ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року Справа № 915/265/22

Господарський суд Миколаївської області, який розташований у м. Миколаєві по вул. Фалєєвській, 14, у складі судді Алексєєва А.П. при секретарі судового засідання Степановій І.С., розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ЮТЕМ-ІНЖИНІРИНГ (08292, Київська обл., м. Буча, вул. Леха Качинського, 3, а/с 1082, ) до відповідача: Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Південноукраїнська атомна електрична станція (55000, Миколаївська область, м.Южноукраїнськ, ), про стягнення заборгованості за договором,

за участю представників сторін:

від позивача: Заторська О.А.,

від відповідача: Свернюк С.П.

Позивачем зазначено, що на виконання укладеного із відповідачем договору ним виконано певну роботу. Відповідачем роботу було прийнято шляхом підписання актів, але оплачено частково. Внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе за договором зобов`язань утворився борг по оплаті робіт у розмірі 100015,30 грн. за актом №4-821-05 від 31.10.2019 року. Окрім суми боргу позивач просив стягнути з відповідача передбачені договором штрафні санкції (штраф та пеню) за порушення основного зобов`язання, а також застосувати відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України у вигляді втрат від інфляції та 3% річних.

У відзиві на позов фактів існування договірних відносин із позивачем, наявність перед позивачем боргу у розмірі 100015,30 грн. за актом №4-821-05 від 31.10.2019 року відповідач не заперечував, доказів на спростування цих фактів не надав. Утворення заборгованості перед позивачем відповідач аргументував браком грошових коштів через невиконання зобов`язань контрагентами відповідача.

16.09.2022 року до суду надійшла заява від представника відповідача із запереченням слухати справу у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 19.09.2022 року у задоволенні заяви було відмовлено.

21.09.2022 року до суду надійшла заява від представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яку ухвалою суду від 26.09.2022 року було задоволено.

21.09.2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву.

22.11.2022 року судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

За наслідками розгляду справи судом встановлені наступні обставини, які підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами.

Позивач та відповідач уклали договір №821-05/18-123-08-19-05639 від 24.06.2019 року, завірену копію примірника якого із додатками позивачем додано до позовної заяви (аркуші справи 18-29).

31.10.2019 року представниками сторін було підписано акт №4-821-05 приймання-передачі виконаних робіт до вищевказаного договору, в якому зазначено, що зауважень до якості наданих послуг замовник, тобто відповідач по справі, не має, всього до оплати з ПДВ 100015,30 грн. Завірену копію акту позивачем додано до позову (аркуш справи 33).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч 1 ст. 74 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

У відзиві на позов відповідач підтвердив відсутність оплати виконаних позивачем робіт за актом №4-821-05 приймання-передачі виконаних робіт від 31.10.2019 року на суму100015,30 грн. разом із ПДВ.

Отже, судом встановлено, що оплату робіт за актом №4-821-05 приймання-передачі виконаних робіт від 31.10.2019 року на суму 100015,30 грн. разом із ПДВ відповідач позивачу не здійснив.

Згідно п. 1.1 договору замовник (відповідач) доручає та зобов`язується оплатити, а виконавець (позивач) приймає на себе виконання робіт на: Авторський нагляд за виконанням робіт з реконструкції та технічному переозброєнню енергоблока №3 за темами: Енергоблок №3. Заміна трубних систем конденсатора ТГ та Енергоблок №3. Виконання робіт по заміні конденсаторів ТПН-А,Б.

Згідно п. 2.2 договору оплата виконаних робіт здійснюється на підставі актів здачі-приймання виконаних робіт підписаних обома сторонами шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця протягом 45 календарних днів з дати підписання акта здачі-приймання виконаних робіт.

Пунктом 5.2 договору передбачено, що за порушення строків оплати виконаних робіт замовник сплачує виконавцеві пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше 7% від вартості простроченого платежу. Якщо порушення строків оплати виконаних робіт продовжується понад тридцять днів, замовник сплачує додатковий штраф у розмірі 7% від вартості неоплаченої в строк роботи.

З огляду на те, що акт №4-821-05 приймання-передачі виконаних робіт був підписаний сторонами 31.10.2019 року, то за умовами п. 2.2 договору оплату відповідач мав здійснити з 01.11.2019 року по 16.12.2019 року. Прострочення виконання зобов`язання по оплаті виконаних робіт розпочалося 17.12.2019 року. Таким чином, відповідачем не виконано умов договору щодо своєчасної оплати виконаних робіт.

Правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, на підставі вищевказаного договору регулюються нормами Господарського та Цивільного кодексів України щодо регулювання відносин з надання послуг, виконання зобов`язань, застосування відповідальності та захисту прав.

З огляду на предмет договору, а саме здійснення позивачем авторського нагляду за виконанням робіт з реконструкції, то договір за своєю суттю є договором про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Частиною 7 ст. 180 Господарського кодексу України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання, зокрема можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1. ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 Цивільного кодекс України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 193 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 193 Господарського кодексу України управнена сторона має право не приймати виконання зобов`язання частинами, якщо інше не передбачено законом, іншими нормативно-правовими актами або договором, або не випливає із змісту зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управненої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, відповідачем порушено умови договору в частині своєчасного виконання зобов`язання по оплаті наданих позивачем послуг, а також положення Цивільного та Господарського кодексів щодо виконання договору та зобов`язань за ним належним чином.

Позивач з огляду на приписи п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України обрав як спосіб захисту своїх прав примусове виконання обов`язку в натурі.

З огляду на обраний спосіб захисту позивач мав просити суд зобов`язати відповідача виконати умови договору шляхом здійснення оплати наданих послуг.

Проте, позивач звернувся із вимогою про стягнення з відповідача несплаченої суми за надані послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1. ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною.

Частиною 2 ст. 20 Господарського кодексу передбачено, що кожний суб`єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються, зокрема шляхом відшкодування збитків та іншими способами, передбаченими законом.

Отже, з огляду на приписи ч. 1 ст. 225 ГК України та обставини цієї справи на користь позивача підлягають стягненню збитки у розмірі 100015,30 грн.

Як зазначалося вище п. 5.2 договору сторони передбачили відповідальність замовника (відповідач) за порушення строків оплати виконаних робіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 2 ст. 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються, зокрема шляхом застосування штрафних санкцій.

Так, згідно розрахунку, який міститься у позовній заяві, позивачем заявлена до стягнення пеня у розмірі 7001,07 грн. та штраф у розмірі 7001,07 грн.

Наведений позивачем розрахунок штрафних санкцій суд вважає вірним.

З огляду на те, що відповідачем було прострочено виконання зобов`язання по оплаті наданих послуг, то наявні підстави для застосування п. 5.2 договору, в зв`язку із чим вимоги про стягнення штрафних санкцій є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просив застосувати заходи відповідальності, які передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку, який наведено у позові, втрати від інфляції за період з січня 2020 року по січень 2022 року становлять 17011,86 грн., а 3% річних з 17.12.2019 року по 18.01.2022 року 6272,19 грн.

Наведений позивачем розрахунок суд вважає вірним.

З огляду на порушення умов договору щодо своєчасного виконання відповідачем грошового зобов`язання вимоги про стягнення втрат від інфляції та 3% річних є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню.

Як зазначалося вище неможливість своєчасної оплати отриманих послуг відповідач аргументував неналежним виконанням своїх зобов`язань його контрагентами. До того ж в силу положень ст. 614 ЦК України відповідач вважає, що вина відповідача у порушенні зобов`язання за таких обставин відсутня.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Отже, суд відхиляє зазначені відповідачем аргументи, як такі, що суперечать вимогам закону.

Позивачем були здійснені судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 2481,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № від 14.07.2022 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (55001, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ЮТЕМ-ІНЖИНІРИНГ (08292, Київська обл., м. Буча, вул. Леха Качинського, 3, а/с 1082, ) грошові кошти в сумі 137301,49 (сто тридцять сім тисяч триста одна) грн. 49 коп, а також сплачену суму судового збору в розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст.241 Господарського процесуального кодексу України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст.241 Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення (ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження (ч. 2 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України).

Апеляційна скарга подається у порядку визначеному п.п.17.5. п. 17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 05.12.2022 року.

Суддя А.П. Алексєєв