ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року м. ОдесаСправа № 916/51/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Принцевської Н.М.;

суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, пр-т Шевченка, 29)

Секретар судового засідання Соловйова Д.В.

від позивача: Коваль Є.Б.;

від відповідача: Козолуп М.С.;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,РИСОІЛ УКРАЇНА"

на рішення Господарського суду Одеської області від 28.06.2022

по справі № 916/51/22

за позовом Приватного підприємства фірми ,,КОЛМАР"

до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,РИСОІЛ УКРАЇНА"

про стягнення 679 547,64 грн.,

про стягнення шкоди, завданої внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки,

(суддя місцевого господарського суду: Лічман Л.В., Господарський суд Одеської області, м.Одеса, проспект Шевченка, 29),

ВСТАНОВИВ:

В січні 2022 року Приватне підприємство фірма «КОЛМАР» (далі - ПП фірма «КОЛМАР») звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «РИСОІЛ УКРАЇНА» (далі - ТОВ «РИСОІЛ УКРАЇНА») про стягнення заборгованості в розмірі 679547,64 грн., з яких 672038,76 грн. основного боргу, 7508,88 грн. 3% річних.

В обгрунтування позовних вимог ПП фірма «КОЛМАР» посилається на приписи ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст.526, 610, 625, 629, 691 Цивільного кодексу України, умови договору поставки від 30.07.2021 № Р21-062, додатку від 30.07.2021 № 1, додаткової угоди від 31.03.2021 № 2 до нього, видаткові накладні від 03.08.2021 № 209, від 06.08.2021 № 231, від 13.08.2021 №232, від 21.08.2021 №210, від 16.09.2021 №311, товарно-транспортні накладні, податкові накладні, квитанції про реєстрацію податкових накладних, платіжні доручення від 18.08.2021 №1585_8І01О/1442, від 19.08.2021 № 1597_8J01Q/1767, від 27.08.2021 № 1640_8R01O/1727, від 30.08.2021 № 1669_8U04G/1000, від 16.09.2021 № 2_9G01M/2695, від 21.09.2021 р. № 75_9L01L/831, умови договору про відступлення права вимоги від 20.12.2021, повідомлення від 30.12.2021 про відступлення права вимоги за договором з доказами його надсилання відповідачу тощо та вказує на порушення ТОВ «РИСОІЛ УКРАЇНА» умов договору поставки від 30.07.2021 №Р21-062 в частині оплати вартості товару, поставленого йому ТОВ «САМПЛ АГРО», яке на підставі укладеного з позивачем договору про відступлення права вимоги від 20.12.2021 відступило ПП фірмі «КОЛМАР» право вимоги до ТОВ «РИСОІЛ УКРАЇНА».

Рішенням Господарського суду Одеської області від 28.06.2022 позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ «РИСОІЛ УКРАЇНА» на користь ПП фірми «КОЛМАР» 672038 грн. 76 коп. основного боргу, 7455 грн. 79 коп. 3% річних, 10192 грн. 41 коп. судового збору, в решті позову відмовлено.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції вказав, що ТОВ «САМПЛ АГРО», як Продавцем, право вимоги якого на підставі Договору про відступлення права вимоги перейшло до ПП фірми «КОЛМАР», виконано належним чином взяті на себе обов`язки та поставлено Товар (ріпак) на загальну суму 3626497,01 грн. з ПДВ, що підтверджується дослідженими в описовій частині рішення видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, податковими накладними, квитанціями про реєстрацію податкових накладних. В свою чергу ТОВ «РИСОІЛ УКРАЇНА» в порушення приписів ст.ст.525, 526, 610, 629, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, умов Договору поставки та Договору про відступлення права вимоги не сплатило ПП фірмі «КОЛМАР» за отриманий Товар 672038,76 грн, не дивлячись на те, що з урахуванням ч.1 ст.530 712 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.692, 712 Цивільного кодексу України та п.п.5.1.1, 5.1.2 Договору поставки строк виконання зобов`язання на цю суму настав, у зв`язку з чим суд задовольнив позовні вимоги про стягнення основного боргу підлягає задоволенню.

Разом з тим, здійснивши перерахунок 3% річних, суд першої інстанції зазначив, що позовні вимоги про стягнення 3% річних слід задовольнити частково в зв`язку з допущеними арифметичними та методологічними помилками в розрахунку.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ТОВ «РИСОІЛ УКРАЇНА» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 28.06.2022 по даній справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ППФ «КОЛМАР».

ТОВ «РИСОІЛ УКРАЇНА» вважає оскаржуване рішення незаконним та необгрунтованим з мотивів невідповідності висновків, викладених в оскаржуваному рішенні, встановленим обставинам справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з огляду на що підлягає скасуванню.

На переконання апелянта, судом першої інстанції помилково визнано встановленою обставину щодо дійсності договору про відступлення права вимоги від 20.01.2021, хоча зазначена обставина не є встановленою і наразі розглядається Господарським судом м.Києва під час розгляду справи №910/3004/22.

Також заявник апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції було зроблено помилковий висновок щодо незастосування до спірних правовідносин п.6.5 Договору поставки, як на передумову для зменшення суми основного боргу на 483615,00 грн., з огляду на отримання відповідачем податкового повідомлення рішення, оскільки сторони у Договорі обумовили право відповідача на одностороннє вирахування сум, зазначених у податкових повідомленнях- рішеннях за будь-яким договором між ТОВ «РИСОІЛ УКРАЇНА» і ТОВ «САМПЛ АГРО».

Також апелянт вказує, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ «РИСОІЛ УКРАЇНА» про зупинення провадження у справі №916/51/22 до набрання законної сили рішенням в іншій справі №910/3004/22 за позовом ТОВ «РИСОІЛ УКРАЇНА» до ТОВ «САМПЛ АГРО» і ППФ «КОЛМАР» про визнання договору про відступлення права вимоги недійсним.

Крмі того, суд першої інстанції безпідставно залишив без розгляду клопотання ТОВ «РИСОІЛ УКРАЇНА» про витребуання доказів від 20.06.2022 на підставі того, що відповідач нібито не навів поважних причин неможливості подання зазначеного клопотання у підготовчому засіданні.

19.07.2022 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю ,,РИСОІЛ УКРАЇНА" на рішення Господарського суду Одеської області від 28.06.2022 по справі №916/51/22.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.02.2022 відкрито апеляційне провадження по справі №916/51/22 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ,,РИСОІЛ УКРАЇНА" на рішення Господарського суду Одеської області від 28.06.2022; витребувано з Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/51/22.

26.07.2022 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/51/22.

29.08.2022 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Приватного підприємства фірми ,,КОЛМАР" надійшов відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,РИСОІЛ УКРАЇНА".

У відзиві ПП фірма «КОЛМАР» зазначило, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо підставності вимог, заявлених позивачем, та аргументовано ухвалив рішення про стягнення грошових коштів.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.09.2022 призначено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ,,РИСОІЛ УКРАЇНА" на рішення Господарського суду Одеської області від 28.06.2022 по справі №916/51/22 на: 10.10.2022 року об 11-30 год. у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду.

27.09.2022 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Приватного підприємства фірми ,,КОЛМАР" надійшло клопотання про участь в судовому засіданні по справі №916/51/22 в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.09.2022 задоволено клопотання Приватного підприємства фірми ,,КОЛМАР" про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по справі №916/51/22 поза межами приміщення суду. Розгляд справи №916/51/22 призначено на 10.10.2022 року об 11-30 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку EASYCON.

10.10.2022 судове засідання по справі №916/51/22 не відбулось, про що секретарем судового засідання складено відповідну довідку.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.10.2022 відкладено розгляд справи №916/51/22 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ,,РИСОІЛ УКРАЇНА" на рішення Господарського суду Одеської області від 28.06.2022 по справі на іншу дату, розгляд справи №916/51/22 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ,,РИСОІЛ УКРАЇНА" на рішення Господарського суду Одеської області від 28.06.2022 призначено на 14.11.2022 року об 14-00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку EASYCON.

14.11.2022 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ТОВ «РИСОІЛ УКРАЇНА» надійшло клопотання про долучення додаткових доказів до справи.

Колегія суддів, розглянувши заявлене клопотання, дослідивши матеріали справи та доводи на обґрунтування його подання, відмовляє в прийнятті нових доказів на стадії апеляційного перегляду справи, виходячи із наступного.

За встановленого, апеляційна інстанція доходить висновку про необхідність застосування приписів ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, у відповідності до якої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Виходячи із правового аналізу чинних норм процесуального законодавства, за загальним правилом апеляційний господарський суд переглядає справу за наявними у справі доказами, тобто тими доказами, що були зібрані місцевим господарським судом, піддані оцінці і за результатами оцінки покладені в основу рішення цього суду або відхилені судом. Водночас суд переглядає справу також і за додатково поданими апеляційному суду доказами. Однак подання сторонами додаткових доказів апеляційному суду обмежено. Додаткові докази приймаються судом, якщо особа, яка подає докази, обґрунтує неможливість подання цих доказів місцевому господарському суду під час розгляду справи у першій інстанції. Обґрунтовуючи неможливість подання доказів суду першої інстанції, особа, яка бажає подати нові докази, має довести обставини, що об`єктивно перешкоджали їй подати ці докази місцевому господарському суду. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 913/479/18.

При цьому, така обставина, як відсутність існування доказів виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку, передбаченому статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, незалежно від причин неподання стороною таких доказів. Саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення зазначеної норми процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якої є однозначність та передбачуваність (подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.09.2021 у справі № 922/2187/20; від 08.09.2022 у справі № 910/5011/18).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів, користуючись правами суду першої інстанції в межах повноважень, наданих процесуальним законом апеляційному господарському суду, а також з дотриманням принципів справедливості та балансу інтересів, здійснює розгляд справи за наявними у справі документами та відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про долучення додаткових документів до матеріалів справи. З вказаних підстав, судовою колегією не беруться до уваги і докази, надані позивачем до відзиву на апеляційну скаргу.

В судове засідання з`явились представники сторін, які підтримали доводи та вимоги, викладені ними письмово. Представник відповідача просив задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення місцевого господарського суду, представник позивача наполягав на залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.07.2021 між ТОВ «САМПЛ АГРО» (Продавець) та ТОВ «РИСОІЛ УКРАЇНА» (Покупець) укладено договір поставки № Р21-062 (Договір поставки).

Згідно з умовами п.1.1 вказаного Договору Продавець зобов`язується поставити і передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити ріпак, надалі іменований ,,Товар (зерно насипом українського походження, врожаю 2021 року) на умовах поставки в місці (DAP) ТОВ ,,СП РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ (Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Транспортна, 28), (надалі ,,Термінал) згідно з Інкотермс 2010.

Кількість Товару, що постачається за договором, складає 200,00 метричних тонн (допустиме відхилення кількості Товару +/-10% від кількості Товару у фізичній вазі за вибором Покупця) (п.2.1 Договору поставки).

Продавець зобов`язаний поставити Товар у термін по 10.08.2021 включно (п.3.1 Договору поставки).

Датою поставки Товару вважається дата приймання Товару Терміналом, що відображається в електронних реєстрах Термінала про приймання Товару, які видаються наступного робочого дня після приймання Товару (п.3.3 Договору поставки).

Ціна Товару за одну метричну тонну у фізичній вазі складає 16842,11 грн без ПДВ, крім того ПДВ 2357,90 грн, разом з ПДВ 19200,01 грн. (п.4.1 Договору поставки).

Орієнтовна загальна вартість Товару складає 3368422,00 грн без ПДВ, крім того ПДВ 471579,08 грн., разом з ПДВ 3840001,08 грн (допустиме відхилення загальної вартості Товару +/-10%) (п.4.2 Договору поставки).

Оплата за Товар здійснюється Покупцем шляхом: перерахування 80% вартості поставленого Товару на поточний рахунок Продавця протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати поставки Товару та надання Покупцю: копії рахунка-фактури Продавця на прийняту кількість Товару у фізичній вазі, копії видаткової накладної на прийняту кількість Товару у фізичній вазі (п.5.1.1 Договору поставки); перерахування 20% вартості поставленого Товару на поточний рахунок Продавця протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту реєстрації Продавцем податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних (надалі ,,ЄРПН) (п.5.1.2 Договору поставки).

Продавець зобов`язаний зареєструвати податкові накладні, що видаються Покупцю в рамках договору, в ЄРПН протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту поставки Товару. Податкові накладні мають бути оформлені згідно з вимогами чинного податкового законодавства (п.5.2 Договору поставки).

Для погодження правильності оформлення податкової накладної Продавець зобов`язаний до реєстрації в ЄРПН, але не пізніше 3 робочих днів до настання граничного терміну для реєстрації, надати податкову накладну Покупцю шляхом її надіслання через програму обміну електронною звітністю (п.5.3 Договору поставки).

Продавець зобов`язаний надати Покупцю оригінали видаткових накладних на поставлену кількість Товару, рахунка-фактури протягом (п`яти) робочих днів з дати поставки Товару (п.5.4 Договору поставки).

Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє протягом дванадцяти місяців, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, що випливають з договору (п.8.1 Договору поставки).

В додатку від 30.07.2021 № 1 до Договору поставки сторони дійшли згоди, що перерахування 80% вартості поставленого Товару на поточний рахунок продавця в строк, встановлений п.5.1.1 Договору, здійснюється покупцем за умови надання продавцем документів, вказаних п.5.1.1 Договору, а також інших документів, названих в цьому додатку.

Додатковою угодою від 31.03.2021 № 2 до Договору поставки викладено п.3.1 договору в наступній редакції: ,,Продавець зобов`язаний поставити Товар у термін по 20.09.2021 включно.

На виконання Договору поставки ТОВ «САМПЛ АГРО» поставлено, а ТОВ «РИСОІЛ УКРАЇНА» прийнято Товар (ріпак) на загальну суму 3626497,01 грн. з ПДВ, що підтверджується: видатковими накладними від 03.08.2021 № 209 на суму 538368,15 грн., від 06.08.2021 № 231 на суму 550272,15 грн., від 13.08.2021 № 232 на суму 951936,26 грн., від 21.08.2021 №210 на суму 1056000,30 грн., від 16.09.2021 № 311 на суму 529920,15 грн.; товарно-транспортними накладними; податковими накладними; квитанціями про реєстрацію податкових накладних.

Договір поставки, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні підписано представниками та скріплено печатками контрагентів.

Покупцем перераховано Продавцю за Товар грошові кошти у розмірі 2954458,25 грн., з яких 18.08.2021 сплачено 870912,24 грн., 19.08.2021 - 107673,63 грн., 27.08.2021 - 761549,01 грн., 30.08.2021 - 190387,25 грн., 16.09.2021 - 600000,00 грн, 21.09.2021 - 423936,12 грн., про що свідчать платіжні доручення від 18.08.2021 №1585_8I01O на суму 870912,24 грн, від 19.08.2021 № 1597_8J01Q/1767 на суму 107673,63 грн, від 27.08.2021 № 1640_8R01O/1727 на суму 761549,01 грн, від 30.08.2021 № 1669_8U04G/1000 на суму 190387,25 грн., від 16.09.2021 - №2_9G01M/2695 на суму 600000,00 грн, від 21.09.2021 - № 75_9L01L/831 на суму 423936,12 грн.

20.12.2021 між ТОВ «САМПЛ АГРО» (Первісний кредитор) та ПП фірмою «КОЛМАР» (Новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги (далі Договір про відступлення права вимоги).

Цим договором регулюються правовідносини, що виникають з приводу відступлення в порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним в Україні законодавством, Новому кредитору права вимоги, належного Первісному кредитору, в межах яких Новий кредитор, стає кредитором за Договором поставки, укладеним між ТОВ «САМПЛ АГРО» (Первісним кредитором) та ТОВ «РИСОІЛ УКРАЇНА» (Боржник) (п.1.1 Договору про відступлення права вимоги).

За цим договором до Нового кредитора переходить право вимоги (замість первісного Кредитора) до Боржника згідно Договору поставки. Станом на дату цього Договору розмір прямої заборгованості Боржника становить 672038,76 грн. (п.2.1 Договору про відступлення права вимоги).

Право вимоги до Боржника згідно Договору поставки не обмежується лише правом стягнення основної суми боргу, а також включає в себе інші нарахування, передбачені даними договорами (неустойка (пеня), проценти, передбачені ст.625 ЦК України, інфляційні втрати, тощо) (п.2.2 Договору про відступлення права вимоги).

До Нового кредитора переходить право вимоги Первісного кредитора за Договором поставки, визначеним у п.1.1 цього договору, в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав (п.4.4 Договору про відступлення права вимоги).

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін (за наявності) і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.6.1 Договору про відступлення права вимоги).

Про укладення між сторонами Договору про відступлення права вимоги ПП фірма «КОЛМАР» повідомило ТОВ «РИСОІЛ УКРАЇНА» письмово, що підтверджується повідомленням від 30.12.2021 про відступлення права вимоги за Договором поставки та доказами його надсилання відповідачу.

Неоплата ТОВ «РИСОІЛ УКРАЇНА» Товару (ріпаку) спричинила звернення ПП фірми «КОЛМАР» до Господарського суду Одеської області з позовом у рамках провадження у даній справі.

Оцінюючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального права, в контексті встановлених обставин, судова колегія дійшла наступних висновків.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 202 Цивільного кодексу України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В свою чергу, відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли господарські зобов`язання, підставою яких є письмові Договір поставки та Договір про відступлення права вимоги.

Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «САМПЛ АГРО», як Продавцем, право вимоги якого на підставі Договору про відступлення права вимоги перейшло до ПП фірми «КОЛМАР», виконано належним чином взяті на себе обов`язки та поставлено Товар (ріпак) на загальну суму 3626497,01 грн. з ПДВ. Вказане підтверджується дослідженими видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, податковими накладними, квитанціями про реєстрацію податкових накладних.

В свою чергу ТОВ «РИСОІЛ УКРАЇНА» в порушення умов Договору поставки та Договору про відступлення права вимоги не сплатило ПП фірмі «КОЛМАР» за отриманий товар 672038,76 грн., не дивлячись на те, що строк виконання зобов`язання на цю суму настав.

Судовою колегією не приймаються до уваги доводи апелянта про наявність підстав для визнання недійсною удаваної угоди у вигляді Договору про відступлення права вимоги, який насправді є договором факторингу, що суперечить вимогам ч.3 ст.1079 Цивільного кодексу України та ч.1 ст.5 Закону України ,,Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, оскільки позов про визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги в рамках провадження у цій справі ТОВ «РИСОІЛ УКРАЇНА» не заявлявся, а в ст.204 Цивільного кодексу України закріплена презумпція правомірності правочинів, яка ґрунтується на тому, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

При цьому, в разі задоволення позову ТОВ «РИСОІЛ УКРАЇНА» по справі №910/3004/22 Господарського суду м. Києва, відповідач матиме право на перегляд судового рішення по справі № 916/51/22 за нововиявленими обставинами.

Крім того, судовою колегією не приймається до уваги посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, у зв`язку з незупиненням провадження у справі №915/51/22 до набрання законної сили рішенням у справі №910/3004/22, з огляду на наступне.

Порядок та умови зупинення провадження у справі врегульовано нормами статей 227, 228 Господарського процесуального кодексу України, в яких наведено вичерпний перелік підстав, за яких суд, відповідно, зобов`язаний та має право зупинити провадження у справі.

За змістом пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

У разі зупинення провадження у справі на підставі пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України за вимогами статті 234 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині ухвали повинно бути зазначено, зокрема, обґрунтування висновків, яких дійшов суд при постановлені ухвали.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.07.2019 у справі № 904/4233/18, який в силу вимог ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України враховано апеляційним господарським судом.

Під неможливістю розгляду зазначеної справи слід розуміти неможливість для цього господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи цьому господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Суд апеляійної інстанції вважає, що в даному випадку зібрані матеріали справи дають можливість встановити обставини справи, а з клопотання відповідача не вбачається реальних підстав для зупинення провадження у справі, як у частині об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до набрання законної сили судовим рішенням у іншій справі, так і стосовно того, що зібрані у справі докази дйісно не дозволяють встановити та оцінити обставини, які є предметом судового розгляду.

Стосовно доводів апелянта в частині неврахування умов п.5.5. та 6.5 Договору поставки, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, за умовами Договору покупець має право не здійснювати оплату згідно п.5.1.2 договору за поставлений Товар: до моменту реєстрації Продавцем податкових накладних в ЄРПН та/або коригування Продавцем податкових накладних в ЄРПН; до моменту надання Продавцем документів/копій документів, вказаних в розділі 5 договору; до завершення розрахунків між Покупцем та Продавцем у випадку відмови від прийняття Товару (партії Товару) згідно з п.3.6 договору; до моменту надання Продавцем Покупцю оригіналу підписаного Договору (п.5.5 Договору поставки).

Посилаючись на п.5.5 Договору поставки та на обставини, встановлені в ході проведеної ГУ ДПС в Одеській області перевірки, за результатами якої зафіксовано порушення ТОВ «САМПЛ АГРО» норм ПК України, внаслідок чого ТОВ «РИСОІЛ УКРАЇНА» зменшено бюджетне відшкодування з ПДВ на суму 386892,00 грн, відповідач вважає, що він може відмовитись від оплати поставленого йому Товару, т.я. не набув право на податковий кредит.

З цього приводу суд зазначає, що п.5.5 Договору поставки не містить такої підстави для неоплати вартості товару як позбавлення покупця права на податковий кредит внаслідок проведення перевірки податковим органом, а, отже, ТОВ «РИСОІЛ УКРАЇНА» в даному випадку не може бути звільнено від виконання грошового зобов`язання згідно п.5.5 Договору поставки.

У разі, якщо покупцем отримано податкове повідомлення-рішення на підставі акта перевірки покупця стосовно правовідносин між покупцем та продавцем, в тому числі по всьому ланцюгу контрагентів продавця, покупець має право в односторонньому порядку вирахувати суму, зазначену в такому податковому повідомленні-рішенні (з урахуванням штрафу та пені), з сум, що підлягають оплаті продавцю за будь-яким договором між покупцем та продавцем, а якщо розрахунки між сторонами вже здійснені продавець зобов`язаний компенсувати покупцю таку суму (з урахуванням штрафу та пені) протягом 7 (семи) календарних днів з моменту направлення покупцем відповідної письмової вимоги Продавцю (п.6.5 Договору поставки).

Виходячи зі змісту п.6.5 Договору поставки та того, що за результатами проведеної ГУ ДПС в Одеській області перевірки встановлено порушення ТОВ «САМПЛ АГРО» норм ПК України, які призвели до завищення ТОВ ,,РИСОІЛ УКРАЇНА суми бюджетного відшкодування з ПДВ, відповідач зазначає, що може не сплачувати 483615,00 грн. боргу (386892,00 грн. зменшення за рішенням податкового органу бюджетного відшкодування з ПДВ та 96723,00 грн штрафні санкції, нараховані податковим органом).

Судова колегія зазначає, що податковий кредит, зменшений за наслідками перевірки податкового органу, виник в результаті проведення господарських операцій, предметом яких виступала пшениця, в той час як борг, який стягується у цій справі, виник у зв`язку з неоплатою вартості рапсу. Таким чином, порушень при виконанні Договору поставки ГУ ДПС в Одеській області виявлено не було.

З огляду на наведене, те, що в п.6.5 Договору поставки йдеться про отримання податкового повідомлення-рішення на підставі акта перевірки Покупця стосовно правовідносин між Покупцем та Продавцем, для зменшення основного боргу за правилами п.6.5 Договору поставки податкове повідомлення-рішення має стосуватись саме відносин за вказаним Договором поставки, а не за будь-яким іншим правочином.

Крім того, суд зазначає, що про бажання реалізувати передбачене п.6.5 Договору поставки право, покупець мав в обов`язковому порядку повідомити продавця, надавши останньому можливість заперечити проти вирахування покупцем в односторонньому порядку суми, зазначеної в податковому повідомленні-рішенні, та спростувати висновки, зроблені податковим органом. Між тим, ТОВ «РИСОІЛ УКРАЇНА», самостійно відмовившись від сплати коштів, будь-яких повідомлень щодо реалізації права, закріпленого в п.6.5 Договору поставки, ПП фірмі «КОЛМАР» не адресувало.

У зв`язку з вищевикладеним, суд першої інстанції правомірно відхилив посилання відовідача на п.6.5 Договору поставки як на передумову для зменшення суми основного боргу на 483615,00 грн.

Також не приймаються до уваги доводи апелянта в частині залишення без розгляду судом клопотання про витребування доказів від 20.06.2022, оскільки скаржником не було аргументовано поважності причин неподання відповідного клопотання під час підготовчого засідання, а самі запити та їх відповіді, були скеровані уже після відкриття провадження у даній справі.

Відповідно до приписів ч.3 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Частиною 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Враховуючи встановлені обставини даної справи, судом першої інстанції обгрунтовано задоволено позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу у розмірі 672038 грн. 76 коп.

Також суд апеляційної інстанції, перевіривши здійснений місцевим господарським судом розрахунок 3% річних погоджується з його правильністю та вважає висновок суду в цій частині правомірним та обгрунтованим. Крім того, судова колегія звертає увагу, що сторонами у справі рішення Господарського суду Одеської області від 28.06.2022 в цій частині не оскаржується.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності до норм чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції, в зв`язку з чим колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

За таких обставин, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю ,,РИСОІЛ УКРАЇНА" на рішення Господарського суду Одеської області від 28.06.2022 по справі № 916/51/22 задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Одеської області від 28.06.2022 по справі № 916/51/22 залишається без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,РИСОІЛ УКРАЇНА" на рішення Господарського суду Одеської області від 28.06.2022 по справі № 916/51/22 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 28.06.2022 по справі № 916/51/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 286 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 21.11.2022 року.

Головуючий суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

А.І. Ярош