ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"14" листопада 2022 р. Справа № 924/613/22

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Мухи М.Є., за участю секретаря судового засідання Лежніної Я. розглянувши матеріали

за позовом керівника Летичівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Летичівської селищної ради, смт Летичів, Хмельницька обл.,

до державного підприємства "Летичівське лісове господарство", смт Летичів, Хмельницька обл.,

про відшкодування шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища у розмірі 41 996 грн 29 коп.

Представники сторін:

позивача: не з`явився

відповідача: Штойко О.В. голова ліквідаційної комісії

за участю Гончар О.І. прокурор відділу Хмельницької обласної прокуратури

Рішення ухвалюється після оголошеної у судовому засіданні 07.11.2022р. перерви.

В судовому засіданні відповідно до ст.240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою від 26.08.2022р. відкрито провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 19.09.2022р. У підготовчих засіданнях 19.09.2022р., 04.10.2022р. оголошувалась перерва до 18.10.2022р. Ухвалою від 18.10.2022р. підготовче засідання відкладено на 24.10.2022р. Ухвалою від 24.10.2022р. із занесенням до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 07.11.2022р. У судовому засіданні 07.11.2022р. оголошено перерву до 14.11.2022р.

Виклад позицій учасників справи, заяви, клопотання.

Прокурор в інтересах позивача звернувся із позовом до суду про стягнення із відповідача 41 996,29грн. шкоди завданої порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища шляхом здійснення незаконної порубки 13 дерев сухостою породи ясен та 1 дерева сироростучого породи граба на території Вовковинецького лісництва. Розмір шкоди встановлено судовою інженерно - екологічною експертизою призначеною в межах кримінального провадження № 0000197 від 26.11.2020р. за ч.1 ст.246 КК України. Як на правову підставу позовних вимог посилається на положення ст.ст. 1166, 1172 ЦК України, ст.ст.1, 7, 8, 17, 19, 63, 64, 68, 69, 86, 90, 105, 107 Лісового Кодексу України.

Позивач у заяві від 06.10.2022р. позовні вимоги підтримує та просить розглянути справу за відсутності представника.

Відповідач у відзиві на позов проти позовних вимог заперечує та вважає, що позивач належними засобами доказування не довів неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої завдано шкоду, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою позивачу шкодою та вину відповідача.

Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні у повному розмірі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував.

11.11.2022р. від Хмельницької обласної прокуратури надійшло клопотання про виправлення описки у прохальній частині позовної заяви та просить вважати її правильною у такій редакції: "Стягнути з ДП "Летичівське лісове господарство" (31500, Хмельницька область, смт Летичів, вул. Савіцького Юрія, 54/1 ) на єдиний розподільчий казначейський рахунок Летичівської селищної ради смт Летичів, вул. Соборна, 16, код отримувача 37971775, , р/р UА0022663 Державна казначейська служба України, код платежу 24062100, шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в сумі 41 996, 29 грн.". Заява судом приймається та долучається до матеріалів справи.

Розглядом матеріалів справи встановлено таке.

Розпорядженням Хмельницької обласної державної адміністрації від 21.01.2015р. №23/2015-р надано в постійне користування ДП Летичівстьке лісове господарство" земельні ділянки державної власності загальною площею 11145,9825 га (землі лісогосподарського призначення) для ведення лісового господарства, що розташовані за межами населених пунктів на території Летичівського та Деражнянського районів Хмельницької області згідно додатків 1,2.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 26.11.2020р. за заявою ДП "Летичівське лісове господарство" зареєстровано кримінальне провадження №0000197 за ч.1 ст.246 КК України. 15.07.2021р. кримінальне провадження закрито за ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 25.11.2020 до Летичівського відділу поліції надійшло письмове повідомлення ДП "Летичівське лісове господарство" про виявлення незаконної порубки 13 дерев сухостою породи ясен та 1 дерева сироростучого породи граба на території Вовковинецького лісництва квартал 22, виділ 11 на території Летичівського району Хмельницької області.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 27.11.2020р. ділянки лісової місцевості, що розташована в с. Майдан Летичівської територіальної громади у кварталі №22 виділ 11 Вовковинецького лісництва виявлено незаконну рубку 14 дерев: одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі - 37 см.; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі - 29 см.: одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі - 34 см.; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі - 32 см.; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 31 см.; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі - 38 см.; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 43 см.; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі - 16 см.; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 40 см.; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі - 33 см.; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі -35 см.; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі - 21 см.; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 29 см.; одного сироростучого дерева граба з діаметром пня в корі 24 см.

ДП "Летичівське лісове господарство" 23.10.2020р. проведено польовий перелік пнів самовільної рубки та розрахунок розміру шкоди, заподіяної самовільною рубкою дерев на території Вовковинецького лісництва квартал 22, виділ 11 на території Летичівського району Хмельницької області, згідно якого загальна сума збитків становить 40 585, 83 грн.

Згідно висновку судової інженерно-екологічної експертизи від 03.06.2021 №513/21-22 проведеної в межах кримінального провадження №0000197 розмір шкоди, внаслідок проведення незаконної порубки дерев, що мала місце на початку третьої декади грудня 2020 року в кварталі №22 виділу №11 Вовковинецького лісництва ДП "Летичівське лісове господарство", а саме: одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 37 см.; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 29 см.; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 34 см.; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 32 см.; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 31 см.; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня вкорі 38 см.; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 43 см.; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 16 см.; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 40 см.; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 33 см.; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 35 см.; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 21 см.; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 29 см.; одного сироростучого дерева граба з діаметром пня в корі 24 см. становить 41 996, 29 грн.

Листом від 09.08.2022р. Летичівська окружна прокуратура просила Летичівську селищну раду повідомити про вжиті заходи щодо стягнення із ДП "Летичівське лісове господарство" завданої шкоди на що рада вказала на відсутність коштів для сплати судового збору та не заперечила проти подання позову прокуратурою (лист від 10.08.2022р. вих.№2297).

17.08.2022р. Летичівською окружною прокуратурою направлено позивачу повідомлення про встановлення підстав та намір здійснювати представництво в суді законних інтересів держави в особі Летичівської селищної ради шляхом пред`явлення позову до суду про стягнення із ДП "Летичівське лісове господарство" завданої шкоди навколишньому природному середовищу.

Летичівська селищна рада у листі від 18.08.2022р. (вих. №2417) не заперечила щодо зазначеного.

Оскільки відповідачем в добровільному порядку шкода заподіяна навколишньому природному середовищу у розмірі 41 996,29грн. не сплачена, прокурор в інтересах держави в особі позивача звернувся із даним позовом до суду.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів (визнання більш вірогідними), аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

З приводу підстав для представництва прокурором інтересів держави у суді у спірних правовідносинах, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 4 ГПК України унормовано, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 2 ст. 4 ГПК України).

До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (ч. 3 ст. 4 ГПК України).

Згідно із ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, визначеному законом.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про прокуратуру" прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

На прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом (п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону).

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у відсутності такого органу.

Відповідно до ч. ч. 3, 4, 5 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Системне тлумачення ст. 53 ГПК України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу.

Тобто, суд самостійно перевіряє, чи справді відсутній орган, що мав би для захисту інтересів держави звернутися до суду з таким позовом як заявив прокурор.

Процедура, передбачена абз. 3 і 4 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту. Іншими словами, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює.

Такі висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 15.01.2020 у справі №698/119/18.

Також Велика Палата Верховного Суду при розгляді вказаної справи звернула увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності українського наречу від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" природні ресурси є власністю Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законам України.

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами (ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування" одним із повноважень виконавчого органу сільської ради у галузі охорони навколишнього природного середовища є здійснення контролю за додержанням природоохоронного законодавства, використанням і охороною природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.

Природні ресурси, які перебувають у власності територіальних громад, є складовою частиною матеріальної і фінансової основи місцевого самоврядування (ст. 142 Конституції України). Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема на землю та природні ресурси (ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Основним завданням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, згідно ст.ст. 1, 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", є збереження природних ресурсів, в тому числі лісів.

Статтею 15 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" визначено, то місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Для фінансування заходів, спрямованих на охорону навколишнього природного середовища, утворюються місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища.

З метою дотримання ст.23 Закону України "Про прокуратуру", Летичівською окружною прокуратурою 09.08.2022р. листом за №53-2210вих-22 проінформовано Летичівську селищну раду про виявлену незаконну рубку 14 дерев у кварталі №22 виділ 11, що в с. Майдан Летичівської територіальної громади та про завдану шкоду в розмірі 41 996,29 грн.

З отриманої відповіді Летичівської селищної ради від 10.08.2022 за №2297 вбачається, що останньою не планується вжиття заходів до стягнення завданої шкоди, та селищна рада просила прокуратуру самостійно звернутися до суду про стягнення шкоди.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що прокурор у позовній заяві навів підставу для представництва інтересів держави, обґрунтував, у чому полягає порушення цих інтересів, суд вважає, що прокурор підтвердив підстави для представництва інтересів держави у цій справі та правомірно звернувся до суду.

У відповідності до ратифікованої Законом України від 17.07.2007 року Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (п.1 ст.6) кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Предметом даного спору є стягнення заподіяної державі шкоди за вирубку лісу.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі в тексті - ЦК України) встановлено, що цивільні права і обов`язки виникають безпосередньо з актів цивільного законодавства, а також внаслідок завдання майнової (матеріальної) шкоди.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. (ст.16 ЦК України). Згідно із п.8 ч.2 ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Аналогічні норми містяться також в статті 20 Господарського кодексу України (надалі в тексті - ГК України), якою встановлено, що кожний суб`єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема шляхом відшкодування шкоди.

Застосування цього способу захисту визначається положенням ст.22 ЦК України і проводиться як у договірних зобов`язаннях (ст.611 ЦК України), так і в позадоговірних зобов`язаннях (гл.82 ЦК України), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності, відповідно до статті 623 ЦК України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено у ст.1166 ЦК України, згідно з якою - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відшкодування шкоди, заподіяною порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю. Права і обов`язки, що склалися між сторонами спору, виникли з позадоговірного зобов`язання.

Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення). Для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина.

З огляду на наведене - предметом доказування у справі про стягнення шкоди є наявність усіх складових елементів правопорушення.

Винне діяння - це усвідомлений, вольовий вчинок, зовні виражений у формі дії (активного поводження) або бездіяльності (пасивного поводження).

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавала шкоди.

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її конти-нентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності україн-ського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і не використовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Частиною 1 ст.40 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог.

Відповідно до статті 1 Лісового кодексу України, ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають та незалежно від права власності на них становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Згідно статей 16, 17 Лісового кодексу України право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень. Право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Частиною другою статті 19 Лісового кодексу України визначено, що обов`язок забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, вжиття інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку, а також дотримання правил і норм використання лісових ресурсів покладено на постійних лісокористувачів.

Положеннями статті 63 Лісового кодексу України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 64 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від незаконних рубок та інших пошкоджень.

Відповідно до статті 86 Лісового кодексу України організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб.

За змістом пункту 5 частини другої статті 105 Лісового кодексу України відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Згідно статті 107 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Таким чином, організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів.

Як вбачається із матеріалів справи ДП "Летичівське лісове господарство" є постійним лісокористувачем земельної ділянки на території Голенищівської сільської ради Летичівського району, Хмельницької області розміром 710га, що підтверджується витягом із Державного земельного кадастру, розпорядженням Хмельницької обласної державної адміністрації від 21.01.2015р. № 23/2015-р "Про передачу в постійне користування земельних ділянок ДП "Летичівське лісове господарство.

Матеріалами справи підтверджено та не спростовано відповідачем, що на земельних ділянках, які перебувають у постійному користуванні виявлено факт незаконної порубки дерев.

Відповідно до статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. В силу статті 69 цього Закону шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Таким чином, порубка дерев визнається незаконною, якщо вчинена: без відповідного дозволу; за дозволом, виданим із порушенням чинного законодавства; до початку чи після закінчення установлених у дозволі строків; не на призначених ділянках чи понад установлену кількість; не тих порід дерев, які визначені в дозволі; порід, вирубку яких заборонено.

Відшкодування майнової шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Факт незабезпечення лісокористувачем (відповідачем) охорони і збереження закріплених за ним лісів підтверджується матеріалами справи.

Нормами чинного законодавства, зокрема, Лісовим кодексом та Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища" унормовано, що організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних порубок та інших пошкоджень, покладається саме на постійних лісокористувачів.

Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності.

При цьому, не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній постійному лісокористувачу ділянці лісу.

Таким чином, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев.

Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді не вчинення достатніх дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного госпо-дарського суду у складі Верховного Суду у справі від 09.12.2019 №906/133/18, від 09.08.2018 №909/976/17, постановах Верховного Суду від 20.08.2018 у справі №920/1293/16, від 23.08.2018 у справі №917/1261/17, від 19.09.2018 у справі №925/382/17, від 15.06.2022р. у справі №909/114/21.

Таким чином, суд дійшов висновку, що усвідомлюючи свої дії відповідач неправомірно не здійснив належних заходів для збереження лісонасаджень, на земельних ділянках постійним користувачем яких він є. Вказане свідчить про наявність як вини відповідача, так і протиправної поведінки.

Шкода та її розмір, який є предметом даного позову, підлягає доведенню, оскільки є оціночним поняттям та підлягає доказуванню у межах розгляду даної справи.

Згідно висновку судової інженерно-екологічної експертизи від 03.06.2021 №513/21-22 проведеної в межах кримінального провадження №0000197 розмір шкоди, внаслідок проведення незаконної порубки дерев, що мала місце на початку третьої декади грудня 2020 року в кварталі №22 виділу №11 Вовковинецького лісництва ДП «Летичівське лісове господарство», а саме: одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 37 см.; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 29 см.; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 34 см.; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 32 см.; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 31 см.; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня вкорі 38 см.; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 43 см.; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 16 см.; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 40 см.; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 33 см.; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 35 см.; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 21 см.; одного сухостійного дерева ясена з діаметром пня в корі 29 см.; одного сироростучого дерева граба з діаметром пня в корі 24 см. становить 41 996, 29 грн.

Альтернативного розрахунку розміру збитків відповідач не надав.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що нарахування розміру заподіяної шкоди в сумі 41996,29 грн є правомірним.

Причинний зв`язок полягає у тому, що внаслідок протиправної винної поведінки позивача, яка полягає у нездійсненні комплексу заходів щодо збереження ліку на земельних ділянках, які перебувають у її постійному користування державі завдано збитків в сумі 41996,29 грн.

Суд вважає, що відповідач, як постійний лісокористувач, не забезпечив належну охорону і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, допустивши незаконну порубку дерев, чим заподіяно матеріальну шкоду лісу (навколишньому природному середовищу) у зазначеному розмірі.

Заперечення відповідача щодо відсутності вини у завданні шкоди навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної порубки дерев спростовуються вищенаведеними висновками суду. Судом не беруться до уваги твердження відповідача про те, що прокурором не надано належних доказів недотримання або порушення комплексу заходів саме ДП "Летичівське лісове господарство", спрямованих на збереження лісів від незаконних порубок, оскільки незаконна порубка дерев на земельних ділянках наданих відповідачеві у постійне користування відбулась. Тобто вжиті відповідачем заходи є недостатніми.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Відповідно до ст.73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч.3 ст.13, ст.74 ГПК України).

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

З огляду на викладене, позов про стягнення 41996,29 грн шкоди завданої навколишньому природному середовищу підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 20, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Летичівське лісове господарство" (Хмельницька область, смт. Летичів, вул. Савіцького Юрія, 54/1 ) на єдиний розподільчий казначейський рахунок Летичівської селищної ради смт. Летичів, вул. Соборна, 16 код отримувача 37971775, , р/р UA 0022663 Держана казначейська служба України, код платежу 24062100) - 41 996,29грн. (сорок одну тисячу дев`тсот дев`яносто шість гривень 29коп.) шкоди заподіяної навколишньому природному середовищу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Державного підприємства "Летичівське лісове господарство" (Хмельницька область, смт.Летичів, вул.Савіцького Юрія, 54/1 ) на користь Хмельницької обласної прокуратури (м. Хмельницький, пров. Військоматський, 3 ) - 2481грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят одну гривню) судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 23.11.2022р.

Суддя М.Є. Муха

Віддруковано 1 примірник до матеріалів справи;

направлено на електронні адреси Хмельницької обласної прокуратури (),

позивача (),

відповідача ().