ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2022 р. Справа№ 911/164/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Козир Т.П.

секретар судового засідання - Огірко А.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 22.11.2022

розглянувши матеріали апеляційної скарги Заступника керівника Київської обласної прокуратури

на рішення Господарського суду Київської області

від 03.12.2021 (повний текст підписано та складено 25.01.2022)

та додаткове рішення від 17.12.2021

у справі №911/164/21 (суддя О.О. Христенко)

за позовом Заступника керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі

1. Київської обласної державної адміністрації

2. Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське підприємство "Київоблагроліс"

до 1. Вишгородської районної державної адміністрації

2. Іванківської селищної ради Вишгородського району Київськоїобласті

3. Громадської організації "Садівницьке товариство "Лісова мрія"

про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним договору оренди та усунення перешкод у користуванні майном

УСТАНОВИВ:

До господарського суду Київської області звернувся заступник керівника Броварської місцевої прокуратури (надалі - прокурор) з позовом в інтересах держави в особі 1. Київської обласної державної адміністрації (надалі - позивач 1) 2. Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське підприємство "Київоблагроліс" (надалі - позивач 2) до 1. Іванківської районної державної адміністрації (надалі - відповідач 1), 2. Блідчанської сільської ради (надалі - відповідач 2), 3. Громадської організації "Садівницьке товариство "Лісова мрія" (надалі - відповідач 3), в якому просить суд: визнати незаконним і скасувати розпорядження Іванківської районної державної адміністрації "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки в оренду" від 04.03.2009 № 257; визнати недійсним договір оренди землі від 05.10.2009, укладений між ГО "Садівницьке товариство "Лісова мрія" та Блідчанською сільською радою; усунути перешкоди у здійсненні ДП "Спеціалізоване лісогосподарське підприємство "Київоблагроліс" права користування та розпорядження земельною ділянкою лісового фонду з кадастровим номером :02:001:0002 загальною площею 3,4999 га, яка розташована на території Блідчанської сільської ради Іванківського району Київської області, шляхом її витребування (повернення) на користь ДП "Спеціалізоване лісогосподарське підприємство "Київоблагроліс" з незаконного володіння ГО "Садівницьке товариство "Лісова мрія".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Броварською місцевою прокуратурою Київської області встановлено порушення вимог земельного законодавства під час відведення у користування земель лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське підприємство "Київоблагроліс" щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0002 площею 3,4999 га (Блідчанська сільська рада Іванківського району), яка на підставі розпорядження Іванківської районної адміністрації від 04.03.2009 № 257 надана в оренду відповідачу 3 терміном на 49 років для ведення садівництва за межами населеного пункту за рахунок земель запасу Блідчанської сільської ради.

Рішенням Господарського суду Київської області від 03.12.2021 позов заступника керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Державного підприємства Спеціалізоване лісогосподарське підприємство Київоблагроліс до Вишгородської районної державної адміністрації, Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області, Громадської організації Садівницьке товариство Лісова мрія про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним договору оренди та усунення перешкод у користуванні майном залишено без розгляду. У задоволенні позову заступника керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Вишгородської районної державної адміністрації, Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області, Громадської організації Садівницьке товариство Лісова мрія про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним договору оренди та усунення перешкод у користуванні майном відмовлено повністю.

Суд першої інстанції при винесенні рішення дійшов висновку про залишення без розгляду позову поданого в інтересах ДП «СЛА «Київоблагроліс», оскільки указана юридична особа не є органом державної влади чи суб`єктом владних повноважень, а представництво прокурором в суді інтересів держави в особі державних компаній не допускається відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Стосовно позову поданого в інтересах Київської обласної державної адміністрації суд відмовив у задоволенні позову з підстав того, що матеріали справи не містять документів, якими б було установлено межі та розміри земельних ділянок лісового фонду, які передавалися у постійне користування, не містять затверджених у встановленому порядку планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування станом на момент видачі спірного розпорядження. А а отже у матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог.

Додатковим рішенням Господарського суду Київської області від 17.12.2021 заяву б/н від 08.12.2021 Громадської організації "Садівницьке товариство "Лісова мрія" про ухвалення додаткового рішення про покладення на позивачів судових витрат на професійну правничу допомогу у справі №911/164/21 задоволено. Стягнуто з Київської обласної державної адміністрації на користь Громадської організації "Садівницьке товариство "Лісова мрія" 60 000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись із вказаним рішенням заступник керівника Київської обласної прокуратури звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення від 03.12.2021 у справі №911/164/21 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Скасувати додаткове рішення 17.12.2021 у справі №911/164/21 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Громадської організації "Садівницьке товариство "Лісова мрія" про стягнення з Київської обласної державної адміністрації витрат на професійну правничу допомогу.

Звертаючись із скаргою прокурор зазначив, що суд дійшов необґрунтованого висновку про те, що наявні у справі докази не дають можливості визначити чи є спірна ділянка землями лісогосподарського призначення і чи знаходиться вона у постійному користуванні ДП «СЛП «Київоблагроліс». Стосовно додаткового рішення прокурор указує на те, що судом першої інстанції не враховано, що позивачем завищено розмір витрат на правничу допомогу та не враховано, що позивачем не надано суду доказів оплати указаних послуг.

Згідно протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 05.04.2022 апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури у справі №911/164/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Коробенко Г.П. (головуючий суддя), судді Кравчук Г.П., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.04.2022 витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи №911/164/21. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №911/164/21. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2022 апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури у справі №911/164/21 залишено без руху, надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2022 відкрито апеляційне провадження у справі №911/164/21 за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури. Розгляд справи призначено на 28.07.2022.

27.07.2022 на адресу суду від відповідача 3- Громадської організації «Садівницьке товариство «Лісова Мрія» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 03.12.2021 та додаткове рішення від 17.12.2022 без змін. При цьому відповідач 3 звертає увагу суду на те, що усі документи (докази) підтверджують ту обставину, що земельна ділянка площею 3, 4999 (кадастровий номер :02:001:0002) відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення, склад угідь: сіножаті, вид використання: ведення садівництва, прокурором на думку відповідача 3 не наведено обставин, які б це спростували. А отже як позовні вимоги так і вимоги апеляційної скарги є повністю неогрунтованими та не підлягають задоволенню. Також на адресу суду надійшли письмові пояснення від позивача 1- Київської обласної державної адміністрації, в яких остання висловила позицію по апеляційній скарзі та просила суд задовольнити апеляційну скаргу і скасувати рішення та додаткове рішення суду першої інстанції.

Розгляд справи неодноразово відкладався.

Від представника Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області надходили клопотання про розгляд справи без участі представника, в яких зазначено, що відповідач 2 покладається на розсуд суду у вирішенні апеляційної скарги.

В судове засідання 22.11.2022 з`явилися представники прокуратури та відповідача 3. Решта учасників справи не з`явилися. Про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином на наявні у матеріалах справи електронні адреси та за допомогою підсистеми Електронний суд. Крім того усі процесуальні документи по справі своєчасно внесені та опубліковані в Єдиному державному реєстрі судових рішень для можливості ознайомлення учасників справи з їх текстом. Прокурор у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції, представник відповідача 3 заперечив проти задоволення апеляційної скарги і просив оскаржувані рішення залишити без змін. Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, колегія вважає , що апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури має бути залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 03.12.2022 та додаткове рішення від 17.12.2021 у справі №911/164/21 без змін виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Броварською місцевою прокуратурою Київської області встановлено порушення вимог земельного законодавства під час відведення у користування земель лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське підприємство "Київоблагроліс" щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0002 площею 3,4999 га (Блідчанська сільська рада Іванківського району), яка на підставі розпорядження Іванківської районної адміністрації від 04.03.2009 № 257 надана в оренду відповідачу 3 терміном на 49 років для ведення садівництва за межами населеного пункту за рахунок земель запасу Блідчанської сільської ради.

Вказані обставини, згідно викладених в позовній заяві пояснень, підтверджуються Статутом ДП "СЛП "Київоблагроліс", затвердженого розпорядженням голови Київської обласної державної адміністрації від 02.12.2016 № 503, відповідно якого підприємство засноване на основі державної власності шляхом приєднання агролісогосподарських підприємств, агролісництв.

Як зазначає прокурор, ДП "СП "Київоблагроліс" є правонаступником Київської обласної державної організації "Київагроліс" та агролісогосподарських підприємств, агролісництв: Богуславське державне агролісництво; Поліське спеціалізоване державне агролісогосподарське підприємство; Таращанське державне агролісогосподарське підприємство; Державне підприємство "Тетіївське державне агролісництво"; Бородянське державне агролісництво; Києво-Святошинське державне агролісництво.

Відповідно до Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектору економіки" від 03.12.1999 № 1529/99 та наказу Мінагрополітики України "Про прискорення передачі земель лісового фонду, що перебували у користуванні реформованих колективних сільськогосподарських підприємств" від 11.06.2001 № 156, рішення Блідчанської сільської ради "Про надання згоди на передачу земель лісового фонду бувшого колективного сільськогосподарського підприємства "Тетерів" Іванківському міжлісгоспу" від 20.06.2000 № 60 надано згоду на передачу земель лісового фонду бувшого колективного сільськогосподарського підприємства "Тетерів" загальною площею 2 063,3 га у постійне користування Іванківському міжлісгоспу.

Рішенням Іванківської районної ради "Про передачу лісів реформованих сільськогосподарських підприємств в постійне користування Іванківському міжлісгоспу" від 21.11.2000 № 11/109 вирішено запропонувати Київській обласній раді передати ліси реформованих сільськогосподарських підприємств площею 19 401,5 га у постійне користування Іванківському міжлісгоспу асоціації "Київагроліс". У Додатку до вказаного рішення зазначено про 2 248 га лісових земель на території Блідчанської сільської ради, які надаються у користування Іванківському міжлісгоспу.

Рішенням Київської обласної ради "Про землі лісового фонду Київської області, що вивільнені внаслідок реформування колективних сільськогосподарських підприємств" від 25.01.2001 № 254-15-ХХІІІ вирішено уповноважити районні ради Київської області протягом 2001 року вирішувати питання щодо надання земель лісового фонду, які знаходяться за межами населених пунктів і вивільнені внаслідок реформування колективних сільськогосподарських підприємств, у тимчасове користування для спеціального використання на умовах оренди строком на 10 років спеціалізованим лісогосподарським підприємствам. Відповідно Додатку до вказаного рішення у Іванківській районній раді передається у тимчасове користування на умовах оренди строком на 10 років 19 401,5 га Іванківському державному агролісогосподарському підприємству головного управління сільського господарства і продовольства облдержадміністрації.

Блідчанською сільською радою Іванківського району Київської області прийнято рішення "Про погодження виділення земельних ділянок за межами населених пунктів Блідчанської сільської ради" від 19.10.2007 № V-10/116, яким погоджено виділення земельної ділянки площею 3,5 га у довгострокову оренду Громадській організації "Садівницьке товариство "Лісова мрія" за межами населених пунктів на території сільської ради.

Розпорядженням Іванківської районної державної адміністрації "Про надання дозволу на збір матеріалів попереднього погодження місця розташування земельної ділянки" від 04.12.2007 № 991 надано дозвіл Садівницькому товариству "Лісова мрія" на збір матеріалів попереднього погодження місця розташування земельної ділянки, орієнтовною площею 3,5 га, для ведення садівництва дачного кооперативу за рахунок земель запасу Блідчанської сільської ради.

Іванківське спеціалізоване Державне агролісогосподарське підприємство "Держагролісгосп" листом вих. № 35 від 20.03.2007 не заперечувало проти виділення земельної ділянки на території Блідчанської сільської ради поза межами населеного пункту для розташування дачного кооперативу.

Відповідно до акту від 20.02.2008 вибору та обстеження земельної ділянки, передбаченої для відведення в оренду ГО "Садівницьке товариство "Лісова мрія" для ведення садівництва за рахунок земель запасу за межами населеного пункту в адміністративних межах Блідчанської сільської ради Іванківського району, зазначено, що земельна ділянка орієнтовною площею 3,5 га є землями сіножаті, рельєф ділянки рівнинний, на земельній ділянці ростуть поодинокі зелені насадження. За результатами обстеження земельної ділянки комісія зазначила про придатність вказаної земельної ділянки для відведення відповідачу 3 в оренду для ведення садівництва.

Матеріали погодження місця розташування земельної ділянки для надання відповідачу 3 в оренду для ведення садівництва містять висновок Управління земельних ресурсів у Іванківському районі ГУ земельних ресурсів у Київській області вих. № 265 від 29.02.2008, висновок Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області вих. № 06-13/1687 від 11.03.2008, якими погоджено надання відповідачу 3 в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 3,5 га сіножать за рахунок земель запасу за межами населеного пункту в адміністративних межах Блідчанської сільської ради Іванківського району.

Розпорядженням Іванківської районної державної адміністрації "Про затвердження матеріалів попереднього погодження місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки" від 13.05.2008 № 498 затверджено матеріали попереднього погодження місця розташування земельної ділянки, орієнтовною площею 3.5 га, для ведення садівництва Садівницькому товариству "Лісова мрія" за рахунок земель запасу Блідчанської сільської ради. Земельна ділянка розташована за межами населиних пунктів на території Блідчанської сільської ради. Надано дозвіл Садівницькому товариству "Лісова мрія" на розробку проекту відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 3.5 га, в оренду для ведення садівництва за межами населених пунктів на території Блідчанської сільської ради.

На підставі вищевказаних документів в 2008 році було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ГО "Садівницьке товариство "Лісова мрія" для ведення садівництва за рахунок земель запасу за межами населеного пункту в адміністративних межах Блідчанської сільської ради Іванківського району Київської області.

У довідці вих. № 2340 від 09.08.2008 Іванківський районний відділ земельних ресурсів Київського ГУ земельних ресурсів зазначає, що станом на 01.09.2008 згідно державної статистичної звітності (форма 6-зем) земельна ділянка площею 3,4999 га знаходиться за межами населеного пункту в адміністративних межах Блідчанської сільської ради як сіножатті графа 11, землі запасу - шифр рядка 93.

Іванківською районною державною адміністрацію прийнято розпорядження "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки в оренду" від 04.03.2009 № 257, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду Громадській організації "Садівницьке товариство "Лісова мрія" для ведення садівництва за межами населених прутків за рахунок земель запасу Блідчанської сільської ради; надано в оренду ГО "Садівницьке товариство "Лісова мрія" терміном на 49 років земельну ділянку загальною площею 3,4999 га, для ведення садівництва за межами населених пунктів за рахунок земель запасу Блідчанської сільської ради; доручено Блідчанській сільській раді укласти договір оренди земельної ділянки.

05 жовтня 2009 року між Блідчанською сільською радою Іванківського району (орендодавець, надалі - відповідач 2) та Громадською організацією "Садівницьке товариство "Лісова мрія" (орендар, надалі - відповідач 3) укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого відповідач 2 надає, а відповідач 3 приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення садівництва, яка знаходиться на території Блідчанської сільської ради Іванківського району Київської області за межами населеного пункту.

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 3,4999 га, на земельній ділянці знаходяться багаторічні насадження площею 3,4999 га (п.п. 2 та 3 договору оренди землі).

Відповідно до п. 8 договору оренди землі договір укладено на 49 років.

Земельна ділянка передається в оренду для ведення садівництва, цільове призначення земельної ділянки землі рекреаційного призначення (п.п. 15 та 16 договору оренди землі).

Державне підприємство "Спеціалізоване лісогосподарське підприємство "Київоблагроліс" листом вих. № 385 від 19.12.2019 повідомило прокуратуру, що ДП "СЛП "Київоблагроліс" не надавало жодного погодження на вилучення чи зміну цільового призначення земельної ділянки лісогосподарського призначення з кадастровим номером :02:001:0002, 41 квартал Шпилівського агролісництва.

Українське державне проектне лісовпорядне виробниче об`єднання "Укрдержліспроект" листом вих. № 691 від 02.12.2019 на запит прокурора надало фрагмент з публічної кадастрової карти України з нанесеними межами частини кварталів і меж їх таксаційних виділів по ДП "СЛП Київоблагроліс", у відповідності до матеріалів лісовпорядкування 2001, 2003 років та межами земельних ділянок згідно з поданими кадастровими номерами (оригінал вказаного листа наявний в матеріалах справи).

Як вказує прокурор, згідно із планово-картографічними матеріалами земельна ділянка з кадастровим номером 322080300:02:001:0002 площею 3,4999 га накладається на землі лісогосподарського призначення 41 кварталу Шпилівського лісництва ДП "СЛП "Київоблагроліс", яка розташована на території с. Блідча за межами населеного пункту.

Тобто, аналіз вищезазначених обставин, на думку прокурора свідчить про те, що єдиним законним землекористувачем (у зв`язку з правонаступництвом) та згідно з планово-картографічних матеріалів є ДП "СЛП "Київагроліс", яке в свою чергу, не надавало дозволу на вилучення оспорюваної земельної ділянки лісового фонду, при цьому зміна цільового призначення земель також не проводилась, у зв`язку з чим розпорядження № 257 від 04.03.2009 в частині спірної земельної ділянки прийнято з порушенням вимог земельного та лісового законодавства, а відтак воно підлягає визнанню незаконними та скасуванню, також підлягає визнанню недійсним договір оренди від 05.10.2009, укладений на підставі вказаного розпорядження, а земельна ділянка підлягає поверненню у власність держави в особі ДП "СЛП "Київоблагроліс".

Таким чином, з огляду на те, що позивач 2 є постійним користувачем земельної ділянки лісогосподарського призначення на підставі рішень сільських, селищних, районних рад, які видавались протягом 2000-2001 років та п. 5 Перехідних положень Лісового кодексу України (наявність планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування), позовні вимоги прокурор просить задовольнити в повному обсязі.

Відповідач 3 зазначає, що прокурором не подано жодних доказів, що ДП "СЛП "Київоблагроліс" є органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, як зазначено в ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", а тому немає підстав для представництва вищезазначеного підприємства в даному спорі, у зв`язку з чим просить залишити позов без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

Стосовно заявленого прокурором позову в інтересах держави в особі ДП "СЛП "Київоблагроліс", суд зазначає наступне.

Так, п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України "Про прокуратуру". Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній. (частина третя). Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший-третій частини четвертої).

Отже відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. При цьому представництво прокурором в суді інтересів держави в особі державних компаній не допускається.

Якщо суд після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд залишає позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України. Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 та від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20.

Позов у цій справі прокурор подав в інтересах держави в тому числі в особі ДП "СЛП "Київоблагроліс" з посиланням на його бездіяльність щодо захисту інтересів держави, які порушені, на думку прокурора, внаслідок незаконного відведення земель лісогосподарського призначення.

Однак, звертаючись до суду в інтересах держави в особі ДП "СЛП "Київоблагроліс", яке не є органом державної влади або іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого належить захист інтересів держави, зокрема, в галузі реалізації принципів регулювання земельних відносин або захисту природних ресурсів, прокурор порушив норми ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", згідно з якою здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній не допускається.

При цьому, порушення прокурором встановленої Законом прямої заборони на звернення до суду в інтересах державної компанії виключає необхідність з`ясування питання невиконання або неналежного виконання таким позивачем дій, спрямованих на захист власних прав та інтересів або інтересів держави. Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 906/853/17 та від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для представництва прокурором інтересів ДП "СЛП "Київоблагроліс" у з чим указаний позов поданий прокурором в інтересах держави в особі ДП "СЛП "Київоблагроліс" залишено без розгляду відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Стосовно позову, поданого прокурором в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Як зазначає прокурор, звернення до суду з позовом саме в інтересах Київоблдержадміністрації обумовлене тим, що прокуратурою встановлено, що згідно із Статутом ДП "СЛП "Київоблагроліс", підприємство відноситься до сфери управління Київської обласної державної адміністрації і Київська обласна державна адміністрація здійснює контроль за ДП "СПЛ "Київоблагроліс".

Зі слів прокурора, вказаним уповноваженим органом, за наявності факту порушення інтересів держави, своєчасних заходів щодо повернення спірної земельної ділянки, яка передана у користування незаконно, по даний час не вжито, що стало підставою для звернення прокурора з позовом в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації, як органу управління державним майном, що перебуває у користуванні державного підприємства.

В письмових поясненнях на позов від 01.03.2021, поданих позивачем 1, зазначено, що спірні земельні ділянки знаходяться в межах земель лісогосподарського призначення, на яких знаходяться лісові насадження, а відтак спірними відносинами порушено право власності держави на землі лісового фонду, які мають обмежений режим використання, а також інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель.

Крім того, посилаючись на норми ст. 20 ЗК України, позивач 1 зазначає, що зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності можлива згідно рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу їх у користування.

Оскільки з урахуванням вищевизначених норм, було порушено порядок зміни цільового призначення спірної земельної ділянки, так як Київською обласною державною адміністрацією не надавався відповідний дозвіл (погодження) на зміну та вилучення земельної ділянки лісогосподарського призначення, Київоблдержадміністрація просить задовольнити позовні вимоги прокурора в повному обсязі.

Як стверджує прокурор, земельна ділянка, яка є предметом розгляду справи, була землею лісогосподарського призначення на момент прийняття відповідачем 1 спірного розпорядження та знаходились в постійному користуванні ДП "СЛП "Київоблагроліс". До того ж, земельна ділянка не вилучена у попереднього землекористувача, не отримано його згоду на вилучення, безпідставно змінено цільове призначення земельної ділянки з лісогосподарського, у зв`язку з чим прокурор вважає, що спірним Розпорядженням № 257 від 04.03.2009 порушено норми ст.ст. 55-57 Земельного кодексу України, які визначають правовий статус земель лісогосподарського призначення і не передбачають можливості надання їх в користування та для цілей, що не пов`язані з лісовим господарством.

В обґрунтування факту перебування спірної земельної ділянки в користуванні ДП "СЛП "Київоблагроліс" прокурор та позивачі посилаються на п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України, яким визначено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

В свою чергу, відповідач 3 проти викладених в позовній заяві та поданих позивачами пояснень заперечує, про що неодноразово заявлялось в судових засіданнях та поданому відзиві, аргументуючи свою позицію, відсутністю доказів перебування спірної земельної ділянки в користуванні позивача 2; відсутністю затверджених планово-картографічних матеріалів лісовпорядкувань; відсутністю жодних рішень (розпоряджень) органів державної виконавчої влади, на підставі яких могло б виникнути в агролісництва право постійного користування землями лісового фонду на території Блідчанської сільської ради, а відтак твердження, що вказана земельна ділянка є землями лісогосподарського призначення та знаходиться в користуванні ДП "СЛП "Київоблагроліс" не підтверджені матеріалами справи та поданими доказами.

Згідно приписів ст.ст. 13, 14 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (ст. 19 Земельного кодексу України).

Земельні відносини, що виникають при використанні, зокрема, лісів регулюються Земельним кодексом України, а також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому кодексу (ч. 2 ст. 3 ЗК України).

За основним цільовим призначенням Земельного кодексу України передбачено виділення в окрему категорію земель лісогосподарського призначення (п. "е" ч. 1 ст. 19 ЗК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЗК України, ч. 1 ст. 17 Лісового кодексу України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

До земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства (ст. 5 ЛК України).

При цьому, використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (п. "б" ч. 1 ст. 164 ЗК України).

Водночас, оскільки земельна ділянка та права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин має визначатися згідно з нормами земельного законодавства та лісового законодавства у частині використання й охорони лісового фонду.

Також слід зазначити, що основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що, за змістом ст. 63 Лісового кодексу України, полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Статтею 7 Лісового кодексу України визначено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Відповідно до ст. 8 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається й реалізується державою в особі Кабінету Міністрів, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій згідно із законом.

Статтею 55 Земельного кодексу України визначено, що до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Відповідно до ст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону.

Слід зазначити, що за приписами ст.ст. 45, 47, 48, 54 Лісового кодексу України облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками. Основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування. Лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України. Лісовпорядкування є обов`язковим на всій території України та ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань лісового господарства. У матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування. Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.

Відповідно до ст. 17 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на момент прийняття оскаржуваного розпорядження та укладення договору оренди) до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить: а) розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом; б) участь у розробленні та забезпеченні виконання загальнодержавних і регіональних (республіканських) програм з питань використання та охорони земель; в) координація здійснення землеустрою та державного контролю за використанням та охороною земель; г) підготовка висновків щодо надання або вилучення (викупу) земельних ділянок; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб у межах, визначених цим Кодексом; д) підготовка висновків щодо встановлення та зміни меж сіл, селищ, районів, районів у містах та міст; е) здійснення контролю за використанням коштів, що надходять у порядку відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, пов`язаних із вилученням (викупом) земельних ділянок; є) координація діяльності державних органів земельних ресурсів; ж) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 124 ЗК України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому ст.ст. 118, 123 цього Кодексу.

Згідно п. 12 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), об`єкти незавершеного будівництва та законсервовані об`єкти, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

Згідно ч. 4 ст. 9 Лісового кодексу України право постійного користування земельними ділянками лісового фонду посвідчується державним актом на право постійного користування землею.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

За змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Згідно з вимогами п. 2.1.4 даної Інструкції складені оригінали планшетів, які мають межі з іншими землекористувачами, завіряються в органах землевпорядкування того району, де проводяться лісовпорядкувальні роботи.

Крім того, в Інструкції зазначені вимоги щодо оформлення планшету. При складанні оригіналу планшету він повинен бути викреслений у відповідності з прийнятими умовними знаками і містити в собі повне топографічне та лісотаксаційне наповнення. На ньому повинні бути зазначені область, район, лісгосп, лісництво, номер і площа планшету, картографічна основа, використана при складанні планшету, підписи і прізвища виконавця, які складали даний планшет: начальника лісовпорядної партії, геодезиста, інженера-таксатора. Всі ці дані розміщуються за рамкою планшета у встановлених місцях. В кожному кварталі проставляється його номер та площа таксаційних виділів, а по окружній границі - найменування суміжних землекористувачів та номери суміжних планшетів (п. 2.1.2 Інструкції). На основі креслення оригіналу планшету розбивається прямокутна координатна сітка з цифруванням її ліній за рамкою планшету (п. 2.3.2).

Згідно ст. 48 Лісового кодексу України матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкування належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення. Відтак, вирішуючи питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства, необхідно враховувати пункт 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" ЛК України (аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 у справі № 6-224цс14, постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/6211/14-ц).

Прокурором та позивачем 2 до матеріалів справи надавались копії карти-схеми викопіровки з планшету Іванківського ДАЛГ, перспективний план ведення лісового господарства Іванківського державного агролісгоспу Київськї області (книга 4 таксаційний опис Шпилівського лісництва) за 2001 рік, протокол першої лісовпорядної наради по базовому лісовпорядкуванні лісів Асоціації "Київагроліс" від 03.07.2000, проект організації і розвитку лісового господарства Іванківськогор державного агролісгоспу Київськї області за 2001 рік.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4, 5 та 6 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відповідач 3 у клопотаннях від 13.05.2021 (вх. № суду 10920/21 від 13.05.2021) та від 26.05.2021 (вх. № суду 13173/21 від 27.05.2021) просив витребувати у прокурора та позивача 2 оригінали планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, на які прокурор та позивач 2 посилаються як на доказ права постійного користування позивачем 2 спірною земельною ділянкою та належність її до земель лісу.

З посиланням на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 28.10.2020 у справі № 757/46834/20 оригінали планово-картографічних матеріалів до суду надані не були, з клопотаннями про витребування доказів прокурор та позивач 2 до суду не зверталися.

Відповідач 3 звертався до судового експерта Власюка В.В. із заявою від 22.07.2021 про проведення за наявними в матеріалах справи документами судової земельно-технічної експертизи на вирішення якої пропонував питання чи розташована земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0002 в межах 41 кварталу Шпилівського агролісництва та його таксаційних виділів.

Судовий експерт Власюк В.В. (свідоцтво № 18-21/П від 22.04.2021, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України) надав відповідь від 28.07.2021, в якій зазначив про неможливість надання повної, однозначної та обґрунтованої відповіді на поставлене питання щодо співставлення місця розташування земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0002 та кварталу 41 Шпилівського агролісництва, оскільки для цього необхідна проектно-технічна документація на Шпилівське агролісництво, яка має включати геодезичні дані про розташування меж кварталів та таксаційних виділів.

Прокурор у письмових поясненнях вих. № 1565/1вих21 від 10.08.2021 (вх. № суду 19298/21 від 13.08.2021) зазначив про достатність наявних в матеріалах справи доказів та про відсутність необхідності призначення судової експертизи у даній справі.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять документів, якими було б установлено межі та розміри земельних ділянок лісового фонду, які передавалися у постійне користування, не містять затверджених у встановленому порядку планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування станом на момент видачі спірного розпорядження. В свою чергу, наявні в матеріалах справи фотознімки карти-схеми викопіровки з планшету Іванківського ДАЛГ, не дають можливості чітко та достовірно визначити чи є спірна земельна ділянка землями лісогосподарського призначення і чи знаходяться (знаходились) вони в користуванні ДП "СЛП "Київоблагроліс" 41 квартал Шпилівського лісництва.

Додатково суд критично оцінює посилання прокуратури на документи, які свідчать про правонаступництво ДП "СЛП "Київоблагроліс" шляхом неодноразової реорганізації Київської обласної державної організації "Київагроліс" та факту перебування спірної земельної ділянки на землях лісогосподарського призначення, які перебували в постійному користуванні останнього, оскільки з урахуванням вищенаведених пояснень без надання відповідних доказів щодо реформування, реорганізації чи ліквідації підприємства, на основі якого було створено ДП "СЛП "Київоблагроліс", без дотримання відповідної законодавчої процедури, а також поданих в підтвердження вказаних прокурором та позивачами обставин, коли це відбулось і на підставі чого земельні ділянки були передані в користування ДП "СЛП "Київоблагроліс", достеменно встановити факт правонаступництва ДП "СЛП "Київоблагроліс" та передачу в його користування земельних ділянок лісогосподарського призначення з встановленням їх меж в натурі та фактичним цільовим призначенням, неможливо.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органі місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Частиною 3 ст. 43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" встановлено, що розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції або законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

За наслідками розгляду спору не підтвердились посилання прокурора на перебування спірної земельної ділянки в постійному користуванні лісогосподарського підприємства, відведення її для лісогосподарських потреб чи іншим чином встановлення лісогосподарського цільового призначення.

Відтак, розпорядження Іванківської районної державної адміністрації "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки в оренду" від 04.03.2009 № 257 було прийнято у межах власної компетенції відповідного органу та у відповідності до вимог законодавства України, чинного на момент його прийняття.

Таким чином, за відсутності підстав стверджувати про незаконність надання відповідачу 3 в оренду спірної земельної ділянки, а також недоведеність вибуття з постійного користування Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське підприємство "Київоблагроліс" цієї земельної ділянки, також відсутні підстави для задоволення вимоги про визнання недійсним договору оренди землі від 05.10.2009, укладеного між ГО "Садівницьке товариство "Лісова мрія" та Блідчанськю сільською радою, та про повернення у власність держави в особі Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське підприємство "Київоблагроліс" земельної ділянки з кадастровим номером 322080300:02:001:0002 загальною площею 3,4999 га, пред`явленого прокурором в порядку ст.152 Земельного кодексу України та ст. 391 Цивільного кодексу України. Отже, доводи наведені прокуром в апеляційній скарзі спростовуються матеріали справи не не підтверджені належними і допустимими доказами.

Щодо додаткового рішення суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

21.04.2021 на електронну адресу Господарського суду міста Києва від відповідача 3 надійшла заява від 20.04.2021 (вх. № суду 9437/21) про подання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення рішення у справі.

В судовому засіданні 03.12.2021 до судових дебатів представником відповідача З заявлено про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу та подачу доказів за наслідками вирішення спору по суті.

09.12.2021 на електронну адресу суду (направлена 08.12.2021 про що свідчить протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого підпису від 09.12.2021, зробленого судом) від відповідача 3 надійшла заява від 08.12.2021 (вх. № суду 28362/21 від 08.12.2021 ( вх. № суду 28362/21 від 09.12.2021) про ухвалення додаткового рішення про покладення на позивачів судових на професійну правничу допомогу у справі № 911/164/21.

В обґрунтування відповідної заяви відповідач 3, посилаючись на те, що в ході розгляду справи № 911/164/21 з метою захисту інтересів та отримання правової допомоги, звертався до адвокатського об`єднання, на підтвердження чого надав суду відповідні докази, а саме: Договір про надання правової допомоги № 02/21 від 18.02.2021, Додаткова угода № 1 від 14.07.2021 до договору, Акт приймання-передачі правової допомоги (послуг) № 1 від 08.12.2021, Додаток № 1до Акту № 1 від 08.12.2021 «Звіт про витрачений час на надання правничої допомоги по справі» 911/164/21», Додаток № 1 від 18.02.2021 до Договору № 02/21 від 18.02.2021. Прокурор, представники позивачів 1, 2 та відповідачів 1, 2 в судове засідання 17.12.2021 не з`явились, письмових пояснень з приводу поданої відповідачем 3 заяви б/н від 08.12.2021 (вх. № 28362/21 від 09.12.2021) не надіслали.

Судом першої інстанції задоволено заяву відповідача 3 в частині стягнення витрат на правничу допомогу з Київської обласної державної адміністрації у сумі 60 000 грн, оскільки позов в інтересах держави в особі ДП «СЛП «Київоблагроліс» залишено без розгляду. При цьому суд першої інстанції керувався наступним.

Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У статті 130 ГПК України встановлені спеціальні правила, які стосуються окремих випадків розподілу судових витрат.

Згідно з положеннями частин 5-6 статті 130 ГПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необгрунтованих дій позивача.

У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, п. 1 ч. З ст. 123 ГПК України).

За змістом статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Право учасників справи користуватися правничою допомогою передбачено статтею 16 ГПК України.

Відповідно до статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Учасники справи на підставі пункту 6 частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Положеннями частини восьмої статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Отже, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної письмової заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, або до винесення рішення, якщо справа розглядається в спрощеному порядку, а відповідні докази мають бути надані цією стороною або до закінчення судових дебатів, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Представником відповідача 3 виконано вимоги ст.. 129 ГПК України, що підтверджується матеріалами справи.

Положеннями ст. 221 ГПК України визначено, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до абз. 2 ч. 8 ст. 129 ГПК України, докази у підтвердження розміру судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, подаються стороною до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

09.12.2021 на електронну адресу суду (направлена 08.12.2021 про що свідчить протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого підпису від 09.12.2021, зробленого судом) від відповідача 3 надійшла заява від 08.12.2021 (вх. № суду 28362/21 від 09.12.2021) про ухвалення додаткового рішення про покладення на позивачів судових витрат на професійну правничу допомогу у справі № 911/164/21.

Відповідачем 3 у поданій заяві заявлено, що понесені судові витрати пов`язані із правничою допомогою адвоката становлять 60 000,00 грн.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, інтереси відповідача - Громадської організації «Садівницьке товариство «Лісова мрія» представляв адвокат Бейлик А.Б. з Адвокатського об`єднання «Адвокатська контора братів Бейлик», який діяв на підставі Договору про надання правничої допомоги № 02/21 від 18.02.2021 та ордеру серія ВХ № 1009331 від 22.02.2021.

Як вбачається із укладеного між Адвокатським об`єднанням «Адвокатська контора братів Бейлик» (надалі-об`єднання) та Громадською організацією «Садівницьке товариство «Лісова мрія» (замовник/клієнт) договору об`єднання зобов`язалось надавати правничу допомогу замовнику на підставах, в порядку і в обсязі, визначеному у договорі за погодженням сторін.

Види, характер, обсяг, порядок надання і строки правничої допомоги визначаються сторонами на умовах даного договору та додатках (п. 2.3 договору).

Умовами п.п. 5.2, 5.4, 5.5 договору визначено, що вартість послуг та порядок оплати гонорару за даним договором визначається згідно з додатком до договору, що є невід`ємною частиною договору, та складає суму коштів, сплачених або які підлягають сплаті замовником об`єднанню за цим договором. Визначення розміру вартості правничої допомоги за певний строк чи конкретну дію або справу здійснюється об`єднанням та відображається в акті приймання-передачі послуг, що складається у двох екземплярах, які направляються об`єднанням замовнику. Також об`єднання надає замовнику звіт з розшифруванням видів та обсягу послуг наданої правничої допомоги. При належному виконанні умов цього договору, сторони підписують акт приймання-передачі послуг. Сума (ціна) договору складає суму усіх сплачених гонорарів за цим договором.

18.02.2021 між Адвокатським об`єднанням «Адвокатська контора братів Бейлик» та Громадською організацією «Садівницьке товариство «Лісова мрія» підписаний Додаток № 1 до Договору № 02/21 від 18.02.2021 за яким сторони погодили, що об`єднання бере на себе зобов`язання від імені та в інтересах замовника здійснити комплекс дій щодо представництва інтересів замовника у господарському суді Київської області у справі № 911/164/21 (п. 2 додатку). Сторони погодили, що гонорар об`єднання за надання правничої допомоги становить 50 000,00 грн. (п. 5 додатку). Сторони погодили, що гонорар за надання правничої допомоги сплачується замовником не пізніше ніж через 120 днів з дня укладення акту приймання-передачі правової допомоги до Договору № 02/21 від 18.02.2021 (п. 7 додатку).

14.07.2021 між Адвокатським об`єднанням «Адвокатська контора братів Бейлик» та Громадською організацією «Садівницьке товариство «Лісова мрія» була укладена Додаткова угода № 1 до Додатку № 1 від 18.02.2021, за якою між адвокатським об`єднанням та замовником, у зв`язку із складністю судової справи № 911/164/21, збільшенням кількості процесуальних документів, збільшенням доказової бази та судових засідань, було обумовлено внести зміни до п. 5 Додатку № 1 від 18.02.2021 до Договору № 02/21 від 18.02.2021, зокрема, сторони домовились, що гонорар об`єднання за надання правничої допомоги становить фіксований розмірі - 60 000,00 грн.

08.12.2021 між Адвокатським об`єднанням «Адвокатська контора братів Бейлик» та Громадською організацією «Садівницьке товариство «Лісова мрія» підписаний Акт приймання-передачі наданої правової допомоги (послуг) до Договору № 02/21 від 18.02.2021, відповідно до якого сторони погодили, що об`єднанням надана замовнику правнича допомога за договором, розмір гонорару становить 60 000,00 грн. (п. 1). Перелік правничої допомоги, що була надана об`єднанням, а також витрачений час для її надання вказані у звіті, який є додатком до даного акту (п. 2).

Між Адвокатським об`єднанням «Адвокатська контора братів Бейлик» та Громадською організацією «Садівницьке товариство «Лісова мрія» підписаний Додаток № 1 до Акту № 1 від 08.12.2012, який складений до Договору № 02/21 від 18.02.2021 «Звіт про витрачений час на надання правничої допомоги по справі № 911/164/21» за яким погоджені час та особа, якою надавалась правнича допомога, зміст наданої правничої допомоги та її вартість.

Для оплати наданої правничої допомоги, адвокатським об`єднанням був сформований рахунок-фактура № 08/12/21 від 08.12.2021 на суму 60 000,00 грн.

Як визначено ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту; порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги; при встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини; гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом і у суду не має повноважень визначати розмір такого гонорару.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовував Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 28); у рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір; заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до справи, від позивачів та від прокурора суду не надано, а також не спростовано співмірність понесених витрат на правову допомогу із складністю справи.

Виходячи із системного аналізу наведених положень законодавства, беручи до уваги характер спору та обсяг опрацьованого матеріалу для підготовки відзиву та інших документів на спростування позовних вимог, значення справи для сторін, суд дійшов висновку, що розмір гонорару адвоката, відповідає критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України.

Щодо твердження прокурора, висловленого в апеляційній скарзі з приводу того, що відповідачем не надано доказів фактичної сплати будь-яких грошових коштів за отримання правової допомоги адвоката, суд апеляційної скарги зазначає. Також, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, за змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього кодексу). Оскільки віднесення вищевказаних витрат до складу судових передбачено законом, надання послуг адвокатом підтверджується матеріалами справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення заяви відповідача Громадської організації "Садівницьке товариство "Лісова мрія" про покладення на Київську обласну державну адміністрацію витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 60 000 грн.

Щодо інших доводів заступника керівника Київської обласної прокуратури наведених у апеляційній скарзі, про невмотивованість оскаржуваного ухвали суду першої інстанції, слід зазначити наступне.

Європейський суд з прав людини у справах "Руїс Торіха проти Іспанії", "Суомінен проти Фінляндії", "Гірвісаарі проти Фінляндії" неодноразово наголошував на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду Київської області від 03.12.2022 та додаткове рішення від 17.12.2021 у справі №911/164/21 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, прийнятим відповідно до норм процесуального законодавства, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги), згідно до ст. 129 ГПК України покласти на заступника керівника Київської обласної прокуратури.

Керуючись ст. 129, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Київської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 03.12.2021 та додаткове рішення від 17.12.2021 у справі № 911/164/21 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Заступника керівника Київської обласної прокуратури.

Матеріали справи № 911/164/21 повернути господарському суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 29.11.2022.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Г.А. Кравчук

Т.П. Козир