номер провадження справи 17/127/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2022 Справа № 908/1631/22

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Корсуна В.Л. розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників матеріали справи № 908/1631/22

за позовною заявою: товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ЕЛКОМ", 01030, м. Київ, вул. Леонтовича, буд. 7, оф. 5

до відповідача: державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція", 71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133

про стягнення 256 961,38 грн.

Без виклику представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

05.09.22 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ЕЛКОМ" (далі ТОВ "НВП "ЕЛКОМ") без номеру та дати до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (надалі ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі ВП "ЗАЕС") про стягнення заборгованості за договором поставки товару від 09.08.21 № 53-121-01-21-10554 у розмірі 256 961,38 грн., а саме: 219 000,00 грн. основної заборгованості, 34 829,38 грн. інфляційного збільшення та 3 132,00 грн. 3 % річних.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи № 908/1631/22 між суддями, вказану позовну заяву передано для розгляду судді Корсуну В.Л.

Ухвалою від 12.09.22 судом позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1631/22 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (без виклику) учасників справи.

Враховуючи положення ст. 248 ГПК України, граничним строком розгляду цієї справи судом є 11.11.22 включно.

Частиною 1 ст. 251 ГПК України передбачено, що відзив подається протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Частинами 1-3 ст. 252 ГПК України визначено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через 30 днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом 30 днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.

Згідно із ч. 5 та ч. 7 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше 5 днів з дня отримання відзиву.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Як свідчать наявні матеріали справи, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін ні позивач, ні відповідач суду не надали. Докази зворотнього в матеріалах цієї справи відсутні.

В обґрунтування своєї правової позиції позивач у позовній заяві зазначив, що на виконання умов договору поставки товару №53-121-01-21-10554 від 09.08.21 позивачем поставлено товар на загальну суму 219000,00 грн. з урахуванням ПДВ. Як свідчить експрес-накладна ТОВ «Нова пошта» №0421, товар відповідачем отримано 29.11.21. Також про отримання товару свідчать підписана відповідачем видаткова накладна та податкова накладна за №36, що зареєстровані 16.12.21. У відповідності до п. 3.2. договору, відповідач повинен був здійснити оплату товару протягом 60 календарних днів з дати поставки. Проте, до теперішнього часу оплата не здійснена. На підставі ст. 625 ЦК України позивачем нараховано інфляційне збільшення у сумі 34 829,38 грн. та 3% річних у сумі 3 132,00 грн.

Крім того, в позовній заяві позивач просить покласти на відповідача судові витрати, які складаються з сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. відповідно до попереднього розрахунку.

05.10.22 на електронну адресу суду від відповідача надійшла заява за вих. №28-23/12902 від 05.10.22 в порядку ст. 42 ГПК України, до якої додано копії листування між сторонами щодо предмету спору.

05.10.22 на електронну адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву за вих. №28-23/12884 від 05.10.22, в якому останній просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, зменшити розмір витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами та судові витрати по справі покласти на позивача. В обґрунтування заперечень відповідач посилається на те, що факт отримання товару за договором відповідачем не оспорюється. В той же час, умовами договору термін оплати ПДВ не визначений. Претензія в порядку ст. 530 ЦК України від позивача не надходила. Відповідно, строк оплати не настав. Крім того, посилаючись на приписи ст. 607 ЦК України, відповідач вважає, що неможливість виконання зобов`язання з оплати товару викликана об`єктивними негативними чинниками (введення в Україні карантину та з 12.03.2020 та введення воєнного стану з 24.02.22), що не залежать від волі відповідача та позивача, зобов`язання ВП «ЗАЕС» з оплати товару у сумі 219000,00 грн. припинились неможливістю його виконання. У зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Також вважає, що не підлягають задоволенню вимоги про стягнення інфляційних втрат та відсотків річних, оскільки неможливість виконання зобов`язання викликана об`єктивними негативними чинниками, зазначеними вище. Отже, як стверджує відповідач у нього відсутня вина як обов`язкова умова настання відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України. Крім того, відповідач вважає, що заявлена до стягнення сума витрат на правову допомогу є неспівмірною зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг. Також у відзиві відповідач зазначив, що ним ухвала про відкриття провадження у справі отримана 20.09.22, про що свідчить штам вхідної кореспонденції на зазначеній ухвалі. Відповідно, відзив може бути поданий у строк до 05.10.22 включно.

Судом відзив долучено до матеріалів справи та прийнято до розгляду. При цьому, судом враховано, що за приписами п. 1 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є: день вручення судового рішення під розписку. Як свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідачем (м. Київ) ухвала про відкриття провадження у справі отримана 16.09.22. Тобто, строк надання відзиву сплив 03.10.22. В той же час, задля дотримання принципу змагальності, суд вважає за можливе прийняти до розгляду відзив ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі ВП "ЗАЕС" на позовну заяву, який надійшов від ВП "ЗАЕС" до суду 05.10.22.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи за № 908/1631/22 дозволяють розглянути справу по суті спору.

За таких обставин, спір у справі підлягає вирішенню за наявними матеріалами.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення - 19.09.22 (відповідно до положень ч. 4 ст. 116 ГПК України).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

09.08.21 між ТОВ «НВП «Елком» (Постачальник) та ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП "Запорізька АЕС" (Покупець) укладено договір поставки товару № 53-121-01-21-10554, за умовами якого (п. 1.1 договору) Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти і сплатити товар визначений у таблиці п. 1.1 вказаного договору.

Згідно із п. 1.3 договору, строк поставки товару: листопад 2021 р.

Пунктом 3.1. договору визначено, що ціна договору складає 219 000,00 грн. з ПДВ, сума ПДВ 36 500,00 грн.

Відповідно до п. 3.2 договору, оплата за поставлений товар здійснюється протягом 60-ти календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, визначеного п. 1.1. договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (п. 3.3. договору).

Поставка товару відбувається в строк зазначений у п. 1.3 договору (п. 4.2 договору).

Згідно із п. 4.5 договору, постачальник зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі та зареєструвати її в ЄРПН у строки, визначені для реєстрації податкової накладної чинним законодавством з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги». Електронна адреса замовника для листування в рамках адміністрування ПДВ: .

У відповідності до п. 12.1 договору, договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє протягом 12 місяців з дати укладання.

Відповідно до видаткової накладної від 26.11.21 №1-2611 та експрес-накладної ТОВ «Нова пошта» №0421 позивачем поставлено товар на суму 219000,00 грн. Про отримання 29.11.22 відповідачем товару свідчить підпис уповноваженої особи відповідача на накладній та витяг щодо руху вантажу.

На виконання вимог договору та законодавства позивачем складено податкову накладну №36 від 26.11.21 та зареєстровано її в ЄРПН 16.12.21, про що свідчить квитанція №1.

08.02.22 позивачем на адресу відповідача надіслано претензію щодо оплати заборгованості.

У відповіді на претензію за вих. №28-23/5252 від 21.03.22 відповідачем зазначено, що заборгованість у сумі, зазначеній у претензії, відсутня оскільки при розрахунку суми претензії ТОВ «НВП «Елком» не врахова6ні положення договору щодо умов та порядку оплати товару.

Відповідачем отриманий товар на суму 219 000,00 грн. не оплачений, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення суми заборгованості в примусовому порядку.

Судом прийнято до уваги, що вказаний договір в установленому законом порядку не оспорювався, не визнавався недійсним та його дія не припинена. Доказів зворотнього жодною із сторін суду не надано.

Оцінивши наявні у матеріалах справи документи (докази) суд дійшов висновку про наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (ГК України), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватись від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить ГК України, частинами 1, 7 ст. 193 якого встановлено, що суб`єкти господарювання та ін. учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч. 1). ... Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом (ч. 7).

Згідно із ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч. 1 ст. 664 ЦК України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Факт здійснення поставки товару підтверджується належним чином засвідченою копією видаткової накладної №1-2611 від 26.11.21.

Як зазначалось вище у тексті цього рішення, за п. 3.2 договору, розрахунок за поставлений товар здійснюється протягом 60-ти календарних днів з дати поставки повного обсягу товару, передбаченого п. 1.1. договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації постачальником належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (п. 3.3. договору).

Відповідач свого обов`язку щодо оплати позивачу за поставлений товар обумовленого у договорі не виконав. Докази протилежного у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до абз. 6 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, з метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідачем не спростовано отримання товару на суму 219 000,00 грн., суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача щодо стягнення з відповідача 219 000,00 грн. суми основного боргу. Відповідно, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

При цьому, судом не враховуються посилання відповідача на те, що на підставі ст. 607 ЦК України, зобов`язання ВП «ЗАЕС» з оплати товару у сумі 219000,00 грн. припинилися неможливістю його виконання через об`єктивні негативні чинники (введення в Україні карантину та з 12.03.2020 та введення воєнного стану з 24.02.22), що не залежать від волі відповідача та позивача.

Розділом 9«Форс-мажор» договору поставки товару №53-121-01-21-10554 від 09.08.21 визначено наступне:

9.1 Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратство, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, ін. стихійні лиха тощо.

9.2 Наявність форс-мажорних обставин засвідчується відповідним документом, виданим Торгово-промисловою палатою України або регіональною торгово-промисловою палатою, згідно з законодавством України, або іншим уповноваженим органом, відповідно до законодавства України.

9.3 Сторона, що зазнала дії форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання зобов`язань за договором, письмово повідомляє іншу Сторону про їх наявність, протягом 5 днів з початку їх дії з наступним наданням, протягом 10 днів, відповідного підтверджуючого документу. Про закінчення дії форс-мажорних обставин Сторона, яка зазнала їх впливу, письмово в 5 денний строк повідомляє другу Сторону.

В порушення вищезазначених умов договору відповідач не повідомляв позивача про неможливість виконання зобов`язань по договору у зв`язку введенням (та продовженням дії на території України карантину, викликаного поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19). Також не надано відповідачем висновку, виданого Торгово-промисловою палатою України або регіональною торгово-промисловою палатою, який би підтверджував неможливість виконання зобов`язань по договору.

Відповідно до п. 1 Указу Президента України від 24.02.22 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року … (який триває станом на час прийняття процесуального рішення в цій справі по суті спору).

Рішенням Торгово-промислової палати України від 28.02.22 № 2024/02.0-7.1 на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.97 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України:

- засвідчено форс-ажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року … відповідно до Указу Президента України від 24.02.22 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні";

- підтверджено, що зазначені обставини з 24.02.22 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи ін. зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи ін. нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Введення на території України з 24.02.22 воєнного стану, який на теперішній час не припинено (продовжено на підставі відповідних Указів Президента України), є загальновідомим фактом, а також зазначені форс-мажорні обставини підтверджено відповідним рішенням ТПП України.

В той же час, строк виконання зобов`язань щодо оплати отриманого товару для відповідача настав ще до введення в Україні воєнного стану. Відповідно, посилання відповідача на припинення зобов`язань з оплати товару внаслідок дії форс-мажорних обставин є безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 34 829,38 грн. інфляційних втрат (нараховані за період лютий-червень 2022 року) та 3 132,00 грн. 3 % річних (нарахованих за період з 29.01.22 по 21.07.22) (розрахунки містяться в матеріалах справи).

Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3 % річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлено інший розмір відсотків.

Верховний Суд України у постанові від 12.04.17 у справі №3-1462гс16 зазначив, що порушення відповідачем строків розрахунків за отриманий товар, що встановлені договором поставки, є підставою для нарахування платежів, передбачених ст. 625 ЦК України, а наявність форс-мажору не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Верховний Суд України підкреслив, що платежі, встановлені ст.625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер, які наприклад статті законів, які передбачають неустойку. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Також Верховний Суд України зазначив, що ст. 617 ЦК України встановлено загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, а ст. 625 ЦК України є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання.

Отже, Верховний Суд України розв`язуючи спір застосовує принцип права щодо пріоритету спеціальної норми над загальною.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 09.11.16 у справі № 3-1195гс16.

14.01.20 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи №924/532/19 досліджував питання щодо особливостей нарахування інфляційних втрат і 3% річних, де визначив, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перевірку розрахунків за допомогою інформаційно-пошукової системи «Законодавство», судом встановлено, що розрахунки та визначення періодів нарахування здійснено вірно. Відтак, позовні вимоги про стягнення 34 829,38 грн. інфляційних втрат (нараховані за період лютий-червень 2022 року) та 3 132,00 грн. 3 % річних (нарахованих за період з 29.01.22 по 21.07.22) підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача. При цьому, судом враховано, що позивачем за подання позовної заяви про стягнення з відповідача 256 961,38 грн. сплачено судовий збір у розмірі 3 869,41 грн., що є більше на 14,99 грн. більше, ніж визначено Законом України «Про судовий збір». Відповідно, сума 14,99 грн. підлягає поверненню позивачеві з Державного бюджету України після звернення позивача до суду з відповідною заявою.

В прохальній частині позовної заяви позивач просив стягнути з відповідача судові витрати. При цьому, з попереднього розрахунку судових витрат вбачається, що сума витрат на правову допомогу становить 10000,00 грн.

За приписами ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Враховуючи, що позивачем надано лише копії договору №1001/22 від 10.01.22 про надання правової допомоги, ордеру АІ №1270822 від 20.07.22 та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №3687/10 від 29.05.2008, при цьому не надано ані акту виконаних робіт/наданих послуг, ані доказів оплати зазначених витрат, судом питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу не розглядалось.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 14, 15, 24, 42, 46, 73-80, 86, 91, 129, 236-238, 240, 241, 247-252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ) в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ЕЛКОМ" (01030, м. Київ, вул. Леонтовича, буд. 7, оф. 5, ) - 219 000 (двісті дев`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп. основного боргу, 3 132 (три тисячі сто тридцять дві) грн. 00 коп. 3 % річних, 34 829 (тридцять чотири тисячі вісімсот двадцять дев`ять) грн. 38 коп. інфляційних втрат та 3 854 (три тисячі вісімсот п`ятдесят чотири) грн. 42 коп. судового збору.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено у апеляційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 253-285 ГПК України та п.п. 17.5. п. 1 Розділ ХІ «ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» ГПК України.

У зв`язку із введенням із 05 год. 30 хв. 24.02.22 воєнного стану в Україні Указом Президента України від 24.02.22 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» через військову агресію Російської Федерації проти України … повний текст рішення складено 01.12.2022.

Суддя В.Л. Корсун