ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2022 р. Справа№ 910/8646/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Скрипки І.М.

секретар судового засіданні: Бендюг І.В.,

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 15.11.2022,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Київської міської ради

на рішення Господарського суду міста Києва

від 04.07.2022 (повний текст складено 01.09.2022)

у справі № 910/8646/19 (суддя Вікторія ДЖАРТИ)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Блакитна хвиля"

до Київської міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про визнання укладеною додаткової угоди,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

У липні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Блакитна Хвиля" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради про визнання укладеною додаткової угоди в редакції, викладеній у позовній заяві.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки, позивач направив відповідачу лист з метою поновлення строку дії вказаного договору, проте, відповідач, розглянувши звернення позивача, не вчинив дій, передбачених чинним земельним законодавством.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.11.2019 у справі № 910/8646/19, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2020, позов задоволено у повному обсязі. Визнано укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 22.11.2007 в редакції, викладеній у резолютивній частині рішення місцевого господарського суду.

Господарські суди виходили з того, що незважаючи на відсутність набуття позивачем права на поновлення договору оренди землі на підставі частин 1- 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" з причин недотримання вимог частини 3 статті 33 цього ж Закону (до листа повідомлення про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі не долучено проект додаткової угоди), позивач все ж таки на підставі частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" набув право на поновлення договору оренди на той самий строк і на тих самих умовах з огляду на виконання належним чином умов договору оренди, продовження користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди та відсутністю протягом одного місяця після закінчення строку дії цього договору заперечень Відповідача стосовно його поновлення.

При цьому, суди зазначили, що повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", не вимагається.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.11.2021 касаційну скаргу Київської міської ради задоволено частково, постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2019 у справі № 910/8646/19 скасовані. Справу № 910/8646/19 направлено на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Верховний суд визнав помилковим і таким, що не відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постановах від 22.09.2020 у справах № 313/350/16-ц і № 159/5756/18, висновок судів попередніх інстанцій про те, що наразі наявні умови для поновлення спірного договору оренди на підставі положень частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній до 15.07.2020), оскільки позивач як орендар, який належно виконував свої обов`язки за договором, продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору та відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку договору.

Суди ухвалюючи судові рішення у цій справі, мали достеменно встановити обставини щодо попереднього (в строки встановлені законом або договором) до спливу строку спірного договору оренди землі звернення орендаря до орендодавця з листом-повідомленням про намір продовжити відносини оренди землі, з долученням до нього (листа-повідомлення) проекту додаткової угоди, та надати таким обставинам правову оцінку, оскільки наведене має суттєве значення для правильного вирішення спору про поновлення договору оренди землі на підставі положень частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", чого судами зроблено не було.

З огляду на зазначене, касаційна інстанція вважає передчасним висновок судів про те, що наразі наявні підстави для поновлення спірного договору оренди на підставі положень частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній до 15.07.2020).

Під час нового розгляду, рішенням Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі №910/8646/19 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Блакитна Хвиля» задоволено.

Визнано укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 22.11.2007, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.З. та зареєстрованого в реєстрі за №335, а також зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис від 05.03.2008 за №72-6-00493 у книзі записів державної реєстрації договорів, в редакції, яка зазначена позивачем у п.3 прохальної частини позову.

Приймаючи рішення щодо задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач продовжив користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди земельної ділянки від 22.11.2007 та належним чином виконувати свої зобов`язання в частині сплати орендної плати, неодноразово звертався до відповідача із листами про намір реалізувати своє переважне право на поновлення договору оренди, а відповідач протягом одного місяця після закінчення строку договору не направив позивачу листа-повідомлення про заперечення стосовно його поновлення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Київська міська рада звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, мотивуючи свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального права та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не прийнято до уваги та не проаналізовано наступні доводи відповідача:

- у мотивувальній частині рішення не зазначено підстав відхилення паперової версії електронного документу (електронної сканованої копії листа позивача від 05.09.2017 № 7, яка зберігається у електронному вигляді у системі СЕД АСКОД), наданого представником відповідача електронної, не врахував відмінності у оформленні зазначеного листа. Вказана обставина, на думку апелянта, є суттєвою для правильного вирішення спору, адже відкритим залишається питання, яким чином у кримінальному провадженні № 0000062 лист-клопотання позивача зміст якого, викладений на 2 аркуші, суттєво відрізняється від 2-го аркушу клопотання позивача, розпорядником якого є відповідач.

- позивач сплачував орендну плату у розмірі, який є значно меншим, ніж передбачений законодавцем.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Заперечуючи проти вимог апеляційної скарги, позивач подав відзив, у якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення - без змін. Так, позивач зазначає, що судом першої інстанції було прийнято законне, обґрунтоване рішення, що ухвалено на підставі належних та допустимих доказів, а також судом були виконані вказівки Верховного Суду від 18.11.2021 у цій справі.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджено матеріалами справи, 22.11.2007 між Товариством з обмеженою відповідальністю Блакитна Хвиля (орендарем) та Київською міською радою (орендодавцем) було укладено договір оренди земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.З. та зареєстрованим в реєстрі за №335, а також зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис від 05.03.2008 за №72-6-00493 у книзі записів державної реєстрації договорів (далі - договір оренди).

Відповідно до п.1.1 договору оренди орендодавець, на підставі рішення Київської міської ради від 12.07.2007 №1111/1772, за актом приймання-передачі передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку (далі - об`єкт оренди або земельна ділянка), визначену цим договором.

Згідно з п.2.1 договору оренди об`єктом оренди відповідно до цього договору є земельна ділянка з наступними характеристиками:

- місце розташування - вул. Кадетський Гай у Солом`янському районі м. Києва;

- розмір - 8,4300 га;

- цільове призначення - для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового комплексу з вбудованими приміщеннями та об`єктами громадського обслуговування, торгівлі, підземними та наземними паркінгами;

- кадастровий номер - 8 000 000 000:72:240:0017.

Згідно з витягом з технічної документації №10-1179.9/2007 Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) від 13.11.2007 за №459 нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 15410427,27 грн (п.2.2 договору оренди).

Пунктом 3.1 договору передбачено, що договір укладено на 10 (десять) років.

Відповідно до п.6.1 договору оренди передача земельної ділянки здійснюється за актом приймання-передачі об`єкта оренди в день державної реєстрації цього договору.

Згідно з п.6.2 договору оренди право на оренду земельної ділянки виникає після державної реєстрації цього договору.

На виконання умов укладеного сторонами договору оренди земельна ділянка була передана у користування позивача, що підтверджується актом приймання-передачі земельної ділянки від 05.03.2008.

Відповідно до п.11.1 договору оренди всі зміни та/або доповнення до цього договору вносяться за згодою сторін. Згодою або запереченням орендодавця на зміни та/або доповнення до цього договору, є його рішення, прийняте в установленому законодавством порядку.

Згідно з п.11.7 договору оренди поновлення договору:

- після закінчення строку, на який було укладено цей договір, орендар, за умови належного виконання своїх обов`язків, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за 3 (три) місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

- у разі поновлення договору на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін.

Таким чином, з урахуванням наведеного, строк дії договору оренди земельної ділянки, укладеного сторонами 22.11.2007, державна реєстрація якого відбулась 05.03.2008, сплив 05.03.2018, а позивач повинен був письмово повідомити про намір продовжити його дію не пізніше, ніж 05.12.2017.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до голови Київради з листом №9 від 30.11.2017 про продовження строку оренди земельної ділянки, в якому, з огляду на приписи чинного законодавства щодо переважного права на продовження орендних правовідносин та положення п.11.7 укладеного сторонами договору, просив продовжити дію спірного договору оренди на сім років.

Перелік додатків до вищевказаного листа №9 від 30.11.2017 включав: копію договору оренди земельної ділянки, копію рішення Київради від 12.07.2007 №1111/1772, копію постанови Київського апеляційного господарського суду від 18.06.2014 №910/16306/13, копію постанови Вищого господарського суду України від 14.08.2014, копію постанови Верховного Суду України від 21.01.2015 по справі №910/16306/13, копію постанови Київського апеляційного господарського суду від 10.06.2015 №910/265/15-г, копію постанови Вищого господарського суду України від 28.07.2015, копію декларації про початок виконання підготовчих робіт за №КВ 78, копія договору №15/04-13 від 15.04.2013 на проведення проектних та передпроектних робіт, копії платіжних доручень по сплаті за передпроектні та проектні роботи Товариством з обмеженою відповідальністю «Блакитна Хвиля».

Зазначений лист був отриманий відповідачем 04.12.2017, про що свідчить відбиток реєстрації вхідної кореспонденції на такому листі позивача.

У відповідь Київська міська рада направила лист №4 від 21.12.2017, в якому вказала, що відповідно до постанов Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області від 03.09.2010 та 15.11.2012 вказану в листі позивача (спірну) земельну ділянку визнано речовим доказом у кримінальних справах №1601 та №1663 та накладено на неї арешт. Крім цього, відповідно до детального плану території в межах вулиць Народного ополчення, Ернста, Івана Пулюя, вздовж річки Совки та верхнього каскаду Совських ставків у Солом`янському районі м. Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 20.12.2016 №681/1685, територія за функціональним призначенням належить до території парку Балка Проня. Відповідно до Генерального плану міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 №370/1804 Про затвердження Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, територія за функціональним призначенням відноситься до території зелених насаджень загального користування. Враховуючи викладене, лист Товариства з обмеженою відповідальністю Блакитна Хвиля не підлягає розгляду по суті.

В подальшому, у липні місяці 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Блакитна Хвиля» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Київської міської ради про визнання договору оренди земельної ділянки від 22.11.2007, укладеного між сторонами даного спору щодо земельної ділянки, площею 8,4300 га (кадастровий номер :72:240:0017) по вул. Кадетський Гай у Солом`янському районі міста Києва, для будівництва експлуатації та обслуговування житлового комплексу з вбудованими приміщеннями та об`єктами громадського обслуговування, торгівлі, підземними та наземними паркінгами - поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, у зв`язку з чим Господарським судом міста Києва було відкрито провадження у справі №910/9044/18.

Позовні вимоги позивача у справі №910/9044/18 були мотивовані положеннями частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» та тим, що позивач після закінчення строку дії договору продовжив користуватись земельною ділянкою та належним чином виконувати обов`язки орендаря, визначені договором, а відтак, з огляду на відсутність відповідних заперечень з боку відповідача упродовж одного місяці після закінчення строку дії договору, позивач вважав свої позовні вимоги обґрунтованими.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 у справі №910/9044/18 у задоволені позову відмовлено повністю.

Висновки суду першої інстанції у справі №910/9044/18 про відмову у позові мотивовані тим, що позивач, звертаючись до відповідача з листом-повідомленням №9 від 30.11.2017 про поновлення договору оренди землі, не долучив до вказаного листа проект додаткової угоди та доказів протилежного суду не надав, що за приписами частини 3 статті 33 Закону України «Про оренду землі» є обов`язковим для застосування процедури поновлення договору оренди землі на новий строк шляхом реалізації переважного права орендаря перед іншими особами (частини 1- 5 вказаної статті). Поряд з цим, у вищевказаному листі-повідомленні №9 від 30.11.2017 про поновлення договору оренди позивач просив продовжити дію спірного договору оренди землі строком на 7 років, у той час, як умовами вказаного договору передбачено, що строк дії договору становить 10 років. Таким чином, позивач просив продовжити строк дії договору на інших умовах, ніж встановлено договором, і така зміна стосується істотних умов договору, що унеможливлює застосування положень про автоматичну пролонгацію спірного договору в порядку, передбаченому частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.02.2019, рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 у справі №910/9044/18 скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено повністю, визнано договір оренди земельної ділянки від 22.11.2007, укладений між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Блакитна Хвиля» щодо земельної ділянки, площею 8,4300 га (кадастровий номер :72:240:0017) вул. Кадетський Гай у Солом`янському районі міста Києва, для будівництва експлуатації та обслуговування житлового комплексу з вбудованими приміщеннями та об`єктами громадського обслуговування, торгівлі, підземними та наземними паркінгами - поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Приймаючи постанову про скасування рішення у справі №910/9044/18 з прийняттям нового рішення про задоволення позову, апеляційна інстанція виходила з того, що позивач більше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору оренди землі (30.11.2017) направив до голови Київради лист-повідомлення про поновлення цього договору разом із проектом відповідної додаткової угоди, а отже на думку апеляційної інстанції, орендар земельної ділянки належним чином виконав свій обов`язок щодо повідомлення орендодавця не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору про намір його поновити, як це передбачено умовами договору оренди та не суперечить положенням частини 2 статті 33 Закону України «Про оренду землі», а крім того, відповідачем не спростовано, що протягом строку дії договору оренди, а також після закінчення строку його дії, позивач продовжував користуватися земельною ділянкою та сплачував орендну плату за неї, а докази заперечення протягом строку, встановленого ч.6 ст.33 Закону України Про оренду землі відсутні.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції у справі №910/9044/18 визнав, що лист №4 від 21.12.2017 Київської міської ради не містить конкретних посилань на порушення закону позивачем, а також не містить жодних заперечень щодо умов договору. Тому апеляційний суд відхилив цей лист у якості відмови орендодавця у поновленні договору або його заперечень щодо поновлення договору оренди, оскільки лист не містить таких заперечень, а лише містить посилання на те, що лист-повідомлення позивача не підлягає розгляду по суті, тобто звернення позивача не було розглянуто по суті взагалі, що є порушенням норм чинного законодавства. Крім того, оскільки в листі № 4 від 21.12.2017 Київради не міститься заперечень щодо відсутності проекту додаткової угоди, суд апеляційної інстанції у справі №910/9044/18 відхилив висновок суду першої інстанції щодо не направлення позивачем проекту додаткової угоди при тому, що з листа №9 від 30.11.2017 вбачається, що додатком до нього є проект додаткової угоди.

Постановою Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №910/9044/18 постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.02.2019 у справі №910/9044/18 скасовано, рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2018 у справі №910/9044/18 залишено в силі.

При цьому у постанові Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №910/9044/18 колегія суддів визнала обґрунтованими висновки апеляційного суду про те, що лист Київської міської ради №4 від 21.12.2017 не може бути визнаний саме відмовою орендодавця у поновленні договору або його запереченнями щодо поновлення договору оренди, оскільки лист не містить таких заперечень, а лише містить посилання на те, що лист-повідомлення позивача не підлягає розгляду по суті, тобто звернення позивача не було розглянуто по суті взагалі, що не відповідає положенням чинного законодавства, зокрема частині 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі». При цьому, касаційний суд прийняв до уваги встановлені апеляційним судом факти, що в листі №4 від 21.12.2017 Київської міської ради не містяться конкретні посилання на порушення закону позивачем, а також жодні заперечення щодо умов договору; заперечення саме щодо відсутності проекту додаткової угоди.

У той же час, за висновками суду касаційної інстанції позовна вимога у справі № 910/9044/18 була сформульована наступним чином: визнати договір оренди земельної ділянки від 22.11.2007, укладений між сторонами даного спору щодо земельної ділянки, площею 8,4300 га (кадастровий номер :72:240:0017) по вул. Кадетський Гай у Солом`янському районі міста Києва, для будівництва експлуатації та обслуговування житлового комплексу з вбудованими приміщеннями та об`єктами громадського обслуговування, торгівлі, підземними та наземними паркінгами - поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, однак ні заявлений у справі позов (зокрема його прохальна частина), ні його додатки не містили проекту додаткової угоди до договору оренди від 22.11.2007, умови якої суд мав би затвердити у випадку задоволення позовних вимог, як і взагалі матеріали справи не містять будь-якого проекту додаткової угоди.

Як зауважив суд касаційної інстанції у постанові від 04.06.2019 у справі №910/9044/18, поновлення договору оренди землі в судовому порядку у передбачений статтею 33 Закону України «Про оренду землі» спосіб вимагає укладення додаткової угоди між сторонами, як єдиної підстави продовження орендних правовідносин, що безпосередньо випливає зі змісту зазначеної правової норми, а отже належним способом захисту порушеного права у цьому випадку є позов про визнання укладеною додаткової угоди із викладенням її змісту, оскільки сама по собі вимога про визнання договору оренди землі поновленим за своєю суттю є встановленням факту, який має юридичне значення, і не може забезпечити захисту порушеного права позивача в силу імперативного припису про обов`язковість оформлення поновлення договору оренди саме шляхом укладення додаткової угоди, що, власне, і може бути предметом розгляду в суді (частина 8 статті 33 Закону України «Про оренду землі»), а позивачем у справі №910/9044/18 обрано невірний та неефективний спосіб захисту своїх порушених прав.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відтак, встановлені судовими рішення у справі №910/9044/18 факти та обставини не потребують додаткового доказування при розгляді даної справи.

Станом на день розгляду справи додаткова угода про поновлення договору оренди укладена не була, що і стало підставою для звернення ТОВ "Блакитна Хвиля" до суду з даним позовом.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову, з огляду на таке.

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, враховуючи до уваги висновки Верховного Суду в постанові від 18.11.2021, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

За змістом частини 2 статті 792 Цивільного кодексу України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства - Земельним Кодексом України, Законом України "Про оренду землі".

Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до частини першої статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється, зокрема, шляхом укладання договору оренди земельної ділянки.

Законом України "Про оренду землі" визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Об`єктом оренди є земельна ділянка.

Відповідно до частини першої статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Частиною першою статті 31 Закону передбачено, що договір оренди припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Утім, згідно з частинами 1-3 статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній до 15.07.2020) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

Відповідно до частин 4, 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній до 15.07.2020) при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній до 15.07.2020) передбачено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Частинами 8, 11 статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній до 15.07.2020) передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

При цьому положення статті 33 зазначеного Закону визначають алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та передбачені певні правові запобіжники для захисту орендаря, як більш уразливої сторони в цих правовідносинах, від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря.

Так, дійсний орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин. Маючи такий намір, він (орендар) зобов`язаний до закінчення строку оренди землі повідомити про це орендаря та надіслати проект додаткової угоди. Мета такого повідомлення - запобігання укладення орендодавцем договору оренди з іншою особою у зв`язку з відсутністю в нього інформації про наявність наміру в дійсного орендаря продовжувати орендні правовідносини. При цьому таке завчасне повідомлення з надсиланням проекту додаткової угоди є передумовою для зміни сторонами умов договору оренди під час його поновлення (укладення на новий строк). Орендодавець, розглянувши у місячний термін таке повідомлення і проект додаткової угоди, за необхідності узгодивши з орендарем істотні умови, зобов`язаний або укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, або повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень щодо поновлення договору оренди землі шляхом надсилання листа-повідомлення про прийняте рішення.

Тобто стаття 33 Закону України «Про оренду землі» фактично об`єднує два самостійні випадки поновлення договору оренди землі на підставі частин 1-5 та 6, які мають самостійні правові конструкції.

Позовні вимоги заявлено саме на підставі положень частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Так, частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на пролонгацію договору).

При цьому додаткова угода про поновлення договору оренди землі має бути укладена в обов`язковому порядку, а за наявності відмови чи ухилення орендодавця від її укладення після дотримання усіх перелічених вище умов - орендар може оскаржити такі дії орендодавця в судовому порядку.

Тобто виникненню в орендодавця обов`язку прийняти рішення про поновлення договору оренди землі або про наявність заперечень щодо такого поновлення договору з надсиланням відповідного листа-повідомлення має передувати звернення орендаря з повідомленням про намір продовжити орендні правовідносини, до якого має бути додано проект додаткової угоди. Факт порушення орендодавцем місячного терміну для направлення орендареві листа-повідомлення про прийняте ним рішення у відповідь на вчасно надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди дає орендареві підстави розраховувати на можливість поновлення договору оренди землі в силу закону, а саме частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі»). І саме у такому випадку відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як «мовчазну згоду» орендодавця на поновлення договору та той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц (провадження № 14-65цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 530/212/17 (провадження № 14-330цс18), згідно з яким для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12/136гс19), предметом позову в якій було визнання поновленим договору оренди землі у запропонованій редакції на підставі частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі», Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову, зокрема, з огляду на те, що позивач дотримався процедури повідомлення орендодавця про намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк, надавши проект додаткової угоди за п`ятдесят днів до закінчення строку дії договору, належним чином виконавши свій обов`язок щодо повідомлення орендодавця про намір його поновити. Крім цього, позивач продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору.

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові від 22.09.2020 у справі № 159/5756/18 відступила від висновку Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду, викладеного у постанові від 10 вересня 2018 року у справі № 920/739/17, а саме стосовно тверджень про необов`язковість повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з надсиланням проекту додаткової угоди для виникнення підстави поновлення договору, передбаченої частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Аналогічного змісту правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 22.09.2020 по справі № 313/350/16-ц.

На виконання пункту 6.18 постанови Верховного Суду від 18.11.2021 у даній справі, судом було з`ясовано під час розгляду справи, що позивач звертався до Київської міської ради листом № 7 від 05.09.2017 (а.с. 15-16, т. 4), до якого було додано лист-повідомлення про поновлення договору оренди земельної ділянки (а.с. 17, т.4) та проект додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки (а.с. 18-23, т. 4.).

Разом з тим, апелянт вказує, що в матеріалах справи наявні копії листа позивача від 05.09.2017 № 7, які відміняються між собою у оформленні.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.01.2022 через канцелярію Господарського суду міста Києва відповідачем було подано узагальнені письмові пояснення від 06.01.2021 № 08/230-б/н, до яких додано світлофотокопії листів позивача від 05.09.2017 № 7; від 30.11.2017 № 9.

В наданій відповідачем світлофотокопії листа позивача від 05.09.2017 № 7 - відсутні додатки, водночас у наданій позивачем копії цього ж листа наявні додатки, у тому числі проект додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки (а.с. 15-16, том 4).

У зв`язку із наявною розбіжністю копії листа ТОВ «Блакитна Хвиля» від 05.09.2017 № 7 щодо додатків, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва від 17.01.2022 із заявою про забезпечення доказу, оригінал якого було вилучено у відповідача (лист позивача від 05.09.2017 № 7) на підставі ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 14.12.2021 № 759/28136/21 (в матеріалах справи).

Так, ухвалою 24.01.2022 місцевим господарським судом було витребувано у Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській завірену належним чином копію листа-повідомлення ТОВ «Блакитна Хвиля» від 05.09.2017 № 7 (з додатками у разі їх наявності), який був вилучений у Департаменті земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 14.12.2021 № 759/28136/21.

На виконання вказаної ухвали 09.02.2022 Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській було надано витребувану копію листа № 7 від 05.09.2017 (а.с. 207-208, т. 4), з якої вбачається, що вказаний лист був зареєстрований Київською міською державною адміністрацією 07.09.2017 за № 31582. До того ж «додатками» до вказаного листа значиться лист-повідомлення про поновлення договору оренди земельної ділянки на 1 аркуші та проект додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки, підписаний та скріплений печаткою орендаря на 6 аркушах. Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській було вказано, що додатки не вилучались.

Колегія суддів критично відноситься до доводів апелянта стосовно того, що судом першої інстанції не зазначено підстав відхилення наданих ним копій документів, оскільки судом прийнято до уваги належним чином завірену Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській копію листа ТОВ «Блакитна Хвиля» від 05.09.2017 № 7, виготовлену з оригіналу, який був вилучений у Департаменті земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в межах кримінального провадження №0000062.

Вказані вище обставини спростовують доводи відповідача про ненадання ТОВ «Блакитна Хвиля» проекту додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки, оскільки надана копія вилученого Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській листа № 7 від 05.09.2017 містить вказівку на додатки.

Крім того, позивач направив відповідачу лист № 9 від 30.11.2017, в якому повідомив Київську міську раду, як орендодавця, про намір продовжити дію договору оренди земельної ділянки, своєчасно, в межах строків встановлених приписами чинного земельного законодавства та умов укладеного сторонами договору.

Як зазначалось вище, згідно з частиною 8 статті 33 Закону України «Про оренду землі» додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що даною нормою не передбачено, що договірні стосунки з оренди припиняються через місяць, якщо сторони таку додаткову угоду не укладуть.

Належним способом захисту порушеного права у цьому випадку є позов про визнання укладеною додаткової угоди із викладенням її змісту, оскільки сама по собі вимога про визнання договору оренди землі поновленим за своєю суттю є встановленням факту, який має юридичне значення, і не може забезпечити захисту порушеного права позивача в силу імперативного припису про обов`язковість оформлення поновлення договору оренди саме шляхом укладення додаткової угоди, що, власне, і може бути предметом розгляду в суді (частина 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі").

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №910/9044/18.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постановах від 26.05.2020 у справі № 908/299/18 та від 31.08.2021 у справі №903/1030/19 зазначила, що якщо орендодавець відмовляється чи ухиляється від укладення додаткової угоди до договору оренди землі, обов`язковість укладення якої передбачена частиною восьмою статті 33 Закону України «Про оренду землі», то належним способом захисту порушеного права є визнання укладеною додаткової угоди із викладенням її змісту.

Суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеним у постановах від 26.05.2020 у справі № 908/299/18, 04.06.2019 у справі №910/9044/18, 31.08.2021 у справі №903/1030/19, так як передбачає визнання укладеною в судовому порядку додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки.

Тобто, позовні вимоги позивача спрямовані на захист своїх порушених прав шляхом укладення додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки (на тих самих умовах та на той самий строк).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач продовжив користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди земельної ділянки від 22.11.2007 та належним чином виконувати свої зобов`язання в частині сплати орендної плати, неодноразово звертався до відповідача із листами про намір реалізувати своє переважне право на поновлення договору оренди, а відповідач протягом одного місяця після закінчення строку договору не направив позивачу листа-повідомлення про заперечення стосовно його поновлення.

Доводи апелянта про те, що позивач сплачує орендну плату у меншому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляну на таке.

Згідно з пунктом 287.7. ст. 287 Податкового кодексу України у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

Відповідно до пункту 288.1. статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Пунктом 288.4. ст. 288 Податкового кодексу України передбачено, що розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Окрім того, судовою палатою для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.04.2018 у справі № 910/7905/17 здійснено правовий висновок, а саме, у контексті спірних земельних правовідносин, пов`язаних зі зміною розміру орендної плати за земельну ділянку комунальної власності міста Києва, норми статей 632, 651 Цивільного кодексу України, статті 288 Податкового кодексу України та статті 30 Закону України «Про оренду землі» повинні розумітися і застосовуватися таким чином:

«Зміна розміру орендної плати (у відсотках від нормативно-грошової оцінки), оформлена додатками до рішень Київської міської ради про бюджет міста Києва на певний рік, не може вважатися законодавчою підставою для внесення змін до договору оренди землі в частині розміру орендної плати, оскільки цими рішеннями законодавчо не встановлюються граничні (мінімальний та максимальний) розміри орендної плати за земельні ділянки комунальної власності. Водночас зазначені рішення Київської міської ради можуть бути підставою для внесення змін до договору оренди землі, якщо сторони договору оренди визначили безпосередньо в самому договорі таку підставу для перегляду розміру орендної плати, що узгоджується з принципом свободи договору, встановленим статтями 3, 6, 627 Цивільного кодексу України».

Зазначене, також знайшло своє підтвердження у правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 635/4233/19 від 09.11.2021, де підставою для перегляду розміру (ставки) орендної плати за земельну ділянку комунальної власності має бути саме законодавча зміна граничного (мінімального чи максимального) розміру такої плати або зміна розміру земельного податку, а не рішення органів місцевого самоврядування.

Такі рішення можуть бути підставою для внесення змін до договору оренди землі, якщо сторони договору оренди безпосередньо в самому договорі передбачили таку підставу для зміни розміру орендної плати, що узгоджується з принципом свободи договору.

Колегія суддів звертає увагу, що сторони не вносили зміни до п. 4.2 договору про оренду земельної ділянки від 22.11.2007 № 72-6-00493 щодо зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Таким чином, позивач належними доказами довів наявність обставин, з якими пов`язується поновлення договору оренди у відповідності до частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" та своє право на визнання укладеною додаткової угоди у запропонованій ним редакції щодо поновлення строку дії договору оренди земельної ділянки від 22.11.2007.

Отже, наведеними обставинами встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідача із листами про намір реалізувати своє переважне право на поновлення договору оренди (у тому числі з направлення примірників додаткової угоди), продовжує користуватись орендованою земельною ділянкою після закінчення терміну дії договору та відповідач протягом місяця після закінчення строку дії договору не направив позивачу у передбачений законом спосіб письмове заперечення проти поновлення договору.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог у даній справі та визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 22.11.2007 в редакції, яка тотожна договору оренди земельної ділянки, укладеному між Товариством з обмеженою відповідальністю Блакитна Хвиля як орендарем та Київською міською радою як орендодавцем 22.11.2007, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербаковим В.З. та зареєстрованим в реєстрі за №335, а також зареєстрованим Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис від 05.03.2008 за №72-6-00493 у книзі записів державної реєстрації договорів.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позову у позовному обсязі.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Усі інші доводи та міркування учасників справи, окрім наведених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не є такими, що спростовують висновки суду про наявність підстав визнання укладеною додаткової угоди до договору про оренду землі від 02.07.2008.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі №910/8646/19 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 255, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, 276, статтями 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі №910/8646/19 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі №910/8646/19 залишити без змін.

Матеріали справи №910/8646/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено: 28.11.2022.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

І.М. Скрипка