ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

18 листопада 2022 року Справа № 903/138/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Розізнана І.В. , суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Петрук О.В.

представники учасників справи:

позивач - Грибан Ж.В.;

відповідач 1 - не з`явився;

відповідач 2 - Лавренюк В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Позивача ОСОБА_1 на рішення господарського суду Волинської області від 08.08.22р., повний текст якого складено 12.08.2022 (суддя Гарбар І.О.) та на додаткове рішення від 12.08.2022, повний текст якого складено 25.08.2022, у справі №903/138/20 (суддя Кравчук А.М.)

за позовом ОСОБА_1 смт.Любешів Волинської області

до 1. Любешівської селищної ради смт.Любешів Волинської області

2. Приватного підприємства «Луцьксервіс» м.Луцьк

про визнання незаконним та скасування рішень Любешівської селищної ради,

визнання недійсними результати торгів,

визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки,-

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Волинської області з позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Любешівської селищної ради щодо земельних торгів, визнати недійсними результати торгів, визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений Любешівською селищною радою та переможцем аукціону Приватним підприємством «Луцьксервіс» (надалі в тексті ПП «Луцьксервіс») та скасувати запис про реєстрацію договору.(т.1, арк.справи 1-6).

Рішенням господарського суду Волинської області від 08.08.2022 у справі №903/138/20 у задоволенні позову відмовлено. Крім того, додатковим рішенням від 22.08.2022 задоволено заяву Підприємства про стягнення з Позивача витрат на професійну правничу допомогу.(т.4, арк. справи 205-212, 248-251).

Суд першої інстанції виходив з того, що на дату звернення Позивача до суду строк оскарження як організації аукціону, так і його результатів сплив, оскільки ОСОБА_1 особисто приймав участь в аукціоні 24.07.2015, тому знав щодо продажу земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1524, межі земельної ділянки та про покупця (ПП «Луцьксервіс») цієї земельної ділянки.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу, крім того, місцевий суд зазначив, що самим Позивачем були заявлені витрати на правничу допомогу в сумі 17 088 грн. 81 коп., що спростовує його твердження про завищення Відповідачем розміру витрат на правничу допомогу

Не погоджуючись із рішенням, Позивач подав скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду Волинської області від 08.08.2022 у даній справі та ухвалити нове рішення, яким:

- визнати незаконним та скасувати рішення Любешівської селищної ради від 22.03.2013 №24/3 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення вільної від забудови земельної ділянки для продажу її на аукціоні»;

- визнати незаконним та скасувати рішення Любешівської селищної ради від 03.04.2015 №39/30 «Про затвердження звіту про оцінку земельної ділянки на АДРЕСА_1 та продаж її у власність на земельних торгах (у формі аукціону)»;

- визнати недійсними результати земельних торгів у формі аукціону з продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:001:1524, категорія земель землі житлової та громадської забудови, цільове призначення для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, (для обслуговування гаражно-складських приміщень);

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки за цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, (для та обслуговування гаражно-складських приміщень, категорія: землі житлової та громадської забудови, кадастровий номер: :01:001:1524, вид використання В.03.15, площею 0,2956 га, укладеного між Любешівською селищною радою Любешівського району Волинської області, код ЄДРПОУ 4333170 та Приватним підприємством «Луцьксервіс», ідентифікаційний код юридичної особи 30733310 та посвідчений 24.07.2015 державним нотаріусом Любешівської райдержнотконтори Волинської області Кухом В.І., реєстровий №711 та скасувати запис про його реєстрацію.

Обґрунтовуючи скаргу, Позивач зазначає, що господарський суд першої інстанції без-підставно застосував до позовних вимог строк позовної давності. На думку Скаржника, не зважаючи на те, що ОСОБА_1 був учасником земельних торгів у 2015 році, він вважав, що на земельних торгах у формі аукціону здійснюється продаж земельної ділянки, що знаходиться за межами земельної ділянки, яка перебувала у користуванні ВАТ «Волиньпаливо». Апелянт стверджує, що про порушення його права, а саме що Любешівською селищною радою було продано частину земельної ділянки, яка перебувала в його користуванні, як власника паливного складу з 2003 року, йому стало відомо лише після отримання відповіді на адвокатський запит 07.11.2019. Крім того, Скаржник вважає помилковим висновок місцевого суду про відсутність у нього права власності на адмінприміщення з автоваговою та надвірним туалетом, адже в матеріалах справи наявний витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №205465743 від 27.03.2020, яким за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на побутове приміщення з автоваговою, яке розташоване в смт.Любешів, вул. Березня, 3.

Позивач в апеляційній скарзі також просить скасувати додаткове рішення господарського суду Волинської області від 22.08.2022 у даній справі та ухвалити нове про відмову в задоволенні заяви ПП «Луцьксервіс» від 09.08.2022 про прийняття додаткового рішення.

На думку Скаржника, розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним, проте ухвалюючи додаткове рішення місцевий суд безпідставно не прийняв до уваги клопотання Позивача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.10.2022 відкрито провадження у справі №903/138/20.(т.5, арк.справи 25).

13.10.2022 надійшов відзив, в якому ПП «Луцьксервіс» просить залишити без змін рішення та додаткове рішення суду першої інстанції, а апеляційну скаргу представника Позивача адвоката Грибан Ж.В. без задоволення. Крім того, пов`язані з оплатою правової допомоги судові витрати просить покласти на Позивача у справі.(т.5, арк.справи 28-35).

Розгляд справи відкладався на 18.11.2022.(т.5, арк.справи 52).

В судовому засіданні апеляційної інстанції 18.11.2022, представник ПП «Луцьксервіс» заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги на рішення та додаткове рішення госпо-дарського суду Волинської області. Представник Позивача підтримав скаргу, просив суд скасувати рішення та додаткове рішення та прийняти нові, про задоволення позову та про відмову у задоволенні заяви.

Любешівська селищна рада не забезпечила явки свого представника в судове засідання апеляційної інстанції, при цьому явка обов`язковою не визнавалася, а матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, згідно протоколу №17/2 від 03.02.2003 ОСОБА_1 придбав майно: «побутове приміщення з автоваговою ВАТ «Волиньпаливо» адреса: смт.Любешів, вул.8 Березня,3, Волинської області», оплатив вартість та отримав «Адмін-приміщення з автоваговою та надвірним туалетом», що стверджується накладною №149 від 04.02.2003 та квитанцією від 04.02.2003).(т.1, арк.справи 8-9).

25.02.2003 ОСОБА_1 придбав в ВАТ «Волиньпаливо» автопогрузчик, що стверджується актом прийому-передачі основних засобів паливного складу Любешів від 25.02.2003, корінцем до приходного касового ордера №47 від 04.03.2003 та накладною №47 від 04.03.2003.(т.1, арк.справи 10-зворот).

Відповідно до інвентаризаційної справи про належність будинку №3 по вулиці 8 Березня в смт.Любешів, яка міститься в матеріалах справи, ВАТ «Волиньпаливо» на праві колективної власності належав паливний склад, до якого включались: автовагова, огорожа, побутове примі-щення А-1 туалет.(т.1, арк.справи 11-20; т.2, арк.справи 159-166).

Державний акт на право постійного користування землею на території Любешівської селищної ради видано Любешівському паливному складу, у постійному користуванні якого перебувало 0,44 га землі в межах згідно з планом землекористування.(т.1, арк.справи 19).

На підставі договору купівлі-продажу від 09.06.2003 ОСОБА_1 придбав у Любешівської селищної ради земельну ділянку площею 2500 кв.м, яка розташована в селищі Любешів, вулиця Березня, Волинської області.(т.1, арк.справи 36).

Рішенням Любешівської селищної ради №47 від 26.03.2004 підприємцю Пугачу М.В. надано дозвіл на добудову паливного складу в АДРЕСА_1 .(т.1, арк.справи 30).

Позивач покликається на те, що 23.10.2019 звернувся до Любешівського селищного голови про надання йому в оренду з правом подальшого викупу земельну ділянку для обслуговування всього належного йому на праві власності нерухомого майна, яке розташоване в смт.Любешів по вул.Березня, 3, до складу якого входить адмінприміщення з автоваговою та надвірним туалетом. На що йому було повідомлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 перебуває у приватній власності.(т.1, арк.справи 37-38).

З відповіді на адвокатський запит вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1524, яка розташована по АДРЕСА_1 була продана ПП «Луцьксервіс» на земельних торгах, які відбулися 24.07.2015.(т.1, арк.справи 41-44).

Оскільки, на думку Пугача М.О., об`єктом торгів у липні 2015 року не могла бути земельна ділянка по АДРЕСА_1 , позаяк за даною адресою розташоване належне ОСОБА_1 на праві приватної власності нерухоме майно, останній звернувся до суду за захистом своїх прав.

Як зазначалось вище, рішенням Господарського суду Волинської області від 08.08.2022 у задоволенні позову відмовлено. Додатковим рішенням заяву Відповідача 2 про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено.(т.4, арк.справи 205-212).

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Позивача безпідставна і не підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, колегія суддів приймає до уваги, що у від-повідності до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріали справи свідчать, що Скаржник звернувся до суду апеляційної інстанції через неправильне застосування місцевим судом правил про строк позовної давності.

Відповідно до статтей 256, 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Європейський суд з прав людини визначає критерії застосування строку позовної давності, а саме: забезпечення остаточності, юридичної визначеності, захист відповідачів, запобігання несправедливості, пов`язаної зі спливом значного проміжку часу з моменту виникнення обставин, які є предметом спору, посилання судом на докази, які втратили достовірність і повноту із плином часу. Застосування норм національного законодавства, визначення підстав початку перебігу та спливу строку позовної давності віднесено до компетенції державних судових органів.

Початок перебігу строку позовної давності обчислюється за правилами ст.261 ЦК України, частина перша якої пов`язує його з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в зазначеній статті дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст.74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Від визначення початкового моменту перебігу позовної давності залежить правильність обчислення позовної давності і захист порушеного права (постанова Верховного Суду від 13.02. 2018 у справі №910/9452/17).

Тому для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №914/3224/16).

Якщо встановити день, коли особа довідалась про порушення права або про особу, яка його порушила, неможливо, або наявні докази того, що особа не знала про порушення права, хоч за наявних умов повинна була знати про це, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа повинна була довідатися про порушення свого права. Під можливістю довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила, в цьому випадку слід розуміти перед-бачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатись про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив (постанови Верховного Суду від 23.02.2021 у справі №910/5349/18, від 23.02.2021 у справі №910/5349/18, від 18.05.2021 у справі №922/4571/14, від 13.10.2021 у справі №914/687/20 тощо).

За змістом ч.1 ст.261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд (постанова Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №910/13119/17).

Колегія суддів зауважує, що позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст.33 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) та ст.74 ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017), про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №914/3224/16).

В судовому засіданні 18.11.2022 та в тексті апеляційної скарги представником Позивача стверджувалось, що про порушення права ОСОБА_1 стало відомо лише 07.11.2019 з отриманої відповіді Любешівської селищної ради на адвокатський запит, що частину земельної ділянки, яка перебувала в його користуванні, як у власника паливного складу з 2003 року було продано у 2015 році на аукціоні.(т.1, арк.справи 41).

Завданням апеляційного суду у даному провадженні є встановлення обставин, в силу яких Скаржник міг знати чи не знати про порушення свого права до 07.11.2019.

Як стверджується матеріалами справи, 15.07.2015 ОСОБА_1 та ПП «Фірма «Сомгіз» уклали договір №150715/01-у про участь в земельних торгах у формі аукціону та надання консультаційно-роз`яснювальних послуг (т.1, арк.справи 45-47). Пунктом 1.1 якого передбачено, що виконавець за дорученням організатора земельних торгів забезпечує учаснику проведення земельних торгів у формі аукціону відповідно до вимог ст.ст.135-139 ЗК України з продажу у власність земельної ділянки несільськогосподарського призначення, а саме: земельна ділянка площею 0,2956 га, кадастровий номер :01:001:1524, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , категорія земель землі житлової та громадської забудови, цільове призначення для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови (для будівництва та обслуговування гаражно-складських приміщень), вид використання В.03.15. (надалі лот), а учасник бере на себе зобов`язання прийняти участь в земельних торгах у формі аукціону з метою придбання лот відповідно до вимог чинного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 особисто приймав участь в земельних торгах, які відбулися 24.07.2015, що підтверджується відеозаписом аукціону з проведення торгів. (т.4, арк.справи 101). З відеозапису вбачається, що при оголошенні виставленого на продаж лоту, в присутності ОСОБА_1 було вказано, що продається земельна ділянка несільськогосподар-ського призначення, вільна від забудови, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . З огляду на таке, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, що Скаржник не міг не знати, яка саме ділянка виставлена на продаж, адже особисто приймав участь в земельних торгах.

Твердження, що спірна земельна ділянка (кадастровий номер :01:001:1524) не є вільною від забудови, позаяк на ній розташоване нерухоме майно ОСОБА_1 колегія суддів важає необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять доказів, що вказане майно у встановленому порядку зареєстроване ОСОБА_1 . Тому, на переконання колегії суддів, земельна ділянка загальною площею 0,2956 га з кадастровим номером :01:001:1524, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на дату придбання її ПП «Луцьксервіс» була вільна від забудови.

Покликання Скаржника на відсутність погодження з ним меж земельної ділянки, яка була об`єктом продажу на земельних торгах не є визначальною обставиною на переконання колегії суддів через обізнаність ОСОБА_1 , яка саме земельна ділянка виставлена на продаж.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що строк з якого Позивач дізнався про продаж земельної ділянки обчислюється з дати проведення аукціону, а саме з 24.07.2015, тому строк в межах якого Позивач міг звернутися до суду закінчився 25.07.2018. Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Позивач не звертався з заявою про поновлення строку та не просив суд визнати поважною причину такого пропуску. Зазаначені обставини зумовлюють висновок, що рішення господарського суду про відмову у задоволенні позову з причин пропуску строку позовної давності є правильним та обґрунтованим.

Переглядаючи додаткове рішення, колегія судів зауважує, що судові витрати, відповідно до приписів статті 123 ГПК України, складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаход-женням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з приписами статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання прав-ничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судо-вих витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як стверджено матеріалами справи, ПП «Луцьксервіс» у справі №903/138/20 представляв адвокат Лавренюк Б.О., що стверджується договором про надання правничої допомоги від 02.04. 2020, додатковою угодою №1 від 14.07.2020 до договору від 02.04.2020, розрахунковою квитанцією від 16.07.2020.(т.2, арк.справи 253-255).

02.04.2020 адвокатом Лавренюком Б.О. та ПП «Луцьксервіс»-клієнтом укладено договір про надання правничої допомоги №02/04.(надалі в тексті Договір; т.2, арк.справи 253-254). Згідно до п.1.1 якого, адвокат зобов`язується надати клієнту такі адвокатські послуги: представництво інтересів клієнта у Господарському суді Волинської області у справі №903/138/20 за позовом ОСОБА_1 до Любешівської селищної ради Волинської області та ПП «Луцьксервіс» про визнання незаконним та скасування рішень Любешівської селищної ради Волинської області, визнання недійсними результатів земельних торгів, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та скасування запису про його реєстрацію.

Послуги адвоката, передбачені п.1.1 договору, надаються на умовах pro bono, без сплати гонорару. У випадку необхідності понесення адвокатом додаткових витрат (відрядження, транс-портні витрати та інше), порядок оплати таких витрат обумовлюється сторонами додатково (п.3.1 Договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до набрання законної сили рішенням суду першої інстанції у вказаній в п.1.1 даного Договору справі або до моменту його дострокового припинення у порядку, передбаченому даним договором (п. 8.1 Договору).

Додатковою угодою №1 від 14.07.2020 до договору від 02.04.2020 сторони виклали п.3.1 Договору у такій редакції: «вартість послуг адвоката становить 16000 грн. 00 коп. Розрахунок за надання послуг проводиться наступним чином: 100% вартості послуг сплачується клієнтом до 17.07.2020» (т.2, арк.справи 255).

Як стверджено матеріалами справи, 16.07.2020 клієнт оплатив послуги адвоката в сумі 16000 грн 00 коп., що стверджується розрахунковою квитанцією.(т.2, арк.справи 255-зворот).

09.08.2022 сторонами підписано акт наданих послуг №1 до Договору від 02.04.2020 (т.4, арк.справи 215), згідно якого клієнт визнає та приймає, що адвокатом затрачено 24 години робочого часу на надання послуг за договором по справі №903/138/20 на такі послуги:

- з`ясування фактичних обставин справи та вивчення наданих клієнтом документів, в тому числі але не тільки позову із додатками (в кількості 44 шт.), відповіді на відзив на позовну заяву представника Позивача із додатками в кількості 8 шт., відзиву на позовну заяву Відповідача Любешівської селищної ради Волинської області;

- надання правничої консультації щодо формування позиції клієнта;

- узагальнення судової практики по суті правового питання;

- ознайомлення з матеріалами справи в Господарському суді Волинської області та попередня підготовка клопотання про ознайомлення з матеріалами справи від 03.04.2020;

- підготовка заперечення на відповідь відзив від 21.07.2020, що включає в себе в тому числі, але не тільки, надсилання адвокатських запитів та опрацювання відповідей на них, які долучені як додатки до заперечення на відповідь на відзив;

- підготовка та подання до суду клопотань про приєднання доказів до матеріалів справи від 09.09.2020, 24.09.2020, 23.10.2020;

- підготовка та надсилання Північно-західному апеляційному господарському суду апеляцій-ної скарги на ухвалу Господарського суду Волинської області від 23.10.2020 у справі №903/138/20 про призначення експертизи та зупинення провадження у справі;

- підготовка та подання до суду письмових пояснень (щодо виконання ухвали суду від 25.02.2021);

- підготовка та подання до суду письмових пояснень щодо висновків експертиз №8255 від 25.05.2021, №8253-8254 від 21.12.2021;

- підготовка та подання до суду клопотання про виклик експертів у судове засідання;

- участь у судовому засіданні 26.07.2020 при надання пояснень експертами, шляхом постановки власних запитань та уточнень щодо висновків експертиз №8255 від 25.05.2021 та №8253-8254 від 21.12.2021;

- участь у семи судових засіданнях в Господарському суді Волинської області: 14.04.2020, 28.04.2020, 20.10.2020, 23.10.2020, 05.07.2022, 26.07.2022, 08.08.2021 (середня тривалість одного засідання 1 год.);

- надсилання зазначених вище документів представнику позивача, позивачу та відповідачу (заперечення на відповідь на відзив із додатками, клопотань про приєднання доказів із додатками та ін.) та вручення зазначених вище документів господарському суду Волинської області шляхом їх подання через канцелярію суду.

Пунктом 3 Акту наданих послуг від 09.08.2022 сторони погодили, що вартість наданих послуг становить 16 000 грн. 00 коп.

Згідно з ч.8 ст.129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має спла-тити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокат це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 зазначеного Закону договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов-язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надан-ня правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ч.1 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір винагороди за надання правової допомоги визначений договором у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного адміністра-тивного суду від 28.12.2020 у справі №640/18402/19.

Частинами 5, 6 статті 126 ГПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про змен-шення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009, справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Правова позиція щодо розумності та співмірності розміру витрат на правову допомогу та-кож відображена у постановах Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №905/1795/18 і від 01.08. 2019 у справі №915/237/18.

Як встановлено апеляційним судом, в матеріалах справи міститься клопотання від 19.08.2022, в якому Позивач заперечив проти стягнення витрат на правничу допомогу та висловив бажання у випадку задоволення заяви просив суд прийняти рішення про їх зменшення. (т.4, арк.справи 226-228).

Крім того, матеріалами справи стверджено, що Позивач при поданні позову до суду інформував про понесені та очікувані судові витрати, які становлять 17088,81 грн.(т.1, арк.справи 5-зворот).

З огляду на вищезазначене, доводи Скаржника щодо завищених витрат Відповідача 2 спростовуються заявленою сумою, які очікував понести Позивач за результатами розгляду справи в суді першої інстанції, а тому правомірно були відхилені місцевим судом.

На переконання суду першої та апеляційної інстанцій, Відповідачем 2, згідно з вимогами ст.74 ГПК України було доведено надання йому адвокатом Лавренюком В.О. вказаних послуг на загальну суму 16000,00 грн. у суді першої інстанції (Господарському суді Волинської області).

Інших підстав для визнання незаконним та скасування додаткового рішення Пугач М.О. не наводить.

Враховуючи доводи апеляційної скарги в частині оскарження додаткового рішення в силу положень ст.269 ГПК України та самостійно оцінивши зміст додаткового рішення щодо відповід-ності нормам процесуального права та матеріалам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його зміни чи скасування, вважаючи, що суд першої інстанції відповідно до чинного законо-давства ухвалив законне та вмотивоване додаткове рішення.

На переконання апеляційного суду всі доводи апеляційної скарги розглянуто, порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів Скаржника не встановлено.

Таким чином, матеріалами справи спростовуються доводи Відповідача про неправомірність висновків суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову, а тому рішення та додаткове рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010, в яких зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст. 277, 278 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення та додаткове рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 34, 86, 232, 233, 240, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення господарського суду Волинської області від 08.08.22р. та на додаткове рішення від 12.08.2022 у справі №903/138/20 залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення залишити без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

3. Матеріали справи №903/138/20 повернути до господарського суду Волинської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Гудак А.В.