ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2022 р. Справа№ 910/17451/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Алданової С.О.

Попікової О.В.

за участю секретаря судового засідання: Звершховської І.А.,

за участю представників згідно протоколу судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "АРОМА ЮКРЕЙН" (стара назва - Товариство з обмеженою відповідальністю "РосКосметика")

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2022, повний текст складено 27.01.2022

у справі №910/17451/21 (суддя Паламар П.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АРОМА ЮКРЕЙН" (Товариство з обмеженою відповідальністю "РосКосметика")

до Держави України в особі Державної казначейської служби України

про відшкодування моральної шкоди, ціна позову 1 500 000 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У жовтні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" (після зміни назви-Товариство з обмеженою відповідальністю "АРОМА ЮКРЕЙН") (далі-позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України (далі-відповідач) про відшкодування моральної шкоди, ціна позову 1 500 000 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Верховним Судом постановлено ухвалу від 9 червня 2021 яка, на думку позивача, суперечить вимогам п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, ч. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішенням Європейського суду з прав людини від 17 січня 1970 р. у справі "Делькур проти Бельгії" від 11 жовтня 2001 р. у справі "Гофман проти Німеччини", від 7 лютого 2017 р. у справі "Ламашкін та інші проти Росії", у рішенні Конституційного Суду України від 17 червня 2019 р. № 4/р(ІІ)/2020 щодо прав особи на доступ до суду та ефективний засіб правового захисту.

Матеріально - правовою підставою позову позивач зазначив статті 3,6, 11-16, 23, 1167, 1173, 1176 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Заперечення відповідача.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечував, посилаючись на безпідставність заявлених вимог. Вказував, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачу не завдало.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.01.2022 у справі №910/17451/21 у позові відмовлено.

Суд виходив з того, що позивачем не надано належних доказів визнання ухвали Верховного Суду від 9 червня 2021 у справі №915/70/18 в установленому порядку незаконною та не доведено факту встановлення в діях судді (суддів), які її постановили, складу кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Зокрема, суд зазначив, з поданих доказів не вбачається, що відмова у касаційному перегляді справи після набрання законної сили судовими рішеннями у ній вплинула на звичайну господарську діяльність позивача, призвела до втрат немайнового характеру (порушила його звичайні зв`язки, обмежила ділову активність, принизила ділову репутацію тощо).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2022 у справі №910/17451/21 скасувати повністю та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Скаржник зазначає, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.06.2021 обмежено його право на доступ до суду та ефективний засіб правового захисту. Скаржник посилається на те, що суд дійшов помилкового висновку про те, що з поданих позивачем доказів не вбачається, що ухвала суду касаційної інстанції вплинула на його звичайну господарську діяльність, та не врахував всі обставини, викладені у позові щодо обмеження його права на доступ до суду. В оскаржуваному рішенні не зазначено мотивів не застосування норм права, на які посилається скаржник. Не застосовано усталену практику Європейського суду з прав людини.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2022 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Попікова О.В., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2022 постановлено витребувати у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/17451/21 та невідкладено надіслати їх до Північного апеляційного господарського суду. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи №910/17451/21. Копію ухвали надіслано суду першої інстанції.

Після надходження матеріалів справи, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.06.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2022 у справі №910/17451/21. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 08.08.2022. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 03.08.2022. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 03.08.2022.

Розгляд справи неодноразово відкладався.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2022 змінено найменування позивача у справі №910/17451/21 з Товариства з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" (54018, Миколаївська обл., м. Миколаїв, проспект Богоявленський, буд 47, кв. 3; ідентифікаційний код: 31613817) на Товариство з обмеженою відповідальністю "АРОМА ЮКРЕЙН" (54018, Миколаївська обл., м. Миколаїв, проспект Богоявленський, буд 47, кв. 3; ідентифікаційний код: 31613817).

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Позивач та третя особа не скористались своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 ГПК України та не надали суду письмових відзивів на апеляційну скаргу на рішення суду, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Розгляд клопотань учасників справи.

14 липня 2022 року апелянтом (позивачем) подано клопотання (вх.№ 09.113/10306/22), в якому він просить розглянути апеляційну скаргу без участі представника апелянта, апеляційну скаргу підтримує та просить її задовольнити.

Аналогічне клопотання про розгляд справи у відсутність представника апелянта подано 25.08.2022 (вх. № 09113/12693/22).

Зазначені клопотання підписані директором ТОВ «АРОМА ЮКРЕЙН» Дубовик М.В. та задоволені Північним апеляційним господарським судом. Справу розглянуто у відсутність представника апелянта.

Явка представників сторін.

Позивач та відповідач до судового засідання не з`явилися. Про час та місце судового засідання належним чином повідомлені у відповідності до ст. 120, 242 ГПК України, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, зокрема довідка про доставку відповідачу електронного документа, а саме ухвали про дату, час та місце судового засідання.

Водночас, у ході апеляційного розгляду справи апелянтом двічі подано клопотання про розгляд справи без участі його участі, зазначив, що апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі.

Суд констатує, що до визначеної дати проведення судового засідання - 12.09.2022 - від учасників справи не надійшло заяв, клопотань пов`язаних з рухом апеляційної скарги, в т.ч. про перерву чи відкладення розгляду справи, що унеможливило б розгляд справи у цьому судовому засіданні.

Беручи до уваги те, що суд апеляційної інстанції не визнавав участь учасників справи обов`язковою, учасники належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, а також з метою дотримання принципу розумності строків розгляду справи, необхідності забезпечення захисту здоров`я учасників судового процесу і співробітників суду та з урахуванням рекомендацій уповноважених суб`єктів щодо запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з огляду на наявність достатніх у матеріалах справи доказів для вирішення даної справи, колегія суддів дійшла до висновку про можливість здійснення апеляційного перегляду оскарженого рішення за наявними матеріалами справи.

Межі та строк розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржене рішення у даній справі залишити без змін, виходячи з такого.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Господарський суд Миколаївської області рішенням від 21.12.2020 у справі № 915/70/18 відмовив йому у задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Миколаївгаз" (далі-товариство) про відшкодування 839 689,03 грн збитків у вигляді упущеної вигоди, які він міг одержати за звичайних обставин, якби не було припинено газопостачання протягом 03.03.2015 по 30.06.2015 в результаті застосування оперативно-господарської санкції.

Південно-західний апеляційний господарський суд постановою від 31.03.2021 рішення Господарського суду Миколаївської області залишив без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Верховний Суд ухвалою від 09.06.2021 відмовив у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вищевказані рішення судів.

Ухвала обґрунтована тим, що стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічне положення закріплено у статті 17 ГПК України, яким передбачено, що учасники справи, а також особи які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про іх права, інтереси та (або (обов`язки), мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною сьомою статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2020 встановлено у розмірі 2 102 грн.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у справі № 915/70/18 є стягнення грошових коштів у сумі 839 689,03 грн, а отже, ціна позову у цій справі не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

За висновком Верховного Суду особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Верховний суд дійшов до висновку, що подана позивачем касаційна скарга не містить обґрунтувань, які можуть бути визнані такими, що підпадають під пункт 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені підпунктами а-г пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

Разом з тим незгода скаржника із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій не свідчить про їх незаконність, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника прийняття цих судових рішень, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судових рішень не на користь однієї із сторін справи є звичайним передбаченим процесуальним законом процесом.

Верховним Судом під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги також взято до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, факт розгляду даної справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, та сталу судову практику щодо застосування норм права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява №21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на викладене, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "Роскосметика" на рішення господарського суду Миколаївської області від 21.12.2020 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.03.2021 у справі № 915/70/18, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Позивач вважає, що Верховний Суд, відмовивши йому у касаційному перегляді справи порушив його права на судовий захист, допуск до правосуддя та ефективний засіб правового захисту, а тому на підставі ст.ст. 56, 68, 129 Конституції України, ст.ст. 1166, 1173, 1176 ЦК України, Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" просив стягнути з відповідача на свою користь 1500000 грн. моральної шкоди.

Моральна шкода полягає у тому, що Верховний Суд умисне на застосував вимоги п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України,, умисне проігнорував права позивача, зазначені у ч.1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, умисне не додержав висновків, викладених у рішеннях Європейського суду з прав людини від 17 січня 1970 р. у справі "Делькур проти Бельгії" від 11 жовтня 2001 р. у справі "Гофман проти Німеччини", від 7 лютого 2017 р. у справі "Ламашкін та інші проти Росії", у рішенні Конституційного Суду України від 17 червня 2019 р. № 4/р(ІІ)/2020 щодо прав особи на доступ до суду та ефективний засіб правового захисту.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні ділової репутації юридичної особи.

Отже, у цій справі суду належало з`ясувати питання наявності чи відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої юридичній особі приниженням її ділової репутації протиправними, на думку позивача, завдану Касаційного господарського суду у складі Верховного суду.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статі. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Особливості відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, встановлені ст. 1176 ЦК України.

Згідно з ч. 5 указаної статті шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

У розумінні чинного законодавства судова справа, в якій вирішується спір, що виник із приватно-правових відносин, заснованих на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, є цивільною.

З урахуванням наведеного умовою відшкодування юридичній особі за рахунок держави моральної шкоди, завданої внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі є одночасна наявність декількох юридичних фактів: заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, рішення суду у визначеному законом порядку повинно бути визнане незаконним, у діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, повинен бути встановлений склад кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Всупереч вимог ст. 74 ГПК України позивачем не надано належних доказів визнання ухвали Верховного Суду від 9 червня 2021 р. у справі № 915/70/18 в установленому порядку незаконною та не доведено факту встановлення в діях судді (суддів), які її постановили, складу кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Колегія погоджується висновком суду першої інстанції який визнав доводи позивача безпідставними та такими, що суперечать встановленим ст.ст. 8, 129 Конституції України, ст.ст. 5, 6, 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ст. 2 ГПК України засадам судочинства щодо незалежності суддів та судів та обов`язковості судових рішень.

Узагальнені доводи апелента зводяться до того, що він вважає неправильним застосування судом касаційної інстанції вимог процесуального закону та чинного законодавства щодо підстав відмови у прийнятті касаційної скарги до провадження.

Колегія наголошує, що сама по собі незгода учасника справи із застосуванням судом при розгляді справи тих чи інших норм процесуального та (або) матеріального права не свідчить про завдання цій особі моральної шкоди та не є підставою для стягнення такої шкоди.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади та її посадових осіб до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу (посадової особи), наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, доведення яких покладено на позивача.

Колегія звертає увагу, що положеннями ст.ст. 13, 74 ГПК України саме на сторони справи покладено обов`язок надати докази на підтвердження їх доводів та заперечень, а суд не наділений повноваженнями збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

При цьому саме по собі посилання на норми права та судову практику, їх довільне тлумачення кожною із сторін не може вважатись безумовною підставою для прийняття судового рішення на користь сторони без надання суду належних та допустимих доказів, які підтверджують обставини та доводи кожної із сторін справи.

З огляду на викладене, враховуючи недоведеність позивачем наявності складу цивільного правопорушення, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Нормою статті 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу слід залиши без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Судові витрати.

Оскільки у позові відмовлено, позивач в установленому порядку звільнений від сплати судового збору, понесені по справі судові витрати стосовно до вимог ст. 129 ГПК України не відшкодовуються.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2022 у справі №910/17451/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови суду складено та підписано 25.11.2022.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді С.О. Алданова

О.В. Попікова