ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2022 р. м.Київ Справа№ 925/437/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тищенко О.В.

за участю секретаря судового засідання Щербини А.В.

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги

Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно"

на рішення Господарського суду Черкаської області

від 30.06.2022 (повний текст складено та підписано 05.07.2022)

у справі № 925/437/22 (суддя Чевгуз О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання "Ковельсільмаш"

до Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно"

про стягнення 272 798,10 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання "Ковельсільмаш" звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" про стягнення заборгованості за договором поставки від 08.04.2021 № 63: 235032,00 грн основний борг, 14037,53 грн пеня, 21622,94 грн інфляційні нарахування, 2105,63 грн три відсотки річних та відшкодування судових витрат: 4092,00 грн сплаченого судового збору, 15000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач неналежним чином виконав зобов`язання з оплати отриманого товару за укладеним договором. Правовими підставами визначив статті 509, 525, 526, 530, 549, 610-612, 629, 665, 691,692, 712 Цивільного кодексу України (ЦК України), статті 193, 222 Господарського кодексу України (ГК України), посилаючись, зокрема, на обов`язковість умов укладеного між сторонами договору.

Короткий зміст заперечень відповідача проти позову

Відповідно до поданої суду заяви про часткове визнання позову, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України ПрАТ "Черкаське хімволокно" визнає вимоги позивача, а саме в частині стягнення 235032,00 грн заборгованості, 14037,53 грн пені, 2105,63 грн 3 % річних, 21622,94 грн інфляційних втрат та 4 092,00 грн судового збору і не заперечує проти ухвалення судом рішення про їх задоволення. Одночасно, в зв`язку з скрутним матеріальним становищем, відповідач просить зменшити пеню (14037,53 грн) на 50 % та в порядку статті 331 ГПК України відстрочити виконання рішення суду на один рік з моменту ухвалення такого рішення. Відповідно до прохальної частини заяви відповідач просив: 1) зменшити заявлений розмір пені на 50 % до 7018,76 грн;2) прийняти часткове визнання позову відповідачем і задовольнити вимоги позивача, в частині стягнення 235032,00 грн заборгованості, 7018,76 грн пені, 2105,63 грн 3 % річних, 21622,94 грн інфляційних втрат та 4092,00 грн судового збору судового збору;3) відмовити позивачеві в задоволенні вимог в частині стягнення 50 % пені та стягнення судових витрат на правничу допомогу; 4) в порядку статті 331 ГПК України відстрочити виконання рішення суду на один рік з моменту ухвалення такого рішення.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 30.06.2022 (повний текст складено та підписано 05.07.2022) у справі № 925/437/22 позов задоволено частково, а саме: стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання "Ковельсільмаш": 235032,00 грн основного боргу, 7018,76 грн пені, 21622,94 грн інфляційних нарахувань, 2105,63 грн трьох відсотків річних, 4092,00 грн на відшкодування сплаченого судового збору, 12000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. У задоволення клопотання Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" про відстрочення виконання рішення відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з постановленим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Черкаське хімволокно" (21.07.2022 згідно поштового трекера на конверті) звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в яку також включені заперечення в порядку ч. 3 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України стосовно розгляду справи у спрощеному позовному провадженні, на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2022.

Скаржник просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції, а справу повернути на розгляд суду першої інстанції за правилами загального позовного провадження.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення безпідставно зроблено висновок, що відповідачем не надано доказів про існування обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, адже до заяви про часткове визнання позову відповідачем надано докази скрутного фінансового становища, які судом першої інстанції не взято до уваги та не досліджено, чим порушено вимоги ст. 236 Господарського процесуального кодексу України.

Також, скаржник зазначав, що ухвалою Господарського суду Черкаської області від 26.05.2022 відкрито провадження у справі № 927/437/22 за правилами спрощеного позовного провадження, з чим скаржник не погоджується і заперечення на вказану ухвалу, яка не підлягає окремому апеляційному оскарженню, щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження включені скаржником до апеляційної скарги на рішення суду в порядку ч. 3 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України. При цьому, скаржник наголошував, що вказана справа з ціню позову у 272 798,10 грн. - не є малозначною, адже в силу приписів ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, такими є справи з ціною позову, яка не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (тобто, станом на 01.01.2022 - 248 100,00 грн.), а отже, в силу п. 7 ч. 3 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Крім того, скаржник вказував, що розгляд справи був призначений поза строками, встановленими ч. 4 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

15.11.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, і який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду з огляду на ст. ст. 119, 263 Господарського процесуального кодексу України, і у якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Доводи позивача у відзиві зводяться до того, що:

- вимоги скаржника стосовно повернення справи судом апеляційної інстанції на новий розгляд суду першої інстанції за наведених доводів - є безпідставними та такими, що не передбачені вимогами процесуального закону;

- клопотання Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" про відстрочення виконання рішення - є необгрунтованим та не узгоджувалось з приписами ч. 1 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України;

- справа розглянута судом першої інстанції у відповідності до приписів п. 1,2 ч. 5 ст. 12, ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, а заперечення скаржника на ухвалу суду Черкаської області від 26.05.2022 щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження - є необґрунтованими, адже ціна позову у справі не перевищувала 500 розмірів прожиткового мінімумів доходів громадян станом на 01.01.2022, а також не є такою, що підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу розподілу судової справи між суддями від 26.07.2022, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Станік С.Р., суддів Тищенко О.В., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2022 витребувано у Господарського суду Черкаської області матеріали справи № 925/437/22.

12.08.2022 на виконання ухвали з суду першої інстанції до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 925/437/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2022 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" на рішення Господарського суду Черкаської області від 30.06.2022 у справі № 925/437/22 та на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 26.05.2022 у справі № 925/437/22 - залишено без руху, надано скаржнику протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали, право усунути недоліки, а саме:

- привести форму та зміст апеляційної скарги у відповідність до ст. 258 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням мотивувальної частини даної ухвали стосовно зазначення меж оскарження рішення, з урахуванням подання заперечень на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

03.10.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярію) Північного апеляційного господарського суду від Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено апеляційну скаргу, зміст і форму якої приведено у відповідність до ст. 258 Господарського процесуального кодексу України та долучені докази направлення копії апеляційної скарги іншим учасникам справи.

В свою чергу, головуючий суддя Станік С.Р. з 03.10.2022 по 17.10.2022 включно перебував у відпустці, суддя учасник колегії суддів Тищенко О.В. перебувала у відпустці з 28.09.2022 по 14.10.2022 і вирішення питання стосовно поданої апеляційної скарги здійснюється після виходу суддів з відпусток.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2022 відкрито апеляційне провадження у справі № 925/437/21 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" на рішення Господарського суду Черкаської області від 30.06.2022, розгляд справи призначено на 22.11.2022.

У зв`язку з перебуванням з 21.11.2022 по 25.11.2022 у відпустці судді Тарасенко К.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, здійснити розгляд справи у визначеному складі - неможливо.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 21.11.2022, справу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді Тищенко О.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2022 справу № 925/437/22 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" на рішення Господарського суду Черкаської області від 30.06.2022 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді: Тищенко О.В., Шаптала Є.Ю., розгляд справи вирішено здійснити в раніше призначеному судовому засіданні на 22.11.2022.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

У судове засідання 22.11.2022 представники учаників справи - позивача а відповідача - не з`явились, про розгляд справи повідомлялись засобами електронного зв`язку, які наявні в матеріалах справи, оскільки у Північному апеляційному господарському суді тимчасово припинено фінансування поштової кореспонденції.

Ухвала Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2022 надіслана учасникам справи за офіційними електронними адресами, які наявні в матеріалах справи, у зв`язку із відсутністю фінансування видатків, які передбачені на поштову кореспонденцію у Північному апеляційному господарському суді.

У відповідності до вимог ч. 5 статті 6 Господарського процесуального кодексу України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи

Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що учасники справи про розгляд справи повідомлені належним чином, явка учасників обов`язковою не визнавалась, у зв`язку з чим неявка представників учасників справи - не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники учасників справи, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких апеляційну скаргу не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка представників учасників справи у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду апеляційної скарги у зв`язку з неявкою представників позивача та відповідача - відсутні.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 04 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання "Ковельсільмаш" (постачальник, позивач) та Приватним акціонерним товариством "Черкаське хімволокно" в інтересах якого діє Відокремлений підрозділ "Черкаська ТЕЦ" (покупець, відповідач) був укладений договір поставки № 63 СЗ (договір).

Відповідно до умов договору позивач зобов`язався поставити у власність відповідачу обумовлені специфікацією вироби (запчастини для модернізації пиложивильників), а відповідач - прийняти та сплатити за поставлений товар (п. 1.1).

Право власності на товар переходить до відповідача з дати підписання акту приймання-передачі товару (п. 2.5).

Загальна вартість договору складає 335760,00 грн (п. 3.1), оплату якої покупець здійснює на підставі рахунку постачальника у такому порядку: 30% від вартості товару, що становить 100728,00 грн, протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів від дати отримання рахунку, в якості передплати (п. 3.2.1); остаточна оплата у розмірі 70 % від вартості товару, що становить 235032,00 грн - протягом 30 календарних днів з дня прийняття товару, що підтверджується підписаним сторонами актом приймання-передачі (п. 3.2.2).

Договір підписаний представниками сторін, підписи посвідчені їх печатками.

Як підтверджується наявними матеріалами справи, позивач виконав умови договору у повному обсязі, що підтверджується актом приймання-передання товару згідно з специфікацією № 1 від 31.12.2021, який підписано представниками позивача та відповідача без жодних зауважень та заперечень, посвідчено печатками обох сторін, і згідно якого позивач передав, а відповідач прийняв товар загалом на суму 335 760,00 грн.

Отже, згідно з умовами договору, остаточний розрахунок за поставлений товар відповідач мав здійснити до 30.01.2022, проте, відповідач виконав умови договору щодо оплати за поставлений товар частково: сплатив в якості передплати на підставі рахунку позивача 100728,00 грн, що підтверджується випискою з рахунку ТОВ "ВО "Ковельсільмаш".

У зв`язку із неналежним виконанням умов договору відповідачем, відповідно до умов договору позивач нарахував пеню в розмірі 14037,53 грн за несвоєчасну оплату товару за період з 01.02.2022 по 20.05.2022, а також на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України 2105,63 грн 3% річних та 216221,94 грн інфляційних втрат.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Водночас, стаття 174 Господарського кодексу України визначає, що однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Матеріалами справи підтверджується, що на підставі Договору поставки № 05/10-2020 від 05.10.2020 між сторонами виникли правовідносини із поставки товару.

Відповідно до частини першої статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом частини першої статті 662 і частини першої статті 691 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу, а покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов,- за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (частини перша, друга статті 692 Цивільного кодексу України).

Аналіз наведених норм свідчить, що договір поставки товару за своєю правовою природою відноситься до двосторонніх, консенсуальних, оплатних договорів, укладення якого зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. У таких правовідносинах обов`язку продавця (постачальника) з передачі у власність (поставки) покупцю товару відповідає обов`язок покупця з прийняття та оплати цього товару (подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 910/8612/19). Обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати (аналогічний висновок міститься у пункті 7.3 постанови Верховного Суду від 21.10.2019 у справі № 908/2258/18).

Виходячи з положень частини першої статті 530, частини першої статті 692 Цивільного кодексу України, п. 3.2.2 договору, у відповідача виник обов`язок оплатити поставлений йому позивачем товар у строк до 30.01.2022, чого відповідачем здійснено не було, внаслідок чого у нього існує заборгованість перед позивачем у сумі 235032,00 грн. Доказів погашення вказаної заборгованості матеріали справи не містять. Таким чином, суд першої інстанції присудив до стягнення 235032,00 грн. основного боргу. В означеній частині рішення суду першої інстанції скаржником не оскаржується.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із приписами статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний оплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції, беручи до уваги вказані в розрахунку позивача суму зобов`язання, період нарахування, здійснивши перевірку правильності нарахування, встановив, що позивачем вірно здійснено розрахунки та нарахування, позов в цій частині належить задовольнити в заявленому розмірі: 2105,63 грн 3% річних, 21622,94 грн інфляційних втрат. В означеній частині рішення суду першої інстанції скаржником не оскаржується.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до п. 6.1 договору, у разі порушення будь-якою із сторін зобов`язань, що виникли з моменту підписання цього договору, винна сторона несе відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством.

Відповідно до п. 6.12 договору, у разі несвоєчасної оплати за товар, постачальник вправі вимагати від покупця сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Суд першої інстанції встановив, що розрахунок пені на суму 1 14 037,53 грн. є вірним та відповідає обставинам справи, і застосувавши право на зменшення неустойки, обумовлене ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України, зменшив на 50% розмір пені, присудивши до стягнення 7 018,76 грн. пені, і відповідно,відмовивши у задоволенні позову в частині стягнення 7018,76 грн пені. В означеній частині рішення суду першої інстанції скаржником не оскаржується.

В свою чергу, відповідачем було заявлено клопотання про відстрочення виконання рішення, у задоволенні якого судом першої інстанції було відмовлено, з чим скаржник не погоджується в апеляційній скарзі.

Так, дослідивши наявні матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необгрунтованість доводів скаржника у цій частині, з огляду на наступне.

Заява відповідача про відстрочення виконання рішення суду мотивована тим, що відповідача перебуває у скрутному фінансовому становищі та у зв`язку з перебігом опалювального сезону у м. Черкаси, що не дає об`єктивної можливості виконати рішення суду шляхом погашення суми заборгованості відразу після винесення рішення. При цьому, відповідача посилався на те, що основними негативними факторами, що істотно впливають на можливість здійснення оплати є зростання ціни на енергоносії, зокрема на природний газ та електричну енергію, що використовуються/споживаються в процесі виробництва та постачання теплової енергії, послуг централізованого опалення, постачання гарячої води; несвоєчасне та не в повному обсязі відшкодування збитків та втрат підприємств ЖКГ, обумовленого державним регулюванням тарифів на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води; значна заборгованість споживачів. Крім того, відповідач вказував на те, що обставини, які змусили його звернутися з відстрочкою виконання рішення - є соціально значимими та винятковими (відповідач є єдиним джерелом надання послуг з опалення, основним джерелом доходів підприємства є кошти, що надійшли за надані послуги опалення та постачання гарячої води, негативні фінансові результати господарської діяльності відповідача).

Позивач в обгрунтування заперечень відповідача про відстрочення виконання рішення суду посилався на те, що відсутні обумовлені процесуальним законом підстави для розгляду заяви відповідача про відстрочення виконання рішення, і відповідачем не наведені обставини, як не надано і належних доказів в підтвердження наявності підстав для відстрочення виконання рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 239 Господарського процесуального кодексу України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Згідно з ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, суд може розстрочити виконання судового рішення за заявою сторони спору. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд апеляційної інстанції погоджується з правомірними висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України в підтвердження обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. При цьому, наведені скаржником доводи стосуються виключно його господарської діяльності та його господарської дисципліни, у зв`язку з чим не може впливати на правомірні вимоги позивача стосовно сплати коштів. Крім того, відповідачем не враховано інтереси позивача при відстроченні виконання рішення на умовах відповідача, відсутні докази реальності виконання судового рішення через рік після його ухвалення судом.

При цьому, суд апеляційної інстанції, приймаючи, як обгрунтовані доводи позивача стосовно відсутності підстав для відстрочення виконання рішення суду з вищенаведених підстав, не погоджується з доводом позивача стосовно відсутності обумовлених процесуальним законом підстав для розгляду заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду.

З огляд на викладене, довод скаржника про те, що судом першої інстанції необґрунтовано відхилено клопотання про відстрочення виконання рішення - судом апеляційної інстанції відхиляється як необґрунтований та безпідставний.

Також, суд апеляційної інстанції встановив, що ухвалою Господарського суду Черкаської області від 26.05.2022 відкрито провадження у справі № 927/437/22 за правилами спрощеного позовного провадження, з чим скаржник не погоджується і заперечення на вказану ухвалу, яка не підлягає окремому апеляційному оскарженню, щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження включені скаржником до апеляційної скарги на рішення суду в порядку ч. 3 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, скаржник наголошував, що вказана справа з ціню позову у 272 798,10 грн. - не є малозначною, адже в силу приписів ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, такими є справи з ціною позову, яка не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (тобто, станом на 01.01.2022 - 248 100,00 грн.), а отже, в силу п. 7 ч. 3 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Суд апеляційної інстанції розглянувши вказаний довод скаржника, дійшов висновку, що він є необґрунтованим та безпідставним з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

За правилами ст. 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 1, 2, 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заяві по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з п. 4, 6, 8, 10 ч. 2 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються за якими правилами позовного провадження (загального чи спрощеного) буде розглядатися справа; дата, час і місце проведення судового засідання для розгляду справи по суті, якщо справа буде розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; строк для подання відповідачем відзиву на позов; строки для подання відповіді на відзив та заперечень, якщо справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд апеляційної інстанції дослідивши наявні матеріали справи, встановив, що п. 1, 2 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України унормовано розгляд справи за правилами загального позовного провадження певної категорії справ, визначеними такими за приписами ч. 3, 4 статті 247 Господарського процесуального кодексу України, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ч. 1, 2 статті 247 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Ч. 4 статті 247 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи:

1) про банкрутство;

2) за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;

3) у спорах, які виникають з корпоративних відносин, та спорах з правочинів щодо корпоративних прав (акцій);

4) у спорах щодо захисту прав інтелектуальної власності, крім справ про стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

5) у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції;

6) у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних такою посадовою особою юридичній особі її діями (бездіяльністю);

7) у спорах щодо приватизації державного чи комунального майна;

8) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

9) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 3-8 цієї частини.

З урахуванням наведенного суд апеляційної інстанції встановив, що справа № 925/437/22 з вимогами ТОВ "Виробниче об`єднання "Ковельсільмаш" до Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" про стягнення заборгованості за договором поставки від 08.04.2021 № 63: 235032,00 грн основний борг, 14037,53 грн пеня, 21622,94 грн інфляційні нарахування, 2105,63 грн три відсотки річних та відшкодування судових витрат: 4092,00 грн сплаченого судового збору, 15000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу - не відноситься до переліку (винятку) справ, обумовлених ч. 4 статті 247 Господарського процесуального кодексу України. В свою чергу, враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі не перевищувала п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 01.01.2022), з огляду на ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про малозначність справи в розумінні ч. 5 ст. 12 ГПК України, враховуючи характер спірних правовідносин та предмет доказування, і відповідно, обгрунтовано постановив ухвалу від 26.05.2022 про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження на підставі ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на викладене доводи скаржника у цій частині визнаються судом апеляційної інстанції необгрунтованими та безпідставними.

Окрім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що приписами Господарського процесуального кодексу України не передбачено права суду апеляційної інстанції скеровувати справу на новий розгляд до суду першої інстанції саме за наведених скаржником доводів.

Також, довод скаржника про те, що розгляд справи був призначений поза строками, встановленими ч. 4 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України - судом апеляційної інстанції відхиляється як підстава ял скасування оскаржуваного рішення, оскільки це не є підставою для скасування рішення суду з огляду на приписи ст. 277 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, усі доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, проте, є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та висновків суду апеляційної інстанції у даній постанові щодо спірних правовідносин учасників справи, а судом першої інстанції, в свою чергу, надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено обґрунтоване рішення у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, яким частково задоволено позовні вимоги, яке переглянуто судом апеляційної інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у вказаній справі про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання "Ковельсільмаш": 235032,00 грн основного боргу, 7018,76 грн пені, 21622,94 грн інфляційних нарахувань, 2105,63 грн трьох відсотків річних, 4092,00 грн на відшкодування сплаченого судового збору, 12000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, з відмовою у задоволенін решти позовних вимог, а також відмови у задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" про відстрочення виконання рішення.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Також, 21.11.2022 позивачем була подана заява про розподіл судових витрат, які понесені позивачем на стадії апеляційного розгляду справи, розглянувши яку суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За загальним правилом відповідно до ч. 1 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим, згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну п

2) равничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, дійсно, у розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

При цьому, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Разом із тим, у частині 5 наведеної норми Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №904/66/18 зазначено, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України.

Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Так, з метою представництва та захисту інтересів позивача, 10.05.2022 між Адвокатським бюро "Бігдан Олексій" (бюро) в особі керуючого бюро, адвоката Бігдана Олексія Антоновича (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1665 від 30.08.2019, видане Радою адвокатів Рівненської області), що діє на підставі статуту бюро, Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та позивачем (клієнт) було укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до умов якого клієнт доручає, а бюро приймає на себе зобов`язання надати клієнту за винагороду необхідну правову з питань стягнення у судовому порядку заборгованості Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" перед клієнтом за договором поставки № 63 СЗ від 04.08.2021.

Згідно з п. 3.1 договору, визначення розміру винагороди (гонорару), який сплачується клієнтом на користь бюро, умови, строки, порядок розрахунків, сторони оговорюють в додатку до цього договору, який є невід`ємною частиною договору.

01.06.2022 між ТОВ "ВО "Ковельсільмаш" та бюро укладений додаток № 1 до договору, яким встановлювався перелік та вартість послуг бюро, що можуть надаватися під час виконання договору.

Пунктом 1.4 договору визначений перелік послуг, що може надавати бюро в межах виконання договору.

Також, 01.11.2022 між ТОВ "ВО "Ковельсільмаш" та бюро укладений додаток № 2 до договору, яким встановлювався перелік та вартість послуг бюро, що можуть надаватися під час розгляду Північним апеляційним господарським судом апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" на рішення Господарського суду Черкаської області від 30.06.2022 у справі № 925/437/22 за позовом ТОВ "ВО "Ковельсільмаш" до Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" про стягнення коштів.

Пунктом 1.2 додатку № 2 до договору визначено, що гонорар (винагорода) бюро за наданян правничої допомоги по справі , згідно п. 1.1 цього додатку до договору, складається з гонорару за надані послуги, визначені цим додатком.

В межах надання правничої допомоги згідно п.1.1 цього додатку до договору, бюро може надавати наступні послуги клієнту: правовий аналіз апеляційної скарги, складання та формування відзиву на апеляційну скаргу, складанян інших процесуальних документів, під час розгляду справи апеляційним удом, (за потреби); представництво клієнта під час розгляду справи апеляційнийм господарським судом (за потреби).

Сторони домовились, що гонорар (винагорода) бюро за наданян послуг, визнаених у п. 1.3 цього додатку до договур, складає 6000,00 грн., гонорар є фіксованим та не залежить від переліку наданих бюро послуг, зазначених в акті виконаних робіт, складеному згідно умов цього додатку до договору. (п. 1.4, п. 1.5).

Відповідно до п. 2.1, 2.2 додатку, за наслідками надання зазначених у п. 1.4 цього додатку послуг, бюро складає акт виконаних робіт та направляє його для підписання клієнту.

Клієнт зобов`язаний сплатити вартість наданих бюро згідно з п. 1.2 цього додатку послуг в строк тридцять календарних днів із дати підписання акту, шляхом внесення в касу бюро або перерахування на розрахунковий рахунок.

Відповідно до акту виконаних робіт від 15.11.2022, підписаного позивачем, бюро в межах виконання договору про надання правової допомоги, надані такі послуги:

- правовий аналіз апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно";

- складання , формування, направлення відзиву на апеляційну скаргу;

- вартість послуг згідно п. 1.4 додатку № 2 до договору, складає 6000,00 грн.

При цьому, клопотання щодо зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу до суду апеляційної інстанції від відповідача не надходило.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про відшкодування витрат на розгляд справи за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим: рішення у справах "Двойних проти України" (пункт 80) від 12 жовтня 2006 року,"Гімайдуліна і інші проти України"(пункти 34-36) від 10 грудня 2009 року, "East/West Alliance Limited" проти України" (пункт 268) від 23 січня 2014 року, "Баришевський проти України" (пункт 95) від 26 лютого 2015 року та інші.

У рішенні "Лавентс проти Латвії" (пункт 154) від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №910/4515/18.

Таким чином, розглянувши заяву позивача про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що розмір витрат на оплату послуг адвоката, наданих у справі № 925/437/22 на стадії апеляційного розгляду справи в сумі 6000 грн. 00 коп. - є співмірним із значенням справи для позивача, ціною позову, складністю справи, а тому заявлена сума витрат позивача на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного розгляду справи - є обґрунтованою, документально доведеною та не спростованою скаржником, співмірною із кваліфікацією та досвідом адвоката, значенням справи, ціною позову та апеляційної скарги, часом, витраченим адвокатом, складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), у зв`язку з чим вказана сума витрат на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного розгляду підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок скаржника у повному обсязі, а саме в сумі 6 000 грн. 00 коп.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення у повному обсязі заяви позивача про стягнення з скаржника судових витрат на професійну правничу допомогу у справі № 925/437/22 понесених у Північному апеляційному господарському суді у сумі 6 000 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 244, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" на рішення Господарського суду Черкаської області від 30.06.2022 у справі № 925/437/22 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 30.06.2022 у справі № 925/437/22 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання "Ковельсільмаш" про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу - задовольнити.

5. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Черкаське хімволокно" (, 18005, м. Черкаси, вул. Хіміків, 76) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання "Ковельсільмаш" (, м. Ковель, вул. Варшавська, 1) 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп. судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції під час розгляду справи № 925/437/22.

6. Матеріали справи №925/437/22 повернути до Господарського суду Черкаської області, доручивши видати наказ на виконання пункту 5 даної постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови підписано: 02.12.2022.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Є.Ю. Шаптала

О.В. Тищенко