ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2022 р. Справа №914/3502/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Бонк Т.Б.

Судді Матущак О.І.

Якімець Г.Г.

секретар судового засідання Кострик К.,

представники сторін:

позивача: Рисовського І.Г.

відповідача: Корилкевича Б.П.,

розглянувши апеляційні скарги Фермерського господарства Рисовський від 19.07.2022 (вх. суду від 20.07.2022 №01-05/1754/22) та Солонківської сільської ради б/н від 21.07.2022 (вх. № апеляційного суду 01-05/1790/22 від 25.07.2022)

на рішення Господарського суду Львівської області від 30.06.2022 (повний текст рішення складено 05.07.2022, суддя Яворський Б.І., м.Львів )

у справі № 914/3502/21

за позовом: Фермерського господарства "Рисовський", с. Зубра Пустомитівського району Львівської області

до відповідача: Солонківської сільської ради, с. Солонка Пустомитівського району Львівської області

про стягнення 1 592 024,00 грн моральної та матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішення суду першої інстанції:

У листопаді 2021року ФГ «Рисовський» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Солонківської сільської ради з позовом про стягнення 1 023 360,00 грн матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги обгрунтовані тривалим невиконанням уповноваженими органами рішення Господарського суду Львівської області від 13.10.1994 у справі №5/79, яким присуджено позивачу 4га землі під розширення землі фермерського господарства. В подальшому, рішенням Господарського суду Львівської області від 17.01.2020 у справі №914/1109/19 визнано бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Львівській області по виконанню наказу Господарського суду Львівської області від 13.10.1994 у справі №5/79. У 2018 році повноваження розпоряджатися земельною ділянкою, із якої і необхідно було надати земельну ділянку господарству за рішенням суду, перейшли до Солонківської сільської ради, яка також не виконала його. Вказані обставини, на думку позивача порушують його право на підприємницьку діяльність та право на землю, у зв`язку з чим на підставі ст.ст. 116,1167, 1173, 1174 ЦК України позивач здійснив нарахування 360 000,00грн моральної школи за період з 2017 по 2021 роки та 663 080,00грн матеріальної шкоди за період з 2017-2020роки.

17.02.2022 позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій, згідно з новим розрахунком, просить стягнути з відповідача 773 024,00 грн матеріальної шкоди (неодержаного доходу) за період 2017-2021 роки та 819 000,00 грн моральної шкоди за період 2017-2022 роки (63 місяці), яка завдана як юридичній особі і як шкода, завдана особистим немайновим правам одноосібному власнику ФГ.

30.06.2022 позивач подав заяву про відмову від вимог про стягнення моральної шкоди за період з 2017року до 06.06.2018.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 30.06.2022 у справі № 914/3502/21 прийнято відмову позивача від позовних вимог про стягнення моральної шкоди за період з 2017 до 06.06.2018 та закрито провадження у справі у цій частині. Позовні вимоги задоволено частково. Присуджено до стягнення із Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області на користь Фермерського господарства Рисовський 304 525,00 грн моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Присуджено до стягнення із Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області в дохід Державного бюджету України 4 567,86 грн судового збору.

При прийнятті рішення суд першої інстанції виходив з того, що у судовому засіданні 30.06.2022 представник позивача відмовився від вимог про стягнення моральної шкоди за період до 06.06.2018, оскільки судом під час розгляду справи №914/2546/20 дане питання вирішено, у зв`язку з чим на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України суд прийняв відмову позивача від позовних вимог та закрив провадження в цій частині.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди частково, суд вказав, що факт порушення прав позивача невиконанням наказу Господарського суду Львівської області №5/79 від 13.10.1994 встановлено судовими рішеннями у справі №914/1109/20. Встановивши, що частина земельної ділянки, яка мала бути передана позивачу, передана із державної у комунальну власність Солонківської сільської ради 06.06.2018, у зв`язку з чим дійшов висновку, що правомірним є стягнення з відповідача 304 525,00 грн моральної шкоди за період з 06.06.2018 по квітень 2022року. При цьому, суд зазначив, що позивач просить стягнути моральну шкоду, заподіяну господарству та окремо Рисовському І.Г., водночас позивачем у даній справі є виключно фермерське господарство, докази того, що Рисовський І.Г. уповноважував господарство представляти його інтереси і звертатися до суду за захистом його прав відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення 773 024,00 грн матеріальної шкоди у вигляді упущеної вигоди, суд вказав, що такі вимоги є передчасними, оскільки надання позивачу земельної ділянки не може гарантувати отримання прибутку внаслідок її використання. Також суд зазначив про відсутність в матеріалах справи документів, які свідчать про ведення позивачем господарської діяльності, та про перебування позивача у стані припинення з 2008 року.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

Сторони не погодились з рішенням суду першої інстанції та подали відповідні апеляційні скарги.

ФГ Рисовський (позивач) просить рішення скасувати та прийняти нове, яким стягнути з відповідача 609 050грн моральної шкоди та 773 024грн матеріальної шкоди.

Апеляційна скарга позивача обгрунтована тим, що ОСОБА_1 є власником фермерського господарства, якому одноособово виділено земельну ділянку як фізичній особі, а тому моральна шкода в сумі 304 525,00грн завдана особистим немайновим правам фізичній особі ОСОБА_1 і є складовою завданої моральної шкоди ФГ Рисовський.

Позивач також не погоджується з висновками суду щодо передчасності позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, вказуючи, що відповідача в судовому порядку в справі №914/1109/19 визнано винним в протиправній бездіяльності, а тому відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу неотримані ним доходи в наслідок невиконання судового наказу №5/79 від 13.10.1994.

Солонківська сільська рада (відповідач) просить рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга відповідача обгрунтована тим, що судовим рішенням від 16.02.2020 у справі №914/1109/20 визнано бездіяльність ГУ Держгеокадастру у Львівській області, тому таке рішення не має жодного відношення до Солонківської сільської ради. Відповідач вказує, що його як боржника у виконавчому провадженні щодо виконання судового наказу №5/79 від 13.10.1994 замінено лише 09.02.2021, тобто після прийняття 16.02.2020 рішення у справі №914/1109/20. Зазначає також, що Солонківська сільська рада не була учасником справи №914/2456/20. У зв`язку з чим, посилаючись на ч. 2 ст. 51 ГПК України, згідно з якою у разі розгляду справи без повідомлення третьої особи про розгляд справи, обставини справи, встановлені судовим рішенням, не мають юридичних наслідків при розгляді позову, пред`явленого стороною, яка брала участь у цій справі, до цієї третьої особи або позову, пред`явленого цією третьою особою до такої сторони, відповідач вважає, що станом на 06.06.2018 він не мав жодних зобов`язань перед позивачем щодо виконання наказу №5/79 від 13.10.1994. Також як на порушення норм процесуального права відповідач вказує, що йому не було відомо про заявлення позивачем 30.06.2022 усної заяви про відмову від частини позовних вимог в судовому засіданні, а тому вважає, що оскільки представника відповідача в цьому судовому засіданні не було, суд повинен був відкласти розгляд справи, а не приймати рішення по суті.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.09.2022 апеляційній скарги позивача та відповідача прийнято до спільного розгляду.

Подальший рух справи викладено в ухвалах суду.

Так, в судовому засіданні 15.11.2022 оголошено перерву до 22.11.2022.

У судовому засіданні 22.11.2022 представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким стягнути з відповідача 609 050грн моральної шкоди та 773 024грн матеріальної шкоди.

Представник відповідача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам, які містяться в апеляційних скаргах, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

Згідно з встановленими судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що :

Рішенням Арбітражного суду Львівської області 10.03.1994 у справі № 5/79 за позовом Фермерського господарства «Рисовський» до Виконавчого комітету Зубрянської сільської ради та Пустомитівської районної державної адміністрації про примусове виділення 4га землі позов задоволено в частині позовних вимог до Виконавчого комітету Зубрянської сільської ради та зобов`язано Зубрянську сільську раду до 10.04.1994 виділити позивачеві 4га землі із 55га вільних земель запасу (станом на 15.03.1994р.); Пустомитівську райдержадміністрацію виключено з числі відповідачів.

Ухвалою Арбітражного суду Львівської області від 04.09.1996 у справі № 5/79 уточнено п.2 резолютивної частини рішення від 10.03.1994, а саме: зобов`язано Зубрянську сільську раду народних депутатів до 13.11.1994 виділити Фермерському господарству «Рисовський» 4га землі із ділянки 17га землі, яку додатково відведено Зубрянській сільській раді в запас земель із заготхудобовідгодівельного господарства «Львівське».

Арбітражним судом Львівської області було видано наказ від 13.10.1994 № 5/79 на примусове виконання рішення, яким зобов`язано Зубрянську сільську раду народних депутатів до 13.11.1994 виділити ФГ «Рисовський» 4га землі із ділянки 17га землі, яку додатково відведено Зубрянській сільській раді в запас земель із заготхудобовідгодівельного господарства «Львівське».

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.01.2013 замінено сторону відповідача з Зубрянської сільської ради правонаступником у спірних правовідносинах - Пустомитівською районною державною адміністрацією.

09.04.2013 ухвалою Господарського суду Львівської області здійснено заміну сторони відповідача з Пустомитівської РДА її правонаступником - Головним управлінням Держземагентства у Львівській області.

Ухвалою суду від 17.08.2016 замінено боржника Головне управління Держземагенства у Львівській області на його правонаступника Головне управління Держгеокадастру у Львівській області у виконавчому провадженні щодо примусового виконання дублікату наказу від 13.10.1994 у справі № 5/79.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 17.01.2020 у справі №914/1109/19 визнано бездіяльність ГУ Держгеокадастру у Львівській області №5/79 від 13.10.1994, що призвело до порушення прав фермерського господарства «Рисовський».

Ухвалою від 31.12.2020 замінено боржника Головне управління Держгеокадастру у Львівській області на його правонаступника Солонківську сільську раду у виконавчому провадженні щодо примусового виконання дублікату наказу від 13.10.1994 у справі № 5/79.

При прийнятті вказаної ухвали суд виходив з того, що земельна ділянка (4 га землі із ділянки 17 га землі, яку додатково відведено Зубрянській сільській раді в запас земель з заготхудобовідгодівельного господарства «Львівське») перебуває в розпорядженні Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 30.03.2021 у справі №914/2546/20 присуджено до стягнення з Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на користь Фермерського господарства «Рисовський» 131 123,85 грн моральної шкоди; відмовлено в задоволенні решти позовних вимог про стягнення 585 596,00 грн матеріальної шкоди та 1 740 876,15 грн моральної шкоди.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 07.10.2021, з урахуванням ухвали Західного апеляційного господарського суду від 18.11.2021 про виправлення описки у вступній частині зазначеної постанови, рішення Господарського суду Львівської області від 30.03.2021 в частині відмови у задоволенні позовних вимог у сумі 258 876,15 грн скасовано; прийнято в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги у зазначеній частині задоволено; присуджено до стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ФГ "Рисовський" 390 000,00 грн моральної шкоди; у решті рішення залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 31.05.2022 закрито касаційне провадження у справі №914/2546/20.

При перегляді рішення місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним:

Предметом даного спору є вимоги ФГ Рисовський стягнення з Солонківської сільської ради 609 050грн моральної шкоди та 773 024грн матеріальної шкоди, які обгрунтовані тривалим невиконанням наказу Господарського суду Львівської області №5/79 від 13.10.1994.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з положеннями частин 1, 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Отже, під поняттям "моральна шкода" слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу (стаття 94 ЦК України).

Згідно з п. п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до наявних у справі матеріалів факт порушення прав позивача в формі бездіяльності ГУ Держгеокадастру щодо державної реєстрації земельної ділянки по виконанню наказу господарського суду № 5/79 від 13.10.1994 встановлено рішенням Господарського суду Львівської області у справі №914/1109/20, яке набрало законної сили 16.02.2020.

Крім того, судовими рішеннями у справі №914/2546/20 встановлено факт заподіяння моральної шкоди фермерському господарству через невиконання судових рішень про виділення ділянки. При цьому Західний апеляційний господарський суд відзначив, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 390 000,00 грн моральної шкоди за період з 20.01.2012 до 06.06.2018, оскільки починаючи з 06.06.2018 частина земельної ділянки, яка мала бути передана позивачу, не перебуває у віданні Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, так як передана із державної у комунальну власність Солонківської сільської ради. Відповідно - сільська рада отримала змогу розпоряджатися земельною ділянкою лише з 06.06.2018.

Посилаючись на те, що Солонківська сільська рада не була учасниками вказаних справ №914/1109/20 та №914/2546/20, відповідач вважає, що таке рішення не має жодного відношення до нього.

Однак, такі доводи апелянта колегія суддів вважає необгрунтованими з огляду на те, що ухвалою від 31.12.2020 у справі №5/79 боржника Головне управління Держгеокадастру у Львівській області замінено на його правонаступника Солонківську сільську раду у виконавчому провадженні щодо примусового виконання дублікату наказу від 13.10.1994 у справі № 5/79.

При прийнятті вказаної ухвали суд виходив з того, що земельна ділянка (4 га землі із ділянки 17 га землі, яку додатково відведено Зубрянській сільській раді в запас земель з заготхудобовідгодівельного господарства «Львівське») перебуває в розпорядженні Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 у справі № 911/3411/14 вказала, що правонаступництво як інститут цивільного процесуального права має універсальний характер. У разі вибуття правопопередника з виконавчого провадження до правонаступника переходить весь комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних для сторони виконавчого провадження, і, відповідно, комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних стороні судового провадження, враховуючи стадію, на якій відбулося правонаступництво.

Більше того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 6.21, 6.22 постанови від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, у пунктах 4.19, 4.20 постанови від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18). Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що і в судовому процесі, зокрема у цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. пункт 35 постанови від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18).

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

Доказів виконання Солонківською сільською радою наказу господарського суду № 5/79 від 13.10.1994 щодо виділення позивачу земельної ділянки з моменту її передачі у відання ради (06.06.2018) відповідач не надав.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просить стягнути моральну шкоду, заподіяну господарству та окремо ОСОБА_1 як одноосібному власнику, в сумі 609 050грн за період 06.06.2018 по квітень 2022 року з розрахунку 6 500,00 грн за місяць (6500за/міс *47міс= 304 525,00 грн; 304 525,00 грн*2=609 050грн).

За результатом розгляду вказаних вимог, виходячи з того, що позивачем у даній справі є виключно фермерське господарство, яке Рисовський І.Г. не уповноважував представляти його інтереси і звертатися до суду за захистом його прав відсутні, суд першої інстанції дійшов висновку, що правомірним є стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 304 525,00 грн.

Доводи позивача, що до відшкодування за рахунок відповідача підлягає моральна шкода, яка завдана окремо як фермерському господарству, так і ОСОБА_1 особисто, оскільки завдана моральна шкода і особистим немайновим правам фізичній особі ОСОБА_1 внаслідок невиконання наказу №5/79 є складовою завданої моральної шкоди ФГ «Рисовський», колегія суддів вважає помилковими, оскільки суб`єктом звернення до суду - позивачем у даній справі є виключно фермерське господарство, на користь якого в прохальній частині позовної заяви вказано про стягнення заявленої шкоди. Зі змісту позовної заяви не вбачається, що фізична особа ОСОБА_1 уповноважував господарство представляти його інтереси і звертатися до суду за захистом його прав. ОСОБА_1 самостійно до Господарського суду Львівської області з позовом не звертався, а подавав позов як представник господарства.

Щодо позовних вимог ФГ "Рисовський" про стягнення 773 024грн матеріальної шкоди у вигляді неотриманого доходу, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

Необхідною умовою для стягнення шкоди, завданої внаслідок неправомірних рішень органу місцевого самоврядування, є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. У разі відсутності хоча б одного з наведених елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Неодержаний дохід (упущена вигода) це розрахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

При цьому, наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Скаржником не спростовано висновків суду першої інстанції про те, що надання позивачу земельної ділянки на виконання судового наказу №5/79 не може гарантувати отримання прибутку внаслідок її використання. Крім того, в матеріалах даної справи відсутні докази, які свідчать про ведення позивачем господарської діяльності, так як згідно з даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач перебуває у стані припинення з 2008 року. Суд вважає, що можливість одержання доходів є припущенням позивача та у наведеному випадку не може бути підставою для стягнення заявленої суми матеріальної шкоди у виді неодержаних доходів (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.01.2020 у справі №914/263/19).

Посилання апелянта про взаємосуперечливість висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення моральної шкоди та про необгрунтованість вимог щодо матеріальної шкоди колегія суддів не приймає до уваги, оскільки для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди у кожному випадку необхідним є наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки; шкідливого результату такої поведінки- наявності та розміру завданої шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляду відшкодування збитків не наступає. Отже, оскільки позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями (бездіяльністю) відповідача та завданою йому матеріальною шкодою, апеляційний вважає вірним висновок суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача 773 024грн матеріальної шкоди.

Доводи відповідача про порушення судом норм процесуального права в частині відсутності письмової заяви позивача про відмову від частини позовних вимог та те, що з огляду на наявність такої заяви суд не відклав розгляд справи, а прийняв рішення по суті, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки право позивача на відмову від позовних вимог норми ГПК України не пов`язують з наявністю волевиявлення відповідача щодо такого права та прийняття судом такої заяви. Крім того, суд зазначає, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18).

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).

На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 30.06.2022 у справі № 914/3502/21 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційних скаргах доводи скаржників не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 86,129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Фермерського господарства Рисовський від 19.07.2022 (вх. суду від 20.07.2022 №01-05/1754/22) та Солонківської сільської ради б/н від 21.07.2022 (вх. № апеляційного суду 01-05/1790/22 від 25.07.2022) - залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Львівської області від 30.06.2022 у справі № 914/3502/21 - залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок оскарження постанови встановлений ст.ст. 286-289 ГПК України.

4.Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Повний текст постанови складено 30.11.2022

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя О.І. Матущак

суддя Г.Г. Якімець