ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2022 Справа № 904/716/22

Господарський суд Полтавської області у складі судді Іванко Л.А., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінергія-Груп", 49000, м.Дніпро, вул. Данила Галицького, буд. 2А,

до відповідача Фізичної особи - підприємця Шудря Олександра Юрійовича, АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

про стягнення 546 994, 18 грн.

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сінергія-Груп" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Шудрі Олександра Юрійовича 15080,08 грн основного боргу; 25153,19 грн - пені; 115397,88 грн - неустойки; 251095,64 грн - 0,35% за користування чужими грошовими коштами; 5896,57 грн - 3% річних; 18972,95 грн - інфляційних втрат. Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов"язань щодо своєчасної та повної оплати продукції за Договором № 24/01-1 про виготовлення та постачання продукції від 24.01.2020.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.05.2021 матеріали справи № 904/716/22 передано за територіальною підсудністю на розгляд Господарському суду Полтавської області.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 22.06.2022 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінергія-Груп" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 04.05.2022 про передачу справи до іншого суду у справі №904/716/22 залишено без задоволення. Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 04.05.2022 про передачу справи до іншого суду у справі №904/716/22 залишено без змін.

13.07.2022 року до Господарського суду Полтавської області надійшла справа №904/716/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінергія-Груп" до Фізичної особи-підприємця Шудрі Олександра Юрійовича про стягнення 546994,18 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.07.2022 року, справу №904/716/22 передано на розгляд судді Іванко Л.А.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 18.07.2022 справу № 904/716/22 прийнято до розгляду. Постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи.

16.08.2022 до суду позивачем подано відповідь на відзив (вх.№ 5624), в якому зазначено, що свої пояснення, міркування та аргументи позивач викладає стосовно заперечень відповідача, наведених у відзиві, що надійшов до Господарського суду Дніпропетровської області від 01.05.2022. При цьому, позивач підтвердив, що після пред"ялення позову до суду, відповідно до платіжного доручення № 5339 від 23.03.2022 на суму 15080,08 грн основний борг відповідача погашено в повному обсязі. Враховуючи викладене, позивач просить закрити провадження у справі щодо основного боргу, а інші позовні вимоги задовольнити.

16.08.2022, керуючись ч.8 ст.129 ГПК України до суду звернувся представник позивача із заявою (вх.№ 5626), в якій повідомив про подання доказів щодо розміру судових витрат, які позивач сплатив та має сплатити в зв"язку з розглядом справи протягом п"яти днів після ухвалення рішення суду.

22.09.2022 на адресу суду надійшов відзив (вх.№ 6785), в якому відповідач просить застосувати до позовних вимог ТОВ "Сінергія -груп" позовну давність, та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обставини, встановлені судом під час розгляду справи по суті.

24.01.2020 між фізичною особою-підприємцем Шудря О.Ю. (замовник, відповідач по справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сінергія-Груп» (Виконавець, позивач у справі) укладено Договір № №24/01-1 про виготовлення та постачання продукції (надалі Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання з виготовлення і постачання гнучкої рулонної упаковки, далі за договором - продукція.

Згідно з п 1.2 Договору асортимент, кількість, ціна, умови оплати, терміни й умови поставки кожної окремої партії продукції узгоджуються сторонами в Специфікації, яка є невід`ємною частиною цього Договору.

Ціна на продукцію вказується в Специфікації до цього Договору (п. 5.1 Договору).

За визначенням п. 5.3 Договору, умови та термін оплати за цим договором зазначаються в Специфікаціях кожної партії Продукції.

У разі прострочення оплати продукції у строк, передбачений п.5.3 Договору, замовник зобов"язується сплатити виконавцю суму заборгованості за поставлену продукцію, а також сплатити проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 0,35% від суми заборгованості за кожен день користування такими коштами. Сплата процентів здійснюється протягом трьох банківських днів після їх нарахування.

Відповідно до п. 7.4 Договору у разі прострочення оплати Продукції Замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, а також неустойку в розмірі 10% від вартості несплаченої продукції у разі прострочення оплати продукції більше ніж на 10 календарних днів.

Відповідно до п. 10.5 цей Договір буде вважатися виконаним після виконання сторонами своїх зобов"язань за Договором і урегулювання всіх розрахунків.

Термін дії Договору встановлюється з моменту підписання та діє до 31.12.2020, а в частині розрахунків - до повного їх завершення.

Так, до позовної заяви додаються Специфікації (в копіях), підписані сторонами, в яких визначено асортимент, кількість, ціна, умови оплати, умови поставки, місто достаки кожної окремої партії продукції, а саме:

- від 28.01.2020 на суму 260898,67 грн;

- від 04.06.2020 на суму 231033,6 грн;

- від 01.07.2020 на суму 225738,26 грн;

- від 27.08.2020 на суму 240202,8 грн;

- від 04.11.2020 на суму 127908,73 грн;

- від 04.11.2020 на суму 54986,49 грн.

Щодо умови та терміну оплати зазначено: відтермінування платежу 30 календарних днів.

На виконання умов Договору та на підставі Специфікацій відповідачу поставлено продукцію на загальну суму 1163978,77 за видатковими накладними:

- № 02/03-8 від 02.03.2020 на суму 27818,69 грн;

- №05/03-3 від 05.03.2020 на суму 45380,1 грн;

- № 11/03-2 від 11.03.2020 на суму 187699,9 грн;

- № 01/07-8 від 01.07.2020 на суму 225738,25 грн;

- № 17/07-2 від 17.07.2020 на суму 254243,81 грн;

- № 27/08-1 від 27.08.2020 на суму 240202,8 грн.;

- № 04/11-7 від 04.11.2020 на суму 182895,22 грн.

За даними позивача, у встановлений строк відповідач сплатив лише 10 000,00 грн. 26.03.2020 та 31.03.2020 за першою видатковою накладною № 02/03-8 від 02.03.2020 на суму 27818,69 грн.

Залишок вартості продукції за цією накладною в розмірі 17818,69 та за рештою накладних у період з 15.04.2020 по 24.01.2020 відповідач сплачував частинами, з порушенням строку оплати, в зв"язку з чим, позивач нарахував відповідачеві санкції та звернувся з позовною заявою з метою стягнення суми заборгованості в судовому порядку.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою договір № 24/01-1 від 24.01.2020 є змішаним договором та місить елементи договору надання послуг та договору поставки, оскільки даний договір породжує зобов`язання сторін, що підпорядковуються різним інститутам права.

За правилами ч. 1 ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 662 ЦК України унормовано, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

На підставі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно норм статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обов`язку в натурі, стягнення збитків та застосування штрафних санкцій.

Враховуючи наведені норми чинного законодавства, а також положення укладеного між сторонами Договору, суд вважає доведеним факт поставки позивачем відповідачу продукції та її несвоєчасної оплати відповідачем у строки, визначені Договором та Специфікаціями.

Так, станом на дату звернення з позовом до суду заборгованість відповідача перед позивачем становила 15080,08 грн. Матеріалами справи підтверджується, що після відкриття провадження у справі відповідачем добровільно проведено оплату основного боргу в сумі 15080,08 грн платіжним дорученням № 5339 від 23.03.2022

За даних обставин, в частині позовних вимог щодо стягнення 15080,08 грн. основного боргу між сторонами відсутній предмет спору, що є підставою для закриття провадження у справі в цій частині вимог відповідно до п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України).

В межах даної справи позивачем, відповідно п.7.4 Договору заявлено до стягнення 25153,19 грн пені.

Аналіз розрахунку пені свідчить про те, що позивач нарахував пеню за видатковою накладною №04/11-7 від 04.11.2020, за період 05.12.2020 по 25.01.2022, без урахування положень ч. 6 ст. 232 ГК України.

При цьому, хоча 02.04.2020 набрав чинності Закон України N 540-IX від 30.03.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", яким Розділ IX Прикінцеві положення ГК України доповнений пунктом 7 такого змісту: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, до відносин сторін зазначена норма не застосовується виходячи з того, що укладаючи договір № 24/01-1 від 24.01.2020 (до введення в Україні загальнодержавного карантину) сторони не змінили передбачений частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України порядок і строк нарахування пені (пункт 6.3 договору). Отже, жодна із сторін на момент укладення Договору не розраховувала на потенційну можливість нараховувати/сплачувати пеню понад шість місяців з моменту порушення зобов`язання. Збільшення строку нарахування пені понад шість місяців означатиме надання зворотної сили закону, який збільшує відповідальність, що не допускається.

Господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості.

Дана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 28 січня 2019 р. у справі № 922/3782/17, від 14 лютого 2019 р. у справі № 922/1019/18, від 22 січня 2019 р. у справі № 905/305/18.

Суд перевірив правильність нарахування позивачем пені і зазначає таке.

З огляду на те, що відповідачем не було в повному обсязі виконано його грошове зобов`язання перед позивачем з оплати поставленої продукції, нарахування позивачем пені є правомірним.

Проте, суд зазначає, що відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За наведених обставин та правових норм, суд здійснив розрахунок пені по кожній накладній окремо, виходячи з дати початку виникнення прострочення оплати (згідно Специфікації), та в межах шести місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У зв`язку з викладеним, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення пені на суму 22208,08 грн. В іншій частині позовні вимоги про стягнення пені слід відхилити за їх безпідставністю.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі цієї норми позивач правомірно заявив вимоги про стягнення 3% річних в сумі 5896,57 грн та 18972,95 грн інфляційних.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку, суд задовольняє вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 5896,57 грн та 18972,95 грн інфляційних.

Також, відповідно до п.5.4 Договору позивач нарахував та заявив до стягнення 251095,64 грн. - 35 процентів за користування чужими коштами.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок процентів за користування чужими грошовими коштами, судом встановлено, що такий розрахунок є вірним, обґрунтованим та відповідає вимогам законодавства.

З огляду на наявні матеріали вбачається, відповідач на підставі вільного волевиявлення на власний розсуд погодив в договорі розмір штрафних санкцій у випадку невиконання взятих на себе зобов"язань щодо проведення своєчасної оплати поставленої продукції.

Крім того, позивач, у відповідності до п.7.4 Договору нарахував відповідачу та заявив до стягнення неустойку в розмірі 115397,88 грн.

У відзиві відповідач зазначив, що позивачем пропущено спеціальний строк позовної давності, в зв"язку з чим, просив застосувати до позовних вимог позовну давність.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності суд зазначає.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Пунктом 1 ч. 2 ст.258 ЦК України встановлено спеціальну позовну давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

02.04.2020 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби (СOVID-19)", згідно якого Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, яким передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СOVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто, строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020р. «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СOVID-19. спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2» установлено на всій території України карантин з 12.03.2020 року.

Враховуючи, що закінчення строку позовної давності припало на строк періоду карантину, який на даний час продовжено, строк позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки не сплинув в силу п.12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а отже, вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Аналогічна правова позиція щодо застосування п.12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України міститься у постанові Верховного Суду від 06.05.2021р. по справі №903/323/20.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, враховуючи наведені норми чинного законодавства, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 22208,08 грн пені, 115397,88 грн неустойки, 251095,64 грн - 0,35%, 5896,57 грн - 3% річних, 18972,95 грн - інфляційних заявлені правомірно, обґрунтовані, є такі, що не спростовані відповідачем належними доказами, а тому підлягають задоволенню. В решті позовних вимог відмовити.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 129, 232-233, 236, 237-238, 240, 252 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Шудрі Олександра Юрійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінергія-Груп" (49000, м.Дніпро, вул. Данила Галицького, буд. 2А, ) 22208,08 грн пені, 115397,88 грн неустойки, 251095,64 грн - 0,35%, 5896,57 грн - 3% річних, 18972,95 грн - інфляційних, та 7862,24 грн витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Східного апеляційного господарського суду.

Суддя Іванко Л.А.