане і стало причинами виникнення спорів за первісним позовом про стягнення коштів за невиконання умов договору поставки від 28.12.2021 року № АГД-2812 у розмірі 282930,41 грн, з яких: 99840,00 грн упущена вигода, 36000,00 грн збитки, 131506,85 грн пеня та 15583,56 грн 3% річних та за зустрічним позовом про визнання недійсним пункту 5.3 договору поставки № АГД-2812 від 28.12.2021 року.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача за первісним позовом підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з приписами частини першої статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 5, 8 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 ГК України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст. 632 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України)

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до положень статті 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

При цьому, стандарт доказування обставин понесення збитків має особливий зміст, з огляду на правову природу збитків та упущеної вигоди, як їх форми, а також правові висновки Верховного Суду з приводу вирішення цього питання.

Відповідно до положень частин першої - третьої статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Отже, відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу положень статті 22 ЦК України, а порушення цивільного права, внаслідок якого особі завдано збитки, є підставою для їх відшкодування.

Правовідносини щодо відшкодування збитків урегульовані положеннями глави 25 "Відшкодування збитків у сфері господарювання ГК України та глави 82 "Відшкодування шкоди" Розділу ІІІ "Окремі види зобов`язань" Книги п`ятої "Зобов`язальне право" ЦК України.

Частиною третьою статті 147 ГК України передбачено, що збитки, завдані суб`єкту господарювання порушенням його майнових прав громадянами чи юридичними особами, а також органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, відшкодовуються йому відповідно до закону.

Статтею 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до положень частини першої статті 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.

Відповідальність у вигляді відшкодування збитків може бути покладено на особу за наявності в її діях складу цивільного правопорушення.

На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок між такою поведінкою із заподіяними збитками.

У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Для застосування такої санкції як стягнення збитків, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника передбачених законом невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності).

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Позивачу в цій категорії справ слід довести в порядку, передбаченому положеннями частини третьої статті 13, статей 74, 76-77 ГПК України, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

За приписами ст. 623 ЦК України, розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (ч. ч. 2, 3, 4 ст. 623 ЦК України).

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними (не можуть обґрунтовуватися гіпотетично та на прогнозах), а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків (повинні мати чітке документальне обґрунтування). Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 02.03.2021 року по справі № 922/1742/20, від 17.02.2021 у справі №916/450/20, від 03.11.2020 року по справі № 916/3563/19, від 20.10.2020 у справі №910/17533/19, від 26.02.2020 року по справі № 914/263/19, від 21.04.2021 року по справі № 913/335/20.

Водночас, системний аналіз положень частини першої статті 42, частини першої статті 44 ГК України дає підстави для висновку, що будь-яка підприємницька діяльність суб`єктів господарювання здійснюється на підставі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Відтак, суб`єкти господарювання повинні враховувати наявність таких ризиків та усвідомлювати наслідки вчинюваних ними дій, а суди, розглядаючи справи, предметом яких є стягнення упущеної вигоди, повинні встановити чи є наслідки, на які посилається позивач, упущеною вигодою чи такі наслідки є результатом власних комерційних прорахунків суб`єкта господарювання (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 30.03.2021 року по справі № 908/2261/17).

При розгляді даної справи судом встановлено, що дійсно ТзОВ "Катеринопільський елеватор" дотримано вимоги пунктів 4 додатку №2 до договору та додатку №3 до договору.

ТзОВ "Лужанський спиртовий завод" допустило прострочення виконання договірних зобов`язань із своєчасної оплати товару в розмірі 100% від вартості зобов`язання протягом 2 календарних днів з дати підписання специфікації або рахунку, або до дати завантаження, чим порушено умови договірних правовідносин.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В силу вимог ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

На виконання вимог ст. 614 ЦК України, намагаючись довести відсутність своєї вини у порушенні строків оплати та прийняття товару, відповідачем зазначено, що виконанню спірного договору перешкоджала поведінка позивача за первісним позовом, який не вчинив необхідних дій, передбачених договором, а саме не направив рахунок на оплату товару, тим самим порушив п.5 додатку №2 до договору.

Так у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: здійснити оплату після підписання специфікації, або рахунку, або до дати завантаження здійснити 100% оплату товару. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, а тому останній може здійснити своє право будь-яким шляхом, а відтак твердження відповідача за первісним позовом що оплата ним не здійснювалась з причин не виставлення МХП рахунку на оплату суд вважає хибнимм, адже матеріали справи місять додаток №3 до договору, а саме: специфікацію №1 від 11.01.2021 року, яка підписана сторонами цифровим ключем і є невід`ємною частиною договору та вступає в силу з моменту її підписання.

Отже, суд критично оцінює надані відповідачем за первісним позовом докази та вважає доведеною обставину порушення договірних зобов`язань зі сторони ТзОВ "Лужанський спиртовий завод", що підтверджує наявність протиправної поведінки як первісного елементу складу цивільного правопорушення, як правової підстави для відшкодування завданих збитків.

Однак, для задоволення первісних позовних вимог доведення самого факту протиправної поведінки є недостатнім, визначальним є встановлення обставин наявності прямого причинно-наслідкового зв`язку між понесеними позивачем витратами та упущеною вигодою у формі не отриманого доходу за договором № АГД-2812 від 28.12.2021 року.

При оцінці наданих сторонами доказів суд враховує, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду розглянув справу №910/16505/19, у якій досліджував питання застосування стандарту доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саму ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Суд констатує, що положеннями ч. 2 ст. 623 ЦК України передбачено необхідність врахування саме ринкових цін при визначенні розміру збитків, які підлягають відшкодуванню, у місці, де зобов`язання має бути виконане.

Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів добровільного відшкодування відповідачем збитків, сплати яких вимагає позивач, то їх розмір має встановлюватись з урахуванням ринкових цін на день пред`явлення позову.

На підтвердження обґрунтованості розміру понесених збитків позивачем надано договір поставки №АГД-2805к від 28.05.2021 року який укладений між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Продовольча компанія «Зоря Поділля» (код 34009446), специфікацію №9 від 11.05.2022 року про відвантаження товару (Лушпиння соняшникове гранульоване) у кількості 2500,00 тони на суму 13752000,00 грн у термін з 13.05.2022 року по 13.07.2022 року, рахунок на №3185 від 11.05.2022 року на суму 13752 000,00 грн та платіжне доручення за №Z20512005 від 12.05.2022 року.

Суд виходить з того, що надані позивачем документи підтверджують лише орієнтовні ціни на відповідний товар станом на певний період часу та повинні оцінюватись судом у сукупності з іншими доказами та фактичними обставинами справи.

Окрім того, дані докази підтверджують, що укладений договір поставки з третьою особою є волевиявленням сторін погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Також, судом були досліджені і інші договори укладені ТзОВ "Катеринопільський елеватор" з іншими контрагентами у зазначений період та встановлено, що ціна товару була різною.

Таким чином, суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами розміру понесених збитків, зокрема з урахуванням ринкових цін станом на момент звернення до суду, як того вимагає ч. 3 ст. 623 ЦК України.

Оцінивши надані позивачем докази відповідно до вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про те, що право постачальника вимагати на підставі п.5.3. договору від відповідача відшкодування збитків не звільняє позивача від тягаря доказування понесених збитків. В даному випадку ця вимога є недоведеною, більше того, питання дійсності пункту 5.3 договору було підняте сторонами та його оцінка надається нижче.

Зокрема, прострочення зі сторони відповідача мало місце починаючи 15.01.2022 року так, як у відповідності до специфікації, яка є невід`ємною частиною договору встановлено, що 100% оплата проводиться до 14.01.2022 року.

Лише у травні 2022 року позивачем укладено договір поставки з іншим контрагентом відносно товару, обсяг якого становив 2500,00 тон на суму 13752 000,00 грн у термін з 13.05.2022 року по 13.07.2022 року.

Даний договір між позивачем та третьою особою укладено 28.05.2022 року, тобто через 4 місяці з моменту порушення зобов`язань зі сторони ТзОВ «Лужанський спиртовий завод».

Зазначена дата також не співпадає з моментом звернення до суду, що суперечить ч. 3 ст. 623 ЦК України.

Отже, визначений позивачем розмір збитків не враховує початку порушення зобов`язань зі сторони відповідача (станом на яку можливо було визначити зміст порушеного права), ані строку звернення до суду.

Суд додатково акцентує увагу на тому, що посилаючись на п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, позивач невірно розуміє правову природу стягнення збитків.

Збитками є, зокрема, втрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Тобто, з метою стягнення збитків слід доводити не лише розмір фактичних витрат, а також враховувати зміст та обсяг порушеного права.

За змістом спірних договірних відносин між сторонами виникли відносини з поставки товару.

Тому, позивач мав правомірні очікування щодо отримання товару погодженої виплати за товар.

Отже, зміст порушеного права позивача становить неотримання погоджених коштів за товар.

З метою відновлення порушеного права позивачем направлено відповідачу повідомлення про готовність виконання зобов`язань, проте останній на повідомлення відповіді не надав, до виконання своїх зобов`язань не приступив. Тому керуючись пунктом 2.1. додатку 1 до договору поставки № АГД-2310-3A від 23.06.2021 року, позивач почав проводити переговори щодо перепродажу невідвантаженого товару з іншим контрагентом.

Так в рамках іншого діючого договору поставки № АГД-2805к від 28.05.2021 року укладеного між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Продовольча компанія «Зоря Поділля» ) було підписано специфікацію №9 від 11.05.2022 року про відвантаження Товару (Лушпиння соняшникове гранульоване) у кількості 2500,00 тони на суму 13752 000,00 грн. у термін з 13.05.2022 року по 13.07.2022 року.

Слід відмітити, що в силу положень ч. 1 ст. 665, ч. 1 ст. 670 ЦК України, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем заявлялись вимоги щодо відмови від переданого товару та його оплати.

Суд також наголошує, що необхідність поставки товару на користь третьої особи, врахування різниці у ціні товару, який слід передати контрагенту позивача, понесення наслідків перед третьою особою не входить до змісту прав позивача за укладеним договорам поставки з ТзОВ «Лужанський спиртовий завод».

Тобто, стягнення збитків на п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України виходить за межі допустимого обсягу відновлення порушених прав позивача та суперечить нормам матеріального права.

Суд враховує, що причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (п. 23 Постанови ВС КГС від 21.04.2021 року у справі № 913/335/20).

З огляду на встановлені судом обставини відносно не обґрунтованості розміру збитків належними доказами, без урахування ринкових цін станом на момент звернення до суду, зміст договірних відносин сторін, не можливість створення зобов`язань відповідача діями третіх осіб, не відповідність суми збитків змісту порушеного права позивача, суду не доведено, що передбачені збитки є об`єктивним, безпосереднім та неминучим наслідком протиправної поведінки відповідача.

Оскільки, позивачем не наведено існування усіх елементів складу цивільного правопорушення, позов в частині вимог про стягнення реальних збитків не підлягає задоволенню.

Відносно обґрунтованості вимог щодо стягнення упущеної вигоди суд виходить з наступного.

Суд враховує, що алгоритм доведення суми упущеної вигоди та розподіл тягаря доказування співпадає з підставами для стягнення реальних збитків, оскільки упущена вигода є їх різновидом.

Наведені вище мотиви відмови судом у стягненні реальних збитків, застосовані норми матеріального права, також враховуються при визначенні підстав для стягнення упущеної вигоди.

Тому, суд виходить із встановлених фактів порушення зобов`язань зі сторони відповідача та не доведеності обставин відсутності його вини.

Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Статтею 22 ЦК України визначено поняття збитків, яке поділяється на дві частини (види): реальні збитки і упущена вигода.

Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Судом встановлено, що розмір упущеної вигоди в сумі 99840,00 грн, а саме недоотримана вигода від нереалізованого товару, розраховано позивачем як різницю у ціні товару за договором поставки та ціною договору поставки № АГД-2805к від 28.05.2021 року ТзОВ "Продовольча компанія "Зоря Поділля".

У розумінні п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України стягнення упущеної вигоди можливе лише за звичайних обставин, тобто обставини отримання вигоди позивачем мають відповідати істотним умовам її отримання за змістом зобов`язальних правовідносин.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч. 3 ст. 180 ГК України).

Судом встановлено, що у первісній редакції додатку №3 до договору поставки обумовлено поставка товару, а саме лушпиння соняшникове гранульоване, обсяг поставки товару становив 200+/-10% тон, сума поставки становила 1200000,00 грн (за 1 т 5000 грн грн (з ПДВ 6000 грн).

При цьому в укладеній специфікації між позивачем за первісним позовом та ТзОВ "Продовольча компанія "Зоря Поділля" сторонами змінено обсяг поставки з 200+/-10% тон на 2500±10%*, сума поставки є значно більшою - 13752 000,00 грн з ПДВ (ціна за 1 т 4 584,00 грн (з ПДВ 5500,80 грн).

Отже, при дослідженні істотних умов додатку №2 до укладеного між позивачем за первісним позовом та ТзОВ "Продовольча компанія "Зоря Поділля" договору поставки, судом встановлено істотні відмінності у регулюванні договірних відносин.

Таким чином, відмінними порівняно з умовами додатку №3 договору поставки ТзОВ "Катеринопільський елеватор" та ТзОВ "Лужанський спиртовий завод" є вимоги щодо кількості товару, ціни за тонну товару, терміни проведення розрахунків.

У всіх інших договорах, досліджених судом суми були різні, і як зазначив представник позивача у судовому засідані ці суми були як вищими за 5000 грн за тонну, так і нижчими, а тому позивач вирахував середню суму для нарахування упущенної вигоди.

Суд також констатує, що позивачем з метою підтвердження характеристик товару, опис якого наведено у додатках до всіх договорів поставки, укладених з ТзОВ "Катеринопільський елеватор " та іншими особами, не надано висновку спеціаліста в галузі товарознавства.

На виконання наданих ст. ст. 13, 14, 76-80, 98, 99 ГПК України, позивачем не ініційовано проведення експертизи.

Таким чином, суду не доведено, що ТзОВ "Катеринопільський елеватор" згідно умов зобов`язався поставити ТзОВ "Продовольча компанія "Зоря Поділля" аналогічний товар та за аналогічних умов поставки.

Тобто, відмінність у якісних характеристиках товару, істотних умова договору поставки в частині погодження кількості товару, ціни за тонну товару, умови поставки, терміни проведення розрахунків спростовує можливість отримання вигоди за звичайних обставин.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується (п. 25 Постанови ВС КГС від 21.04.2021 року у справі № 913/335/20).

З огляду на встановлені судом розбіжності, надані позивачем докази беззастережно не підтверджують реальну можливість отримання вигоди ТзОВ "Катеринопільський елеватор" в сумі 99840,00 грн, саме внаслідок протиправних дій ТзОВ "Лужанський спиртовий завод".

Таким чином, позивачем не доведено складу цивільного правопорушення для стягнення упущеної вигоди, а саме причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями відповідача та наслідком у випаду пред`явленої суми упущеної вигоди з наведених у позові підстав.

Розглядаючи питання про правомірність вимог позивача щодо стягнення з відповідача пені та 3% річних господарський суд враховує наступне.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За умовами ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статі 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

У випадках невиконання або неналежного виконання умов договору кожна із сторін має право вимагати від свого контрагента, який не виконав або неналежним чином виконав зобов`язання, сплати неустойки і відшкодування завданих цим збитків.

Відповідно до пункту 5.2 № АГД-2812 від 28.12.2022 року укладеного між позивачем та відповідачем встановлено: За прострочення оплати товару, контрагент сплачує на користь МХП пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення, а також несе відповідальність встановлену в ст. 625 ЦК України в розмірі 3% річних з простроченої суми за весь час прострочення.

Згідно з ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі наведених норм та погоджених сторонами умов договору щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, позивач нарахував відповідачу за період з 24.01.2022 року - 30.06.2022 року пеню в сумі 131506,85 грн та 3% річних з простроченої суми за аналогічний період в сумі 15 583,56 грн.

Перевіривши правильність нарахування позивачем пені, 3% річних і інфляційних, судом встановлено, що вказані нарахування пені в сумі 131506,85 та 3% річних в сумі 15583,56 грн проведені арифметично вірно та у відповідності з умовами договору і приписами чинного законодавства.

Твердження відповідача стосовно того, що строк виконання за договором не настав, так як він не отримував рахунку на оплату спростовується вищевикладеним, а саме: строк оплати погоджено сторонами у додатку №3 до договору №АГД-2812 від 28.12.2022 року (специфікація) в п.2., в якому встановлена дата 14.01.2022 року.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині стягнення пені та 3% річних та інфляційних підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст.ст. 76-79 ГПК України).

Обставини, встановлені судом під час розгляду справи по суті за зустрічним позовом.

Вирішуючи питання щодо визнання недійсним пункту 5.3 договору №АГД-2812 від 28.12.2021 року відповідно до якого контрагент повністю або частково відмовляється від замовлення, крім випадків відмови за форс-мажорними обставинами, МХП (ТзОВ "Катеринопільський елеватор") може нараховувати контрагенту часткову обчислену суму збитків у розмірі 3% від загальної суми замовлення в рахунок, суд вказує наступне.

Як вже було зазначено при дослідження первісного позову, 28.12.2021 року між ТзОВ "Катеринопільський елеватор" та ТзОВ "Лужанський спиртовий завод" укладено договір поставки №АГД-2812, відповідно до умов якого МХП зобов`язався у встановлені строки, передати у власність контрагента для подальшого використання в господарській діяльності товар зазначений в додатку до договору, а контрагент прийняти та сплатити певну грошову суму за товар (п.1.1. договору).

При цьому, позивач за зустрічним позовом зазначає, що пункт пункту 5.3 договору №АГД-2812 від 28.12.2021 року містить умови, якими заздалегідь визначено (обмежено) розмір збитків відповідача у разі порушення позивачем зобов`язання, що суперечить сутності інституту цивільної відповідальності у вигляді відшкодування збитків та приписам чинного законодавства, а тому вказані положення договору підлягають визнанню недійсними на підставі статей 203 і 205 Цивільного кодексу України.

Так, на думку позивача, наявність у ТзОВ "Катеринопільський елеватор" можливості стягувати з ТзОВ "Лужанський спиртовий завод" надмірні і жодним чином не доведені грошові суми під виглядом збитків спотворює дійсне правове призначення збитків, оскільки із компенсаторного засобу відновлення майнової сфери потерпілого від порушення зобов`язання договірний розмір збитків перетворюється на джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором і несправедливо покладає на позивача непомірний тягар.

Одним із способів захисту, встановлених законом (ст. 16 ЦК України), є визнання правочину недійсним.

Частиною 7 ст.179 ГК України визначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Порядок укладення господарських договорів регулюється ст.ст.179-181 Господарського кодексу України (далі ГК України) та ст.ст.638-647 Цивільного кодексу України (далі ЦК України)

У відповідності до ч.ч.1,2 ст.180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Аналогічні норми щодо порядку укладення договорів визначені і ст.ст.638-639 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.642 Цивільного кодексу України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Стаття 646 ЦК України визначає, що відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію.

Отже, за загальним правилом договір є укладеним у випадку повного і безумовного прийняття (акцепту) однією стороною пропозиції іншої сторони про укладення договору (оферти). Водночас відповідь про згоду укласти договір на інших умовах не є акцептом, а є новою офертою.

Звертаючись із позовом про визнання недійсним пункту договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання зазначених пунктів договору недійсними та настанням відповідних наслідків.

Умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв`язку між діями особи та збитками, які складають об`єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Пункт 5.3 договору №АГД-2812 від 28.12.2021 року передбачає обов`язок контрагента відшкодувати постачальнику збитки, якщо контрагент повністю або частково відмовляється від замовлення, крім випадків відмови за форс-мажорними обставинами, МХП (ТзОВ "Катеринопільський елеватор") може нараховувати контрагенту часткову обчислену суму збитків у розмірі 3% від загальної суми замовлення в рахунок. Вказаним пунктом договору визначено механізм розрахунку розміру збитків які визначаються наперед і відшкодування яких безпосередньо не залежить від наявності будь-яких втрат з боку постачальника внаслідок дій споживача. Отже, вказаний пункт договору суперечить актам цивільного законодавства, зокрема, положенням Цивільного та Господарського кодексів України, які визначають поняття і правову природу збитків. Окрім того, спірний пункт договору визначає порядок відшкодування збитків, який не передбачає доведення постачальником їх розміру, що також суперечить законодавчим нормам.

За приписами ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою, шостою ст. 203 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Стаття 22 ЦК України дає загальне для цивільного законодавства (як договірного так і деліктного зобов`язання) визначення збитків. Так, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Визначення поняття збитків наводиться також у ч. 2 ст. 224 ГК України, відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Стаття 225 Господарського кодексу України конкретизує, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Відповідно до ч. 2 ст. 623 Цивільного кодексу України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Згідно з ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарських відносин.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України.

Умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв`язку між діями особи та збитками, які складають об`єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Згідно з ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарських відносин.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України.

Умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв`язку між діями особи та збитками, які складають об`єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

У відповідності до ч.3 ст. 216 Господарського кодексу України господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі.

Вищезазначені норми мають диспозитивний характер та дозволяють сторонам у договорі визначити розмір збитків як і більшому так і в меншому розмірі або у повному розмірі, що випливає з приписів ч.3 ст. 22 Цивільного кодексу України.

Частиною 2 ст. 217 Господарського кодексу України передбачено, що відшкодування збитків є видом господарських санкцій, тобто заходом впливу на порушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні або правові наслідки.

Збитки, як правило, не є санкцією заздалегідь визначеного розміру, їх відшкодування передбачено на випадок будь-якого господарського правопорушення, якщо інше не передбачено законом.

Обов`язок відшкодувати збитки настає не тільки у разі невиконання договірних зобов`язань, а й при порушенні (обмеженні) державними органами й іншими учасниками господарських відносин прав власності чи інших майнових прав, що охороняються законом, інших порушень прав та законних інтересів суб`єктів господарювання.

За загальним правилом особа, яка зазнала збитків, зобов`язана довести: сам факт збитків та протиправну поведінку іншої сторони; розмір збитків; причино-наслідковий зв`язок між збитками та протиправною поведінкою іншої сторони. Особа, до якої пред`являються вимоги про стягнення збитків повинна довести відсутність вини у заподіяні збитків. У випадку добровільного відшкодування збитків, винна особа відшкодовує збитки у розмірі передбаченому договором.

Під відшкодуванням збитків у повному обсязі слід розуміти відшкодування потерпілому всієї вартості усіх видів збитків, передбачених законом тa договором.

У випадку оспорення самого факту збитків та/або його розміру потерпіла сторона вправі звернутись до суду про стягнення збитків, при цьому потерпілій стороні доведеться доводити суду факт збитків та протиправну поведінку іншої сторони; розмір збитків; причинно-наслідковий зв`язок між збитками та протиправною поведінкою іншої сторони.

Цивільний кодекс України закріплює як загальне правило відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, у повному розмірі, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо нормами Цивільного кодексу України чи іншого закону, що регулюють той чи інший вид договірного зобов`язання, взагалі не передбачено за його порушення відшкодування збитків, необхідно керуватися загальними положеннями зобов`язального права, які закріплюють принцип відшкодування збитків у повному обсязі.

Збитки, виходячи з приписів ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України, також є різновидом господарських санкцій і, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України сторони у договорі можуть визначити розмір збитків, однак це не звільняє потерпілу сторону від доведення складу цивільного правопорушення для стягнення збитків.

З урахуванням зазначеного, спірними пунктами договору передбачено збитки, які визначаються наперед і відшкодування яких безпосередньо не залежить від наявності будь-яких втрат з боку постачальника внаслідок дій споживача.

Отже, пункт 5.3 договору поставки від 28.12.2021 року № АГД-2812 укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лужанський спиртовий завод" суперечить актам цивільного законодавства, зокрема, положенням Цивільного та Господарського кодексів України, які визначають поняття і правову природу збитків. Окрім того, спірний пункт договору визначають порядок відшкодування збитків, який не передбачає доведення постачальником їх розміру, що також суперечить законодавчим нормам.

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

У пункті 3 ч. 1 ст. 3, ст. 6 ЦК України закріплено принцип свободи договору який передбачає, право суб`єкта цивільного права на укладення й інших договорів, прямо не передбачених актами цивільного законодавства, але відповідають загальним засадам цивільного законодавства. Сторони договору мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на свій розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Отже, наявними у справі доказами доведено наявність правових підстав для визнання недійсним пункту 5.3. укладеного між сторонами справи договору поставки № АГД-2812 від 28.12.2021 року, як такого, що укладений без дотримання вимог чинного законодавства.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 "Про судове рішення", рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВРКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 року та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 року зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що: учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43); кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74); належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76); обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77); достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78); наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79); учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80); суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі встановлених обставин справи, з урахуванням наведених вище правових норм, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, стягненню з відповідача за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за період з 24.01.2022 року - 30.06.2022 року підлягає пеня сумі 131506,85 грн та 3% річних з простроченої суми за аналогічний період в сумі 15583,56 грн, тоді як в частинні стягненні упущеної вигоди в розмірі 99840,00 грн та завданих збитків у відповідності до п.5.3 договору в розмірі 36000,00 грн слід відмовити.

Вирішуючи спір в частині зустрічного позову суд дійшов висновку, що позовні вимоги за зустрічним позовом є обґрунтованими, відповідачем не спростовані, а відтак такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору за первісним позовом покладаються на відповідача за первісним позовом пропорційно задоволеним вимогам, судові витрати за зустрічним позовом покладаються на відповідача за зустрічним позовом.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 73-79, 86, 129, 194, 222, 232, 233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Катеринопільський елеватор" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лужанський спиртовий завод" про стягнення коштів у розмірі 282930,41 грн - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лужанський спиртовий завод" (59342, Чернівецька обл, Кіцманський р-н, смт. Лужани, вул. Центральна, буд. 53, код 43993346) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Катеринопільський елеватор" (20505, Черкаська обл., Катеренопільський р-н, смт. Єрки, вул. Героїв Майдану, буд. 47, код 32580463) 131506,85 грн пені, 15583,56 грн 3% річних та 2206,85 грн судового збору.

3. В іншій частині первісного позову відмовити.

4. Позовні вимоги за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лужанський спиртовий завод" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Катеринопільський елеватор" про визнання недійсним пункту 5.3 договору поставки від 28.12.2021 року № АГД-2812 - задовольнити в повному обсязі.

5. Визнати недійсним пункт 5.3 договору поставки від 28.12.2021 року № АГД-2812 укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лужанський спиртовий завод" (місце знаходження: 59342, Чернівецька обл, Кіцманський р-н, смт. Лужани, вул. Центральна, буд. 53, код 43993346) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Катеринопільський елеватор" (місце знаходження: 20505, Черкаська обл., Катеренопільський р-н, смт. Єрки, вул. Героїв Майдану, буд. 47, код 32580463).

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Катеринопільський елеватор" (20505, Черкаська обл., Катеренопільський р-н, смт. Єрки, вул. Героїв Майдану, буд. 47, код 32580463) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лужанський спиртовий завод" (59342, Чернівецька обл, Кіцманський р-н, смт. Лужани, вул. Центральна, буд. 53, код 43993346) 2481,00 грн судового збору.

Відповідно до статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.

Повний текст рішення складено та підписано 25.11.2022 року

Суддя С.М. Гушилик