номер провадження справи 26/22/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2022 Справа № 908/2609/17(908/1359/22)

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя Юлдашев Олексій Олексійович, розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом Приватного акціонерного товариства Юнікон (49005, м. Дніпро, вул. Олеся Гончара, 28А, )

до відповідачів 1/ Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо комерційна фірма Дрогобицький завод автомобільних кранів (82100, Львівська область, м. Дрогобич, вул. Гайдамацька, 22, )

2/ Публічного акціонерного товариства Дрогобицький завод автомобільних кранів (69006, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 4, )

ліквідатор, арбітражний керуючий Бакулін Іван Сергійович

про визнання правочину недійсним

в межах справи № 908/2609/17

про банкрутство - Публічного акціонерного товариства Дрогобицький завод автомобільних кранів, м. Запоріжжя

Кредитори:

1/ Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

2/ ПрАТ "Українська гірничо-металургійна компанія", м. Київ

3/ Львівський міський центр зайнятості", м. Львів

4/ ПрАТ "Львівобленерго", м. Львів

5/ Тимошенко В.С., м. Київ

6/ Управління ВД ФСС України у Запорізькій області, м. Запоріжжя

7/ Головне управління ДПС у Львівській області, м. Львів (код ЄДРПОУ ВП 43968090)

8/ Головне управління ДПС у Запорізькій області, м. Запоріжжя (код ЄДРПОУ ВП 44118663)

9/ ПрАТ "Юнікон", м. Дніпро

10/ Залізняк В.А., м. Київ

11/ Ярошович Є.І.

За участю (найменування сторін та інших осіб, що беруть участь у справі):

Арбітражний керуючийБакулін Іван Сергійович, ліквідатор відповідача 2/ Публічного акціонерного товариства Дрогобицький завод автомобільних кранів
СУТЬ СПОРУ:

Ухвалою суду від 12.08.2022 прийнято позовну заяву Приватного акціонерного товариства Юнікон до розгляду в межах справи №908/2609/17 про банкрутство Публічного акціонерного товариства Дрогобицький завод автомобільних кранів, м. Запоріжжя, відкрити провадження з розгляду позовної заяви. Вирішено розглядати позовну заяву за правилами загального позовного провадження з урахуванням особливостей, визначених Кодексом України з процедур банкрутства. Підготовче засідання призначено на 08.09.2022р. о 10-00.

Ухвалою від 08.09.2022 відкладено підготовче засідання на 27.09.2022р. об 11-30. Зобов`язано відповідача-1 до 27.09.22 надати всі документи, які стосуються спору, подати до суду відзив із його нормативним та документальним обґрунтуванням., одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду направити копію відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, докази направлення/надання надати суду (додати до відзиву).

Ухвалою суду від 27.09.2022 відкладено підготовче засідання на 06.10.2022 о 12-30.

Ухвалою від 06.10.2022 перенесено підготовче засідання на 25.10.2022р. о 10-15.

Ухвалою від 25.10.2022 закрито підготовче провадження у справі №908/2609/17 (908/1359/22) з розгляду позовної заяви Приватного акціонерного товариства Юнікон до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо комерційна фірма Дрогобицький завод автомобільних кранів та Публічного акціонерного товариства Дрогобицький завод автомобільних кранів про визнання правочину недійсним, та призначено справу до розгляду по суті на 10.11.2022 об 11-50 год.

Представники позивача та відповідача-1 у судове засідання не прибули.

До судду надійшли наступні документи:

- 15.08.22 відзив відповідача-2 на позовну заяву;

- 07.09.22 відповідь позивача на відзив відповідача-2;

- 19.09.22 відзив відповідача-1 на позовну заяву;

- 06.10.22 відповідь позивача на відзив відповідача-1;

- 10.11.22 письмові пояснення позивача.

Позивач просить суд визнати недійсним, укладений між Публічним акціонерним товариством Дрогобицький завод автомобільних кранів та Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсам Тополя» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо комерційна фірма Дрогобицький завод автомобільних кранів» договір про задоволення вимог іпотекодержателя за іпотечним договором від 17.05.2010р., посвідченим приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріальног округу Лаганик Р.І. та зареєстрованим в реєстрі за №617, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко К.В.та зареєстровано в реєстрві за №1971.

Позивач вважає, що укладення спірного правочину порушує його права як кредитора у справі про банкрутство відповідача-2 (іпотекодавця у спірному договорі). Спірний договір укладався з метою невиконання кредиторських зобов`язань та унеможливлення звернення стягнення на майно боржника.

Розгляд справи відповідно до вимог ст. 222 ГПК України здійснювався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Представник відповідача-2 у судовому засіданні просить застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Заперечення викладені у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 10.11.2022 суд визнав наявні документи достатніми для об`єктивного та всебічного розгляду спору, внаслідок чого в порядку ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення, судом оголошено, що повний текст рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частин рішення.

Заслухавши представника відповідача-2, вивчивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

За приписами ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

12 грудня 2017 року між ПАТ Дрогобицький завод автомобільних кранів в особі голови ліквідаційної комісії Букрєєва І.І.та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ УНІВЕРСАМ ТОПОЛЯ (далі ТОВ УНІВЕРСАМ ТОПОЛЯ) в особі директора Грицуна Дмитра Олександровича, що діяв на підставі Статуту та протоколу загальних зборів учасників №11-12/17 від 11.12.2017 р. укладено Договір про задоволення вимог іпотекодержателя за Іпотечним договором від 17.05.2010 р. Іпотечний договір від 17.05.2010 р., посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Лаганик Р.І. та зареєстрованим в реєстрі за №617. Договір про задоволення вимог іпотекою від 12.12.2017р., посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко К.В. та зареєстровано в реєстрі за №1971 (далі Договір про задоволення вимог іпотекодержателя).

Відповідно до п. 1.1. Договору про задоволення вимог іпотекодержателя у зв`язку з укладанням між ТОВ УНІВЕРСАМ ТОПОЛЯ- новим кредитором та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ФК ФАКТОР ГРУП- первісним кредитором Договору про відступлення прав вимоги (цесії) №22/2017-КБЕ-Ц від 07.11.2017 р. за умовами якого Первісний Кредитор відступив Новому Кредитору право вимоги за кредитним договором №ВКЛ 88/10 від 17 травня 2010 року, з урахуванням усіх змін та доповнень внесених до нього, а також Договору про відступлення права вимоги за Іпотечними договорами, посвідченого 07 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабаєвою А.А. та зареєстровано в реєстрі за №1717, на підставі ст. ст. 36, 37 Закону України Про іпотеку, Сторони досягли згоди про задоволення вимог ТОВ УНІВЕРСАМ ТОПОЛЯ в позасудовому порядку шляхом передачі ПАТ ДЗАК і набуття ТОВ УНІВЕРСАМ ТОПОЛЯ права власності на предмет іпотеки.

Згідно п.п. 1.2., 1.4 Договору про задоволення вимог іпотекодержателя предметом іпотеки за Договором іпотеки (далі Предмет іпотеки), право власності на який ТОВ УНІВЕРСАМ ТОПОЛЯ набуває в рахунок виконання зобов`язань за Кредитним договором №ВКЛ 88/10 від 17.05.2010 р., укладеного між ПАТ ДЗАК та ПАТ ВТБ Банк стосовно виконання зобов`язань, щодо повного та вчасного повернення кредиту в сумі 2 700 000 дол. США у строк до 15.05.2013 р. (включно), є:

- будівля корпусу №1 цех №2 та №10 (1 Б), загальною площею 24 608,2 м.кв., за адресою Львівська область, місто Дрогобич, вул. Гайдамацька, буд. 22, реєстраційний номер об`єкту нерухомості 6, номер об`єкту в РПВН 3237847;

- будівля корпусу №3 цех № 5 (1 Н), загальною площею 3572,2 м.кв. за адресою Львівська область, місто Дрогобич, вул. Гайдамацька, буд. 22, реєстраційний номер об`єкту нерухомості 6, номер об`єкту в РПВН 32378105;

- будівля гальванічного цеху цех №8 (2 Л), загальною площею 4220,8 м.кв., за адресою Львівська область, місто Дрогобич, вул. Гайдамацька, буд. 22, реєстраційний номер об`єкту нерухомості 6, номер об`єкту в РПВН 25191351;

- будівля цеху гідроциліндрів цех №8 (1 М), загальною площею 2638,0 м.кв., за адресою Львівська область, місто Дрогобич, вул. Гайдамацька, буд. 22, реєстраційний номер об`єкту нерухомості 6, номер об`єкту в РПВН 32378801;

- будівля корпусу №3 цех №8 (1 Л), загальною площею 3437,9 м.кв., за адресою Львівська область, місто Дрогобич, вул. Гайдамацька, буд. 22, реєстраційний номер об`єкту нерухомості 6, номер об`єкту в РПВН 32378320;

- будівля адміністративно-побутових корпусу №1 цехів №2 та №10 з перехідними галереями (З А), загально площею 5408,5 м.кв., за адресою Львівська область, місто Дрогобич, вул. Гайдамацька, буд. 22, реєстраційний номер об`єкту нерухомості 6, номер об`єкту в РПВН 32378409;

- будівля побутових приміщень корпусу №3 цехів №5 та №8 з їдальнею та переходом (ЗК), загально площею 1908,1 м.кв., за адресою Львівська область, місто Дрогобич, вул. Гайдамацька, буд. 22, реєстраційний номер об`єкту нерухомості 6, номер об`єкту в РПВН 32378916;

- будівля котельної (басейну) (1 Г), загальною площею 182,0 м.кв., за адресою Львівська область, місто Дрогобич, вул. Спортивна, буд. 2а, реєстраційний номер об`єкту нерухомості 6, номер об`єкту в РПВН 32378695;

- будівля корпусу басейну Синевір /павільйон ванн/ (2 А), загальною площею 1048,1 м. кв.; чаша плавального басейну (В), зови. розм. 50,9 х 22,12 (В); навіс з кладовою (1Б) загальною площею 33,2 м.кв., за адресою Львівська область, місто Дрогобич, вул. Спортивна, буд. 2А, реєстраційний номер об`єкту нерухомості 6, номер об`єкту в РПВН 12553895.

Відповідно до п. 3.1., 3.2. Договору про задоволення вимог Іпотекодержателя встановлено, що ТОВ УНІВЕРСАМ ТОПОЛЯ набув Предмет іпотеки у власність за ринковою вартістю 14 540 777,00 грн. без ПДВ, визначеною на підставі оцінки, складеної суб`єктом оціночної діяльності згідно із Звітом про оцінку вартості основних фондів, що знаходяться на балансі ПАТ ДЗАК складеним суб`єктом оціночної діяльності Правобережною товарною біржою (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 225/17 від 21 березня 2017 року, виданий ФДМ України).

Предмет іпотеки передається у власність Іпотекодержателя в рахунок повного виконання Іпотекодавцем своїх зобов`язань за Кредитним договором.

Ухвалою господарського суду від 23.05.2018 заяву Приватного акціонерного товариства ЮНІКОН в частині визнання кредиторських вимог задоволено частково. Визнано вимоги Приватного акціонерного товариства ЮНІКОН у розмірі 1 376 240,68 грн. з шостою чергою задоволення та 3 524,00 грн. судового збору з першою чергою задоволення.

Відтак, починаючи з 23.05.2018 року позивач відповідно до статті 1 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», який діяв на той момент, отримав статус кредитора і став учасником справи № 908/2609/17 про банкрутство ПАТ ДЗАК.

Предметом спору в даній справі є визнання недійсним Договору.

В позовній заяві у розділі додатки Позивач зазначив, що Договір про задоволення вимог іпотекодержателя додається у вигляді фотокопії і наявний у матеріалах судової справи №908/2609/17 про банкрутство ПАТ ДЗАК.

Згідно частини першої статті 9 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 13 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами та обов`язками, серед яких, в тому числі - мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії, брати участь в господарських засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення господарському суду, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, заперечувати проти клопотань і доводів інших учасників судового процесу, оскаржувати судові рішення господарського суду в установленому цим Кодексом порядку, а також користуватися іншими процесуальними правами, наданими їм цим Кодексом.

Сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами відповідно до статті 43 ГПК України, виявляти взаємну повагу до прав і охорошованих законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Таким чином, починаючи з 23.05.2018 року позивач отримав змогу ознайомитись з матеріалами справи №908/2609/17 про банкрутство ПАТ ДЗАК, зробити з неї витяги, зняти копії та у випадку, якщо він вважає, що діями Боржника порушені його права кредитора, подати до господарського суду позов про визнання недійсним Договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Матеріали справи №908/2609/17 про банкрутство ПАТ ДЗАК підтверджують, що позивач активно користувався правами кредитора: подавав до ліквідатора Боржника запити щодо його майнового стану, подавав до суду скарги на дії ліквідатора та приймав участь практично в усіх засіданнях судів різних інстанцій по даній справі.

Частина 1 статті 3 ЦПК України гарантує кожній особі право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Із чіткого змісту наведених норм права та відповідно до усталеної судової практики Верховного Суду України право на позов в особи виникає тоді, коли її право, свобода чи інтерес або порушені, або невизнані, або оспорюються.

Судовий захист передбачає здійснення правосуддя з метою захисту або відновлення порушених оспорюваних прав і свобод. Право на судовий захист не є абсолютним, однак держава має забезпечити доступ до правосуддя в такий спосіб або такою мірою, щоб саму суть цього права не було порушено.

Згідно з п. 5 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до ст.ст. 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правовику недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена однією зі сторін правочину, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

З наведеного вбачається, що законодавство надає право звертатися до суду лише тим особам, права, свободи та законні інтереси яких уже порушено, невизнано або оспорюють станом на дату пред`явлення позову.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у наявності в особи, яка звернулася за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу; установити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (установити факт порушення), і визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто обов`язковою умовою судового захисту є наявність порушених прав та охорошованих законом інтересів безпосередньо позивача з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, для захисту якого подано позов.

Цієї ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 28.02.2018 р. по справі № 910/21160/16, де зазначено, що правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав та охорошованих законом інтересів, а право особи на позов виникає після того, як відповідач порушить її права, тобто захисту підлягає вже порушене право. Те, що немає порушеного права, є самостійною підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктивних прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (висновок, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі № 800/301/16).

Відсутність спору, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту (висновок, сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №802/2474/17- а; провадження №11-1081апп18).

У постанові по справі № 705/5060/18 Верховний Суд зазначив про таке. Відповідно до ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом. Згідно зі ст.129 Конституції основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Прецедснтними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28.10.98 та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001. У них зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду, за своєю природою, потребує регулювання з боку держави. Якщо в законі визначено порядок учинення певних дій, такий порядок у силу вимог вітчизняного законодавства повинен дисциплінувати осіб, котрі звертаються до суду, та не допускати входження процесу в безладний рух, оскільки право на суд не є абсолютним.

Таким чином, подання Позивачем, який є кредитором у справі про банкрутство Боржника з 23.05.2018 року, позову про визнання недійсним Договору про задоволення вимог іпотекодержателя після спливу більше 4-х років з дати, коли йому стало відомо про порушення, на його думку, прав кредитора Боржника, є недобросовісним користуванням належними позивачу процесуальними правами, і відповідно, порушенням ним статті 43 ГПК України.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини (зазначений висновок був сформований ще в Постанові Верховного суду України від 29 жовтня 2014 р. у справі № 6-152цс14).

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що у випадку пред`явлення позову особою, право якої порушене, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі № 357/9328/15- ц (провадження № 14-460цс18).

Між тим, для визначення початку перебігу виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) фактори. При цьому, правило частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення строку, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Аналогічні правові позиції Верховного Суду України викладені у справах № 6- 2469цс16 від 16.11.2016 року; № 6-832цс15 від 28.09.2016 року; № 6-2165цс15 від 14.09.2016 року; № 6-152цс14 від 29.10.2014 року; № 6-1503цс16 від 21.12.2016 року; № 6- 3029цс16 від 8.06.2016 року.

Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року № 6-2667цс16, Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 07 листопада 2018 року (справа № 0907/2-7453/2011, провадження № 61-6321св18), Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 21 серпня 2018 року (справа № 288/1361/15-ц, провадження № 61-4212св18).

В пункті 1.2. постанови пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» № 13 від 29.05.2013 року зазначено, що за змістом частини другої статті 9 ЦК України та частини першої статті 223 ГК України позовна давність має застосовуватися до вимог, що випливають з майново-господарських зобов`язань, визначених статтею 175 ГК України.

Окрім цього, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

В пункті 2.1. постанови пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» № 13 від 29.05.2013 року зроблено висновок про те, що враховуючи той факт, що Законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності, заява про її застосування може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного (позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 09.04.2019 по справі №912/1104/18 (ЄДРСРУ № 81081514) та підтримана в постанові Верховного Суду у складі колегії судців Касаційного господарського суду від 20 вересня 2019 року по справі № 904/4342/18 (ЄДРСРУ № 84420963).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: 1) забезпечувати юридичну визначеність і осгаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та 2) запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»),

Як зазначалось Позивач 23.05.2018 року став кредитором у справі про банкрутство ПАТ «ДЗАК», тому за наявності підстав для захисту його порушених прав мав право подати даний позов у строк до 24.05.2021 року.

Таким чином, позивачем пропущено строк позовної давності щодо пред`явлення вимог про визнання недійсним Договору про задоволення вимог інотекодержателя, що згідно ч.4 ст.267 ЦК є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог повністю.

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 7, 9 Кодексу України з процедур банкрутств, ст. ст. 46, 74, 80, 123, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

У зв`язку із введенням із 05 год. 30 хв. 24.02.22 воєнного стану в Україні Указом Президента України від 24.02.22 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» через військову агресію Російської Федерації проти України … повний текст рішення складено 29.11.2022.

Суддя О.О. Юлдашев

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.