УХВАЛА

22 листопада 2022 року

м. Київ

cправа № 904/6336/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Сухового В. Г.,

секретар судового засідання - Денисюк І. Г.,

представники учасників справи:

позивача - Боголіп Ю. В.,

відповідачів - Змітріченко Ю. П., Войтюк Д. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.07.2022 Березкіна О. В. - головуючий, Дармін М. О., Антонік С. Г.) і рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.02.2022 (суддя Мельниченко І. Ф.) у справі

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Кам`янської міської ради та Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області,

про визнання незаконним та скасування рішення; скасування державної реєстрації права постійного користування на земельні ділянки; витребування із чужого незаконного володіння частину земельних ділянок,

ВСТАНОВИВ:

1. У листопаді 2021 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" (далі - АТ "Укрзалізниця") звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Кам`янської міської ради та Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго" (далі - ПрАТ "Укргідроенерго") з позовом про:

- визнання незаконними та скасування рішення Дніпродзержинської міської ради від 27.12.2013 № 967-44/VI "Про набуття (припинення) прав власності" в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) Публічному акціонерному товариству "Укргідроенерго" (правонаступником якого є відповідач) на земельні ділянки для подальшого використання на праві постійного користування за адресою, визначеною в пункті 13.2 рішення (щодо земельних ділянок кадастрові номери :01:022:0161 та :01:012:0576);

- скасування державної реєстрації права постійного користування на земельну ділянку кадастровий номер :01:022:0161, площею 37,2512 га та на земельну ділянку кадастровий номер :01:012:0576, площею 42,1657 га в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зареєстрованого за ПрАТ "Укргідроенерго" на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради від 27.12.2013 № 967-44/VI;

- витребування із чужого незаконного володіння ПрАТ "Укргідроенерго" частини земельної ділянки кадастровий номер :01:022:0161, площею 2,8344 га та частини земельної ділянки кадастровий номер :01:012:0576, площею 3,3460 га, наданої АТ "Укрзалізниця" на праві постійного користування;

- зобов`язання Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровський області внести зміни до автоматизованої системи державного земельного кадастру шляхом скасування (анулювання) кадастрових номерів земельних ділянок :01:022:0161 та :01:012:0576.

2. Позовні вимоги з посиланням, зокрема, на положення статей 68, 84, 122, 125, 198 Земельного кодексу України, положення Земельного кодексу України (у редакції 1990 року) та статті 388 Цивільного кодексу України обґрунтовані тим, що на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради від 27.02.1998 № 39 "Про затвердження матеріалів інвентаризації та площ земельних ділянок" на Державне підприємство "Придніпровська залізниця" виготовлено державний акт на право постійного користування землею площею 18,6526 га серія 1-ДП № 003359, який 05.03.1998 зареєстровано в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 348. Згідно з рішеннями Дніпродзержинської міської ради від 19.10.2007 № 279/15/V та від 30.07.2008 № 437-24/V до державного акта на право постійного користування землею вносилися зміни і площа земельної ділянки, межі якої відновлюються відповідно до Державного акта, становить 18,6722 га.

На підставі зведеного переліку земельних ділянок Державного підприємства "Придніпровська залізниця", затвердженого Міністром інфраструктури України 18.08.2015, земельну ділянку площею 18,6722 га за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, ст. Дніпроджержинськ - Пост 6 км, від 52 км+300м до 61 км +80 м площею 18,6722 га включено до статутного капіталу АТ "Укрзалізниця" на праві постійного користування.

Водночас під час проведення землевпорядних робіт було встановлено, що на частину земельної ділянки для смуги відведення - лінія ст. Кам`янське - Пост 6 к, від 52 км + 300 м до 61 км + 80 площею 18,6722 га, накладаються межі земельних ділянок кадастрові номери :01:012:0576 та :01:022:0161, які перебувають у постійному користуванні ПрАТ "Укргідроенерго", площею накладання - 6,1834 га.

Позивач вказував, що земельні ділянки ПрАТ "Укргідроенерго" кадастрові номери :01:012:0576 та :01:022:0161, межі яких накладаються, були сформовані у 2013 році згідно з пунктом 13 рішення Дніпродзержинської міської ради від 27.12.2013 № 967-44/VІ "Про набуття (припинення) права власності" про затвердження технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ПрАТ "Укргідроенерго".

У той же час АТ "Укрзалізниця" право постійного користування на земельну ділянку для смуги відведення - лінія ст. Кам`янське - Пост 6 к, від 52 км + 300 м до 61 км + 80 площею 18,6722 га було отримано до 2004 року, у зв`язку з чим земельна ділянка вважалася вже сформованою незалежно від присвоєння їй кадастрового номеру.

3. У відзиві на позовну заяву ПрАТ "Укргідроенерго" просило відмовити в її задоволенні, вказуючи на те, що у період з 1956- 1966 роки було здійснено будівництво Дніпродзержинської ГЕС Акціонерної гідроенергогенеруючої компанії "Дніпрогідроенерго" (далі - Дніпродзержинська ГЕС), правонаступником якої є філія "Середньодніпровська ГЕС" ПрАТ "Укргідроенерго".

03.09.1966 згідно з пунктом 1 постанови Ради Міністрів Української РСР "Про прийняття в промислову експлуатацію Дніпродзержинської ГЕС на р. Дніпро" № 676 затверджено акт про прийняття в експлуатацію Дніпродзержинської ГЕС.

Станом на теперішній час на балансі ПрАТ "Укргідроенерго" перебувають об`єкти державного майна, суб`єктом управління яких є Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.08.2021.

28.03.1996 згідно з рішенням виконавчого комітету Дзержинської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області № 87 вирішено закріпити за Дніпродзержинською ГЕС земельні ділянки площею 87,937 га, а 07.05.1996 видано державний акт на право постійного користування землею серії І-ДП № 002533.

Отже, відповідач на законних підставах отримав у постійне користування земельні ділянки загальною площею 87,937 га.

У зв`язку зі зміною земельного законодавства, зокрема щодо визначення загальних засад формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, 26.04.2013 Дніпродзержинською міською радою прийнято рішення № 794-34/VІ про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок та визначення кадастрових номерів, а оспорюваним у справі рішенням міської ради від 27.12.2013 № 967-44/ VІ затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ПрАТ "Укргідроенерго" на земельні ділянки для подальшого використання на праві постійного користування.

АТ "Укрзалізниця", звертаючись з позовом, не врахувало, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) сама по собі не створює жодних правових наслідків для учасників земельних правовідносин, а лише відображає зроблені дії суб`єкта господарювання - розробника документації із землеустрою. При цьому позивач не оспорює рішення відповідно до якого відповідачеві було надано право постійного користування земельною ділянкою. Отже, відповідач вказував на те, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним.

Вимоги позивача про скасування державної реєстрації права постійного користування відповідача на земельні ділянки також, на думку відповідача, є неефективним способом захисту та не підлягають задоволенню, як й не підлягають задоволенню вимоги про зобов`язання Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровський області внести зміни до автоматизованої системи державного земельного кадастру шляхом скасування (анулювання) кадастрових номерів земельних ділянок та витребування земельних ділянок у відповідача.

4. Кам`янська міська рада у відзиві на позовну заяву також просила відмовити в її задоволенні, зазначаючи, що оскаржуваним рішенням міської ради було відновлено на місцевості межі спірних земельних ділянок, які належали на праві постійного користування ПрАТ "Укргідроенерго" відповідно до державного акта на право постійного користування землею І-ДП № 002530, який зареєстровано в книзі записів державних актів від 07.05.1996, виданого на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради народних депутатів від 28.03.1996 № 87.

Відповідач акцентував увагу на обранні позивачем неефективного способу захисту прав та відсутності правових підстав для задоволення позову.

Кам`янська міська рада також з посиланням на положення статей 256, 261 Цивільного кодексу України вказувала на те, що оскаржуване рішення міської ради перебуває у загальному доступі та є публічною відкритою інформацією з вільним доступом на сайті міської ради, де публікуються відповідні рішення, а тому перебіг позовної давності розпочався з часу оприлюднення цього рішення, а саме з 08.01.2014, отже закінчився строк позовної давності 08.01.2017.

5. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 02.02.2022, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 06.07.2022, відмовлено у задоволенні позову АТ "Укрзалізниця".

Судові рішення мотивовані тим, що позивачем не доведено наявність обставин, які свідчать про порушення його прав відповідачами та відновлення таких прав у заявлений ним спосіб.

6. Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 02.02.2022 та постановою Центрального апеляційного господарського суду від 06.07.2022, АТ "Укрзалізниця" у касаційній скарзі просить їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи підстави для касаційного оскарження судових рішень посиланням на пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, вказуючи на те, що оскаржувані судові рішення не відповідають правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 907/371/16, а також у постановах Верховного суду від 01.02.2018 у справі № 909/277/16, від 22.06.2022 у справі № 450/2348/18.

Так, скаржник зауважує, що судами попередніх інстанцій не взято до уваги, що на час прийняття міською радою спірного пункту оскаржуваного у справі рішення від 27.12.2013 № 967-44/VI, земельна ділянка належала до земель залізничного транспорту та перебувала у користуванні позивача на підставі відповідних рішень Дніпродзержинської міської ради та державного акта на право постійного користування. При цьому судами попередній інстанцій не було встановлено правовий статус та належність спірної земельної ділянки.

Тобто, як вважає заявник касаційної скарги, суди передчасно дійшли висновку про те, що відповідачами не порушено права позивача на спірну земельну ділянку.

Скаржник не погоджується з висновками судів і вказує на те, що судами не була спростована позиція позивача стосовно того, що Кам`янська міська рада не маючи заяви АТ "Укрзалізниця" про добровільну відмову від права власності (вилучення) на земельну ділянку, або інших законних підстав, фактично припинила право власності позивача, передавши земельну ділянку ПрАТ "Укргідроенерго", чим порушено права позивача як постійного користувача земельною ділянкою.

АТ "Укрзалізниця" у касаційній скарзі також зазначає, що суд апеляційної інстанції відхилив можливість застосування позивачем способу захисту в частині визнання незаконними та скасування рішення Дніпродзержинської міської ради від 27.12.2013 № 967-44/VI "Про набуття (припинення) прав власності" в частині затвердження технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) Публічному акціонерному товариству "Укргідроенерго" на земельні ділянки, для подальшого використання на праві постійного користування за адресою, що визначена в пункті 13.2, (щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :01:022:0161 та :01:012:0576).

У той же час згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 19.06.2018 у справі № 916/1979/13 та від 04.12.2018 у справі № 907/371/16 зазначено, що рішення органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства.

АТ "Укрзалізниця" з посиланням на положення статті 310 Господарського процесуального кодексу України також вказує на постановлення судових рішень у справі за неповного дослідження доказів у справі та порушення судами, зокрема, норм статті 236 зазначеного Кодексу, оскільки суди не надали оцінки всім доказам, наявним у матеріалах справи та не спростували доводи позивача.

Так, на переконання скаржника, суди не взяли до уваги, що з даних, які містяться у технічному звіті з інвентаризації земельної ділянки Дніпродзержинської ГЕС убачається відведення Придніпровській залізниці земельної ділянки площею 6,1812 га у користування в районі греблі.

На підставі технічного звіту з інвентаризації меж земельних ділянок смуги відводу Придніпровської залізниці 1997 за Державним підприємством "Придніпровська залізниця" рішенням виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області від 27.02.1998 № 39 закріплено земельну ділянку та надано державний акт на право постійного користування землею від 05.03.1998 серія І-ДП № 003359, з межами, визначеними звітом. Суди не взяли до уваги та не надали оцінки тому, що у додатку до рішення виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради народних депутатів від 28.03.1996 № 87 "Про надання земельної ділянки в користування" на плані зазначено земельну ділянку Придніпровської залізниці площею 6,1812 га.

Крім цього суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про проведення земельно-технічної експертизи жодним чином не мотивувавши свого рішення, в порушення положень статей 234, 236 Господарського процесуального кодексу України.

7. У відзиві на касаційну скаргу ПрАТ "Укргідроенерго" просить її залишити без задоволення, а судові рішення у справі залишити без змін, вказуючи на те, що заявник касаційної скарги намагається здійснити переоцінку Верховним Судом доказів, незважаючи на те, що залізничне полотно проходить по гідротехнічній споруді та ігноруючи той факт, що ПрАТ "Укргідроенерго" отримало право постійного користування земельною спірною земельною ділянкою ще у 1996 році, при цьому стверджуючи, що товариство виконуючи вимоги законодавства щодо оформлення земельних ділянок, речові права на які у встановленому порядку набуто до 2004 року, допустило порушення прав скаржника.

ПрАТ "Укргідроенерго" акцентує увагу на тому, що згідно з Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 07.07.2011 № 3613 до Земельного кодексу України було внесено зміни та доповнено статтею 791, якою визначено загальні засади формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Так, законодавством у редакції, чинній на час прийняття міською радою оспорюваного рішення передбачалося, що формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельної ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; винесення в натурі (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного у справі рішення) земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власника (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" визначено, що у разі якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", не внесенні до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження у межах населеного пункту здійснюється сільськими, селищними, міськими радами.

Отже, ПрАТ "Укргідроенерго" зазначає, що рішенням Дніпродзержинської міської ради від 27.12.2013 № 96744/VI було відновлено на місцевості межі спірних земельних ділянок, які належать на праві постійного користування ПрАТ "Укргідроенерго" згідно з державним актом на право постійного користування землею серії І-ДП № 002530, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею від 07.05.1996, виданого на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради народних депутатів від 28.03.1996 № 87.

Суди попередніх інстанцій установили, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що ПрАТ "Укргідроенерго" незаконно набуло частину спірних земельних ділянок.

ПрАТ "Укргідроенерго" також вважає помилковими твердження АТ "Укрзалізниця" стосовно того, що спірна земельна ділянка відноситься до земель транспорту, оскільки земельна ділянка виділялась під будівництво та експлуатацію Дніпродзержинської ГЕС (Середньодніпровською ГЕС).

Крім того ПрАТ "Укргідроенерго" зазначає, що позивач у позовній заяві просить суд визнати незаконним та скасувати рішення Дніпродзержинської міської ради від 27.12.2013 № 967-44/VI в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ПрАТ "Укргідроенерго". Проте позивач не врахував, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) сама по собі не створює жодних правових наслідків для учасників земельних правовідносин, а лише відображає зроблені дії суб`єкта господарювання - розробника документації із землеустрою, здійснювані ним на основі завдання на розробку відповідного виду документації, затвердженого замовником.

Отже, позивач не оспорює рішення уповноваженого органу відповідно до якого 07.06.1996 ПрАТ "Укргідроенерго" було видано державний акт на право постійного користування землею серії І-ДП № 002530, а лише дії, які були вчинені органом місцевого самоврядування для реалізації своїх прав відповідно до цього рішення.

Щодо вимоги позивача про скасування запису про державну реєстрацію права постійного користування на земельну ділянку, ПрАТ "Укргідроенерго" вважає, що позивач неналежно визначив спосіб захисту своїх прав та інтересів, оскільки стаття 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" містить перелік заходів оскарження в судовому порядку в якому не передбачено скасування запису.

ПрАТ "Укргідроенерго" наголошує, що правовідносини сторін у справах, наведених заявником касаційної скарги, не є подібними правовідносинам, які виникли між сторонами у справі, яка розглядається, отже підстави для задоволення вимог скаржника відсутні.

8. Кам`янська міська рада у відзиві на касаційну скаргу також просить відмовити в її задоволенні та залишити без змін судові рішення у справі, вказуючи на безпідставність та необґрунтованість доводів скаржника, з підстав, наведених у відзиві, а також неподібність правовідносин у справах, зазначених заявником касаційної скарги, та справі, що розглядається.

9. Згідно з ухвалою від 29.09.2022 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я. відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою АТ "Укрзалізниця" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.07.2022 і рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.02.2022 у справі № 904/6336/21, призначив розгляд справи у судовому засіданні 01.11.2022, яке було відкладено на 22.11.2022.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2022 у зв`язку із перебуванням судді Чумака Ю. Я. у відрядженні, визначено такий склад колегії суддів у цій справі: Дроботова Т.Б. - головуючий суддя, Багай Н. О., Суховий В. Г.

10. Дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, запереченнях на неї, а також матеріали справи, Верховний Суд відхиляє ці доводи, а обставини, які стали підставою для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, у наведеному випадку не підтвердилися з огляду на таке.

11. Суди попередніх інстанцій установили, що 28.03.1996 рішенням виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області "Про надання земельної ділянки в користування" № 87 було вирішено закріпити за Дніпродзержинською ГЕС державної акціонерної гідроенергогенеруючої компанії "Дніпрогідроенерго" земельні ділянки загальною площею 87,937 га, у тому числі: 82,648 га - земельна ділянка під гідроспорудами; 1,5614 га - земельна ділянка під складськими спорудами; 1,2741 га - земельна ділянка під дитячим садком № 34 по вулиці Харитонова; 0,4828 га - земельна ділянка під клубом ГЕС; 1,9706 га - земельна ділянка під житлово-комунальним відділом.

07.05.1996 Дніпродзержинській ГЕС акціонерної гідроенергогенеруючої компанії "Дніпрогідроенерго" (правонаступником якого є ПрАТ "Укргідроенерго") було видано державний акт на право постійного користування землею серії І-ДП № 002530, який зареєстровано в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 121.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Рєпіна, 22, перебуває на праві власності нерухоме майно, згідно зі списком за ПАТ "Укргідроенерго".

12. Суди попередніх інстанцій також установили, що рішенням Дніпродзержинської міської ради від 27.02.1998 № 39 "Про затвердження матеріалів інвентаризації та площ земельних ділянок" затверджено матеріали інвентаризації та площі земельних ділянок Державному підприємству "Придніпровська залізниця" та закріплено в постійне користування земельну ділянку площею 18,6256 га - лінія ст. Дніпродзержинськ - Пост 6км, від 52 км + 300 м до 61 км + 80 м.

05.03.1998 позивачу був виданий державний акт серія 1-ДП № 003359 на право постійного користування земельною ділянкою площею 18,6526 га, який зареєстровано у книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 348 та в який вносилися зміни відповідно до рішень міської ради від 19.10.2007 № 279/15/V та від 30.07.2008 № 437-24/V щодо визначення площі земельної ділянки - 18,6722 га.

На підставі зведеного переліку земельних ділянок Державного підприємства "Придніпровська залізниця", затвердженого Міністерством інфраструктури України 18.08.2015, земельну ділянку площею 18,6722 га за адресою: Дніпропетровська обасть, м. Кам`янське, ст. Дніпроджержинськ - Пост 6 км, від 52 км+300м до 61 км +80 м площею 18,6722 га включено до статутного капіталу АТ "Укрзалізниця" на праві постійного користування.

13. Рішенням Дніпродзержинської міської ради від 27.12.2013 № 96744/VІ "Про набуття (припинення) права власності на землю затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ПАТ "Укргідроенерго" на земельні ділянки для подальшого використання на праві постійного користування за такими адресами:

13.1. м. Дніпродзержинськ, вул. Дніпробудівська, 8, кадастровий норм :01:022:0159, цільове призначення - розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій (14.14.01), вид використання земельної ділянки - під розміщення будинку приїжджих, площа 0,1888 га.

13.2. м. Дніпродзержинськ, вул. Рєпіна, 22, загальна площа земельної ділянки 82,6284 га, яка складається з наступних ділянок:

13.2.1 земельна ділянка - кадастровий номер :01:022:0161, цільове призначення - для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій (14.01), вид використання земельної ділянки - під розміщення гідроспоруди, площа - 42,1657 га.

13.2.2 земельна ділянка - кадастровий номер :01:0122:0576, цільове призначення - для розміщення, будівництва та обслуговування будівель і споруд об`єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій (14.01), вид використання земельної ділянки - під розміщення гідроспоруди, площа - 37,2512 га.

14. Предметом позову у справі, що розглядається, є вимоги АТ "Укрзалізниця" про визнання незаконними та скасування рішення Дніпродзержинської міської ради від 27.12.2013 № 967-44/VI в частині затвердження технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ПАТ "Укргідроенерго" (правонаступником якого є відповідач) на земельні ділянки для подальшого використання на праві постійного користування за адресою, визначеною в пункті 13.2 (щодо земельних ділянок кадастрові номери :01:022:0161 та :01:012:0576), скасування державної реєстрації права постійного користування відповідача на ці земельні ділянки, витребування із чужого незаконного володіння ПрАТ "Укргідроенерго" частини земельної ділянки кадастровий номер :01:022:0161, площею 2,8344 га та частини земельної ділянки кадастровий номер :01:012:0576, площею 3,3460 га та зобов`язання Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровський області внести зміни до автоматизованої системи державного земельного кадастру шляхом скасування (анулювання) кадастрових номерів земельних ділянок.

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, вказував на те, що під час проведення землевпорядних робіт було встановлено, що на частину земельної ділянки для смуги відведення - лінія ст. Кам`янське - Пост 6 к, від 52 км + 300 м до 61 км + 80 площею 18,6722 га, накладаються межі земельних ділянок кадастрові номери :01:012:0576 та :01:022:0161 і площа накладання становить 6,1834 га. Отже, позивач зазначав, що набуття Кам`янською міською радою права власності на частину земельної ділянки, яку надано АТ "Укрзалізниця" у постійне користування, та надання її в постійне користування ПрАТ "Укргідроенерго", призвело до порушення права позивача.

15. Статтею 3 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час отримання попередником відповідача державного акта на право постійного користування землею від 07.05.1996) власність на землю в Україні має такі форми: державну, колективну, приватну. Усі форми власності є рівноправними. Розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх.

Користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку (частини 1, 2 статті 7 зазначеного Кодексу).

За змістом статті 23 Земельного кодексу України (у редакції, чинній станом на 07.05.1996) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

16. Суди попередніх інстанцій установили, що на підставі рішення виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області від 28.03.1996 № 87 "Про надання земельної ділянки в користування", затверджено матеріали інвентаризації земельних ділянок, що знаходяться у користуванні Дніпродзержинської ГЕС, а 07.05.1996 Дніпродзержинській ГЕС (правонаступником якого є ПрАТ "Укргідроенерго") видано державний акт на право постійного користування землею серії І-ДП № 002530 загальною площею 87,937 га, у тому числі, 82,648 га - земельна ділянка під гідроспорудами.

Суди установили, що до складу земельної ділянки згідно з планом зовнішніх меж землекористування державного акта І-ДП № 002530 входять земельні ділянки площею 37,2708 га, 3,2115 га та 42,1657 га.

Згідно з рішенням Дніпродзержинської міської ради від 30.07.2008 № 437-24/V Державному підприємству "Придніпровська залізниця" надано земельну ділянку площею 0,0196 га на вул. Рєпіна, 20А із земель Дніпродзержинської ГЕС і в постійному користуванні Дніпродзержинської ГЕС залишилась земельна ділянка площею 82,6284 га.

Крім того суди установили, що рішенням виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 22.04.2008 № 341 присвоєно комплексу будівель та споруд Дніпродзержинської ГЕС адресу: Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Рєпіна, 22, а згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за вказаною адресою розташоване нерухоме майно, що належить відповідачеві на праві власності.

17. Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад відноситься, зокрема вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Чинним законодавством передбачено, що міська рада як суб`єкт земельних правовідносин, яка здійснює повноваження власника землі, належить право розпорядження та обов`язок здійснювати контроль за використанням земельних ділянок, розташованих на її території.

18. 07.07.2011 прийнято Закон України "Про Державний земельний кадастр" (набрав чинності 01.01.2013) за змістом статті 1 якого Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, про меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж. Державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно з підпунктом б) пункту 2 розділу VІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Державний земельний кадастр" (у редакції, чинній на час прийняття радою спірного рішення від 27.12.2013) внесені зміни до Земельного кодексу України, а саме доповнено статтею 791, якою визначає загальні засади формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав та в якій, зокрема, передбачено, що формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельної ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; винесення в натурі (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування (частини 1, 3, 4, 7 зазначеної норми).

За змістом пункту 2 розділу VІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Державний земельний кадастр" (у редакції, чинній на час прийняття радою спірного рішення від 27.12.2013) земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Внесення інших змін до відомостей про ці земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок.

Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" (який прийнято 06.09.2012 та набрав чинності 01.01.2013) у разі якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, не внесенні до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження у межах населеного пункту здійснюється - сільськими, селищними, міськими радами.

Статтею 107 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття міською радою спірного рішення від 27.12.2013) встановлено порядок відновлення меж та передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Закон України "Про землеустрій" визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування та статтею 20 (у редакції, чинній на час прийняття спірного рішення від 27.12.2013) передбачено, що землеустрій проводиться в обов`язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі: а) розробки документації із землеустрою щодо організації раціонального використання та охорони земель; б) встановлення та зміни меж об`єктів землеустрою, у тому числі визначення та встановлення в натурі (на місцевості) державного кордону України; в) надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок; г) встановлення в натурі (на місцевості) меж земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельні сервітути); ґ) організації нових і впорядкування існуючих об`єктів землеустрою; д) виявлення порушених земель і земель, що зазнають впливу негативних процесів, та проведення заходів щодо їх відновлення чи консервації, рекультивації порушених земель, землювання малопродуктивних угідь, захисту земель від ерозії, підтоплення, заболочення, вторинного засолення, висушення, ущільнення, забруднення промисловими відходами, радіоактивними і хімічними речовинами та інших видів деградації, консервації деградованих і малопродуктивних земель.

За змістом частин 1, 2 статті 55 цього Закону встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376 затверджено Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками (яка набрала чинності 01.01.2011та втратила чинність 01.01.2021) (далі - Інструкція), якою визначається механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

У пункті 2.1 Інструкції зазначено, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (пункт 4.3 Інструкції).

Статтею 1861 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття спірного рішення від 27.12.2013) передбачені повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних та встановлено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації (частина 6 зазначеної норми).

19. Суди попередніх інстанцій установили, що межі земельних ділянок попередника ПрАТ "Укргідроенерго" були визначені у 1996 році, до складу яких згідно з планом зовнішніх меж землекористування Державного акта І-ДП № 002530 від 07.05.1996, входили земельні ділянки площами 37,2708 га, 3,2115 га та 42,1657 га, а оскаржуваним рішенням міської ради від 27.12.2013 межі відповідних земельних ділянок залишилися непорушеними та незмінними.

При цьому суди установили, що оспорюваним рішенням Дніпродзержинської міської ради від 27.12.2013 № 96744/VІ "Про набуття (припинення) права власності на землю" затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ПАТ "Укргідроенерго" (правонаступником якого є ПрАТ "Укргідроенерго") на земельні ділянки для подальшого використання на праві постійного користування.

Отже, суди, визнаючи відсутніми підстави для визнання незаконним та скасування рішення Дніпродзержинської міської ради від 27.12.2013 № 96744/VІ, виходили з того, що оскаржуваним рішенням було відновлено на місцевості межі спірних земельних ділянок, які належать на праві постійного користування ПрАТ "Укргідроенерго" згідно з державним актом на право постійного користування землею серії І-ДП № 002530, який зареєстровано в книзі записів державних актів на право постійного користування землею 07.05.1996 за № 21. При цьому доказів невідповідності технічної документації із землеустрою нормативно-правовим актам, документації із землеустрою або містобудівної документації, позивач не надав.

Крім того суди зазначили, що затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не створює правових наслідків для учасників земельних правовідносин, а лише відображає вчинені дії суб`єкта господарювання - розробника документації із землеустрою, здійснені останнім на основі завдання на розробку відповідного виду документації, затвердженого замовником.

Тому суди дійшли висновку, що скасування рішення про затвердження технічної документації із землеустрою в цьому випадку не вирішує питання позивача щодо його порушеного права, а також не впливає на право користування відповідачем спірною земельною ділянкою, право постійного користування якою виникло у нього ще у 1996 році відповідно до державного акта серії І-ДП № 002530, який є чинним на час звернення позивача з позовом.

20. Суди попередніх інстанцій відмовляючи у задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації права постійного користування на земельну ділянку кадастровий номер :01:022:0161, площею 37,2512 га та на земельну ділянку кадастровий номер :01:012:0576, площею 42,1657 га в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зареєстрованого за ПрАТ "Укргідроенерго" на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради від 27.12.2013 № 967-44/VI виходили з такого.

За змістом статті 1 та частин 2, 9 статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.

Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Право постійного користування земельної ділянки підлягає державній реєстрації (пункт 2 частини 1 статті 4 цього Закону).

Згідно з частиною 1 статті 23 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час видачі попереднику ПрАТ "Укргідроенерго" державного акта на право постійного користування землею 07.05.1996) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

У статті 27 вказаного Закону передбачені підстави для державної реєстрації прав та частиною 1 встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року.

Суди попередніх інстанцій установили, що державна реєстрація земельних ділянок відбулась у відповідності до положень законодавства, чого не було спростовано позивачем, а тому відсутні підстави для скасування державної реєстрації права постійного користування на земельні ділянки кадастрові номери :01:022:0161 (площею 37,2512 га) та :01:012:0576 (площею 42,1657 га) у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зареєстрованого за ПрАТ "Укргідроенерго".

21. Суд апеляційної інстанції також визнав помилковим посилання позивача на те, що земельна ділянка площею 6,1812 га, належна позивачу, включена до меж земельних ділянок площами 42,1657 га та 37,2512 га, які належать відповідачу згідно з технічною документацією ПАТ "Укргідроенерго" (правонаступником якого є ПрАТ "Укргідроенерго") щодо встановлення (відновлення меж) вказавши, що згідно з планом зовнішніх меж землекористування Дніпродзержинської ГЕС (додаток № 2 до державного акта на право постійного користування землею від 07.05.1996), вбачається, що гідроспоруди займають загальну площу 82,6284 га. Опис меж: А-Б - землі міста Дніпродзержинська; Б-В - землі Дніпродзержинського заводу спецконструкції; В-Г - землі АТП - 11265; Г-Д - землі акціонерного товариства закритого типу "шляхбуд"; Д-А - землі міста Дніпродзержинська. Сторонні землекористувачі: Придніпровська з/д - 6,1812 га; Автодорога - 4,3117 га.

Водночас суд вказав на те, що норми земельного законодавства на дату видачі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою 07.05.1996 не містили такого поняття як сторонні землекористувачі.

При цьому будь-які вкраплення, які б відображали земельну ділянку Придніпровської залізниці в державному акті та плані зовнішніх меж, відсутні.

Суди установили, що станом на час розгляду справи на балансі ПрАТ "Укргідроенерго" перебувають об`єкти державного майна а саме: земляна гребля лівого берега, земляна гребля правого берега, руслова гребля, суб`єктом управління яких є Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, що підтверджується витягами із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.08.2021.

При цьому суд апеляційної інстанції, дослідивши акт приймання Дніпродзержинської ГЕС, установив, що земляна гребля лівого берега, земляна гребля правого берега, руслова гребля фактично є частиною гідротехнічної споруди і як наслідок, є невіддільним нерухомим майном від земельної ділянки, на якій воно розміщене. Отже на час видачі попереднику ПрАТ "Укргідроенерго" державного акта на право постійного користування земельною ділянкою під розміщення гідроспоруд (пункт 2 Постанови Ради Міністрів Української РСР "Про прийняття в промислову експлуатацію Дніпродзержинської ГЕС на р. Дніпро" від 03.09.1966 № 676) виділення земельної ділянки АТ "Укрзалізниця" не передбачалося.

22. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ "Укрзалізниця" про витребування із чужого незаконного володіння ПрАТ "Укргідроенерго" частини земельної ділянки кадастровий номер :01:022:0161, площею 2,8344 га та частини земельної ділянки кадастровий номер :01:012:0576, площею 3,3460 га, суди попередніх інстанцій установили, що позивачем не доведено, що частини спірних земельних ділянок набуті ПрАТ "Укргідроенерго" без законних на те підстав.

23. Вимоги АТ "Укрзалізниця" до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровський області про зобов`язання внести зміни до автоматизованої системи державного земельного кадастру шляхом скасування (анулювання) кадастрових номерів земельних ділянок залишені судами без розгляду та задоволення з посиланням на положення статті 45 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із тим, що Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровський області не визначено відповідачем у справі.

24. Як вже зазначалося, АТ "Укрзалізниця", оскаржуючи постанову суду апеляційної інстанції, посилався на пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України та ухвалення судових рішень без урахування висновків Верховного Суду України, викладених у постанові Великої Палати Верховного суду від 04.12.2018 у справі № 907/371/16, постановах Верховного суду від 01.02.2018 у справі № 909/277/16, від 22.06.2022 у справі № 450/2348/18 та винесені з порушенням статті 11 Закону України "Про транспорт", статті 69 Земельного кодексу України (у редакції від 05.05.1993).

25. За змістом статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду, після подання касаційної скарги.

Відповідно до частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень з підстави, зазначеної в пункті 1 частини 2 цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, в якій подано касаційну скаргу, і в справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).

При цьому на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (такий правовий висновок наведено у пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19).

26. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 907/371/16 зазначено, що визнання незаконним рішення про передачу спірної земельної ділянки в оренду може бути самостійною позовною вимогою та може розглядатися як ефективний спосіб захисту. Аналогічний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладено в постанові від 19 червня 2018 року у справі № 916/1979/13. Так, у цій постанові Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що рішення органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства.

Велика Палата Верховного Суду, залишаючи постанову Львівського апеляційного господарського суду від 22.03.2018 у справі № 907/371/16 зазначила, що оскільки на час прийняття оскаржуваного рішення ОСОБА_1 не мав статусу ФОП, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про необхідність закриття провадження у справі в частині позовних вимог щодо визнання незаконним і скасування рішення виконавчого комітету міської ради від 25.07.2001 № 38 "Про виділення земельної ділянки в довгострокове користування п. ОСОБА_1 жителю АДРЕСА_1 ". З огляду на суб`єктний склад правовідносин, спір в цій частині має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

У постанові Верховного Суду від 01.02.2018 у справі № 909/277/16, залишаючи без змін постанову апеляційного суду про задоволення позову Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання незаконним пункту рішення виконавчого комітету щодо вилучення земельної ділянки, Верховний Суд виходив з того, що суд апеляційної інстанції установив, що земельна ділянка належить до земель залізничного транспорту, тому відповідач не мав права приймати рішення про її вилучення без згоди позивача, оскільки вона перебувала у його користуванні на підставі відповідних рішень виконавчого комітету Станіславської міської ради депутатів трудящих. Відтак спірним пунктом рішення міської ради порушено право позивача на користування земельною ділянкою, яке підлягає захисту в судовому порядку.

У постанові Верховного Суду від 22.06.2022 у справі № 450/2348/18, скасовуючи судові рішення у справі та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову Акціонерного товариства "Українська залізниця" до ОСОБА_2 , Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про скасування рішення сільської ради, визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку та визнання недійсним договору дарування відмовити, Верховний Суд зазначив таке. У справі, яка переглядається, позивач просив визнати незаконним та скасувати рішення Лисиничівської сільської ради від 25.07.1996 та визнати недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку серія І-ЛВ № 052624, виданий 30.07.1997 на ім`я дарувальника ОСОБА_3 , а також визнати недійсним укладений 28.02.2008 між нею та ОСОБА_2 договір дарування, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 583454 від 02.10.2009, виданий на ім`я ОСОБА_2 . Однак, такі вимоги не є необхідним та ефективним способом захисту порушених прав позивача, оскільки їх задоволення не забезпечить поновлення порушеного права позивача. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У таких випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, то вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387, 388 Цивільного кодексу України, є неефективними.

27. Колегія суддів з приводу наведених заявником у касаційній скарзі підстав для касаційного оскарження судових рішень у справі вважає за необхідне зазначити, що з урахуванням установлених судами попередніх інстанцій обставин справи, яка розглядається, зокрема, стосовно того, що оскаржуваним рішенням міської ради від 27.12.2013 було відновлено на місцевості межі спірних земельних ділянок, які належать на праві постійного користування ПрАТ "Укргідроенерго" згідно з державним актом на право постійного користування землею серії І-ДП № 002530, який зареєстровано в книзі записів державних актів на право постійного користування землею 07.05.1996 за № 21, а доказів невідповідності технічної документації із землеустрою нормативно-правовим актам, документації із землеустрою або містобудівної документації, позивач не надав, а також обставин стосовно того, що скасування рішення про затвердження технічної документації із землеустрою в цьому випадку не вирішує питання позивача щодо його порушеного права, а також не впливає на право користування відповідачем спірною земельною ділянкою, право постійного користування якою виникло у нього ще у 1996 році відповідно до державного акта, який є чинним на час звернення позивача з позовом, то судові рішення у справах, наведених скаржником у касаційній скарзі, та у справі, яка розглядається, не є подібними, а застосування судами норм матеріального права було здійснено, виходячи із встановлених обставин кожної конкретної справи на підставі оцінки судами всіх доказів щодо наявності/відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики з вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

28. Ураховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини, колегія суддів вважає помилковим посилання скаржника на незастосування судом правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду, на які скаржник посилався у касаційній скарзі, а доводи касаційної скарги колегія суддів вважає такими, що зводяться до незгоди із висновками судів попередніх інстанцій.

29. Стосовно посилань скаржника на порушення судами положень частини 5 статті 236 зазначеного Кодексу у зв`язку із ненаданням судами оцінки всім доказам, наявним в матеріалах справи, то колегія суддів вважає, що такі доводи касаційної скарги зводяться до намагання здійснити переоцінку доказів, досліджених судами та свідчить про незгоду скаржника з судовими рішеннями.

Щодо посилань скаржника у касаційній скарзі на необґрунтоване відхилення клопотання позивача про призначення земельно-технічної експертизи у справі, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно з положеннями Господарського процесуального кодексу України, призначення експертизи не є обов`язком суду, а за змістом статті 101 зазначеного Кодексу учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

30. Зважаючи на те, що наведена скаржниками підстава для касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, колегія суддів відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 цього Кодексу дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою АТ "Укрзалізниця" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.07.2022 і рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.02.2022 у справі № 904/6336/21.

31. Оскільки підстав для скасування судових рішень у справі, а також задоволення касаційної скарги немає, судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на скаржника.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 06.07.2022 і рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.02.2022 у справі № 904/6336/21 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. Б. Дроботова

Судді Н. О. Багай

В. Г. Суховий