ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2022 року м. Черкаси справа № 925/1151/22

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Нестеренко А.М., без участі представників сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Черкаси справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Александр" до Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" про стягнення 15118 грн. 02 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Александр" звернувся в Господарський суд Черкаської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" (далі-відповідач) про стягнення, на підставі договору поставки товару № 71 СЗ від 05.05.2021 року, 12408 грн. 54 коп. боргу, 2709 грн. 48 коп. пені, що разом становить 15118 грн. 02 коп., та відшкодування судових витрат.

Позов мотивовано порушенням відповідачем порядку та строків оплати отриманого від позивача товару за договором поставки товару № 71 СЗ від 05.05.2021 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 07.11.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, по ній відкрито провадження у справі № 925/1151/22 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін без виклику, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 01.12.2022 року, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Відповідач в особі голови правління подав суду 18.11.2022 року заяву (вх. № 13577/22, а.с. 39-41), в якій визнав заявлені позовні вимоги за договором поставки товару № 71 СЗ від 05.05.2021 року повністю також просив відстрочити виконання рішення суду на три місяці з моменту ухвалення такого рішення.

Сторони в судове засідання 01.12.2022 року явку представники не забезпечили, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, суд, відповідно до ст. 202 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу у відсутності представників сторін за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України, судом підписано рішення без його проголошення, датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши наявні у справі № 925/1151/22 письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє повністю з таких підстав.

05.05.2021 року між позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий Дім Александр, як постачальником, та відповідачем Приватним акціонерним товариством Черкаське хімволокно, як покупцем, укладено договір поставки № 71 СЗ (далі Договір, а.с. 8-15), ), відповідно до п. 1.1. якого постачальник взяв на себе зобов`язання за замовленням покупця поставити абразивні вироби (далі - товар), код за ДК 021:2015-14810000-2 Абразивні вироби (14811000-9 Жорнові камені, точильні камені та круги), а покупець прийняти цей товар та оплатити його в порядку та на умовах , визначених цим договором.

У Договорі передбачені усі його істотні умови, зокрема:

п. 1.2. перелік, характеристики, кількість та вартість товару, визначена у специфікації (додаток № 1), яка є невід`ємною частиною цього договору;

п. 2.3. постачальник здійснює поставку товару протягом 10 робочих днів від дати отримання замовлення покупця;

п. 3.1. загальна ціна договору складає 66105 грн. 30 коп. у тому числі ПДВ 20% - 11017 грн. 55 коп.;

п. 3.2. оплата товару, визначеного у специфікації за цим договором, здійснюється на підставі виставленого постачальником рахунку протягом 60 календарних днів після підписання сторонами акту приймання-передачі товару;

п. 6.2. у разі несвоєчасної оплати товару постачальник має право вимагати від покупця сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення заборгованості;

п. 8.1. договір набирає чинності з дати його підписання сторонами, скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2021 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Договір підписаний представниками обох сторін та скріплений печатками юридичних осіб.

На виконання умов Договору сторонами складено 05.05.2021 року специфікацію № 1 (а.с. 16), в якій погоджено поставку товару на загальну суму 66105 грн. 30 коп. у тому числі ПДВ 20% - 55087 грн. 75коп.

14.02.2022 року сторонами Договору укладено додаткову угоду № 1 (а.с. 19), в якій сторони погодились внести зміни до ціни договору і асортименту товару, викласти у новій редакції специфікацію №1; п.3.1. Договору виклали в новій редакції: «загальна ціна договору складає 58538 грн. 96 коп. у тому числі ПДВ 20% - 9756 грн. 49 коп.».

Відповідач відповідно до замовлення №3 від 15.02.2022 року замовив у позивача товар на суму 12408 грн. 54 коп.

Із видаткової накладної №КВ-00000694 від 17.02.2022 року на суму 12408 грн. 54 коп. (а.с. 21), довіреності № 13 від 16.02.2022 року (а.с.23), акта прийому-передачі № 3 від 21.02.2022 року (а.с. 23) вбачається, що позивач поставив відповідачу товар на суму 12408 грн. 54 коп., який відповідач отримав без зауважень та не оплатив.

05.07.2022 року позивач у зв`язку з нездійсненням відповідачем у встановлений договором поставки № 71СЗ від 05.05.2021 року строк оплати за отриманий товар, звернувся до нього з претензією № 80 про погашення заборгованості у розмірі 12408 грн. 54 коп. (а.с. 24, докази направлення а.с.25). Претензія позивача відповідачем отримана, однак залишена без відповіді та виконання.

За порушення строків оплати товару позивач нарахував до стягнення 2709 грн. 48 коп. пені.

Отже, спірні правовідносини сторін виникли із договору поставки № 71СЗ від 05.05.2022 року, вимоги позивача витікають із суті прав та обов`язків сторін за цими договором.

Спірні правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобов`язань поставки, загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості поставки - параграфом 3 глави 54 ЦК України, параграфом 1 глави 30 ГК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

За змістом з ст.ст. 11, 15, 16 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, припинення правовідношення, відшкодування збитків та іншим способом відшкодування майнової шкоди або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтями 20, 144 ГК України також передбачено, що права та законні інтереси суб`єктів господарювання захищаються шляхом присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; майнові права та майнові обов`язки суб`єкта господарювання можуть виникати, зокрема, з угод, передбачених законом, з інших обставин, з якими закон пов`язує виникнення майнових прав та обов`язків суб`єктів господарювання.

За змістом положень ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 510 ЦК України, якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Із матеріалів справи вбачається, що товар за договором поставки № 71СЗ від 05.05.2021 року був отриманий відповідачем на суму 12408 грн. 54 коп., без зауважень, що підтверджується підписами представників відповідача, завіреними печатками відповідача на видатковій накладній №КВ-00000694 від 17.02.2022 року, акті прийому-передачі № 3 від 21.02.2022 року, проте оплату за отриманий товар відповідач не здійснив та визнав борг у поданій суду заяві.

Оскільки матеріалами справи підтверджено факт порушення відповідачем свого зобов`язання зі сплати вартості поставленого позивачем товару у позивача виникло право вимагати з відповідача примусового виконання простроченого грошового зобов`язання в натурі.

Також позивач у зв`язку з простроченням відповідачем спірного основного грошового зобов`язання заявив вимоги про стягнення з відповідача на підставі п. 6.2. Договору 2709 грн. 48 коп. пені.

Пунктом 6.2. Договору сторони погодили, що у разі несвоєчасної оплати товару постачальник має право вимагати від покупця сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення заборгованості.

При вирішенні спору в частині стягнення спірної суми пені суд керується приписами статей 549 - 552, 610-612, 614 ЦК України, статтями 216-218, 229 - 232, 234 ГК України.

Розрахунок пені проведений позивачем відповідає умовам Договору, нормам ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», арифметично і методологічно виконаний правильно, визнані відповідачем тому вимога про їх стягнення підлягає задоволенню.

Щодо заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду на три місяці з моменту ухвалення рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 ГПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 ГПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Заяву відповідача про відстрочення виконання рішення суду, яка обґрунтована складним фінансовим становищем суд оцінює критично, оскільки всі вимоги позовної заяви відповідають умовам погодженого та підписаного сторонами договору поставки № 71СЗ від 05.05.2021 року, узгоджуються з нормами діючого законодавства України, але не виконані відповідачем, тому вказані доводи відповідача з наведених ним підстав суд визнає необґрунтованими та відмовляє у їх задоволенні. Крім того відповідачем не надано доказів які свідчили про відсутність коштів на його рахунках у спірний період та до теперішнього часу, які можливо було спрямувати на погашення наявної заборгованості, жодних проплат відповідач на користь позивача не провів, що свідчило б про намір виконання зобов`язань за Договором.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 191 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відтак, з огляду на встановлені обставини справи та викладені норми законодавства, суд приймає визнання позову відповідачем, у зв`язку з чим, позовні вимоги щодо стягнення 12408 грн. 54 коп. боргу, 2709 грн. 48 коп. пені задовольняє у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат за результатами розгляду справи суд враховує наступне.

Згідно ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідна норма міститься в ч. 3 ст. 7 Закону України Про судовий збір.

У зв`язку з визнанням відповідачем позову, позивачу підлягає поверненню з Державного бюджету України 50% сплаченого ним судового збору в розмірі 1240 грн. 50 коп.

На підставі статті 129 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1240 грн. 50 коп.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 256, 331 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Черкаське хімволокно, , місцезнаходження: 18036, м. Черкаси, проспект Хіміків, 76, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий Дім Александр, , місцезнаходження: 69063, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, буд. 2 - 12408 грн. 54 коп. боргу, 2709 грн. 48 коп. пені, 1240 грн. 50 коп. судового збору.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю Торговий Дім Александр, , місцезнаходження: 69063, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, буд. 2 з Державного бюджету України 50% судового збору у сумі 1240 (одна тисяча двісті сорок) грн. 50 коп., сплаченого за платіжним дорученням № 2059 від 24.10.2022 року.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано 05.12.2022 року.

Суддя В.М. Грачов