ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"25" листопада 2022 р. м. Рівне Справа № 918/988/22

Господарський суд Рівненської області у складі судді Романюк Ю.Г., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» про забезпечення позову у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (пр-т Перемоги, 90-А, м. Київ 62, 03062, e-mail: , ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО ЛАН САРНИ» (вул. Пересілля, 1, с. Любиковичі, Сарненський район, Рівненська область, 34510, e-mail: , ) про стягнення 1 896 479 грн 48 коп.

без повідомлення учасників справи

ВСТАНОВИВ:

24.11.2022 на офіційну електронну пошту Господарського суду Рівненської області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО ЛАН САРНИ» про стягнення заборгованості у розмірі 1 896 479 грн 48 коп. (з яких - 1 700 000 грн 00 основний борг за кредитом, 196 749 грн 48 коп. - проценти за користування кредитом).

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконує зобов`язання за Кредитним договором № 26/01/2022 від 26.01.2022 в частині повного та своєчасного повернення тіла кредиту та відсотків за користування ним.

Ухвалою від 24.11.2022 позовну заяву залишено без руху.

Разом із позовною заявою на офіційну електронну пошту Господарського суду Рівненської області від Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» надійшла заява про забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:

1. накладення арешту на транспортний засіб - легковий автомобіль, колір - червоний, рік випуску - 2019 р., марка - SUZUKI, модель - NEW SX4, що належить Товариству на праві власності;

2. накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕКО ЛАН САРНИ»:

- у розмірі ціни позову - 1 896 479,48 грн 48 коп.

та - судового збору за подання позовної заяви у розмірі - 28 447,19 грн.,

а також - судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі - 1240, 50 грн.,

які знаходяться/обліковуються на усіх рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО ЛАН САРНИ», що відкриті чи будуть відкриті у майбутньому.

У заяві про забезпечення позову позивач вказує, що станом на 22.11.2022 у відповідача наявна кредитна заборгованість у розмірі 1 896 479,48 грн 48 коп., при цьому Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКО ЛАН САРНИ» ухиляється від виконання своїх кредитних зобов`язань, які необхідно було виконати ще 26.03.2022. Позивач звертає увагу, що зі свого боку з розумінням поставився до позичальника та не вимагав виконання кредитних зобов`язань у повному обсязі протягом декількох місяців після виникнення простроченої заборгованості, оскільки кредитор об`єктивно оцінював ситуацію, що у позичальника можливі тимчасові труднощі з виконання своїх кредитних зобов`язань у встановлений строк у зв`язку зі збройною агресією російської федерації та запровадження воєнного стану. Однак позивач вважає, що відповідач недобросовісно скористався ситуацією, що склалася, та до 29.09.2022 не здійснив жодного платежу в рахунок погашення кредитної заборгованості, а також не надав жодного підтвердження неможливості виконання своїх кредитних зобов`язань. Враховуючи недобросовісність позичальника та небажання за об`єктивними ознаками виконувати свої кредитні зобов`язання, 26.09.2022 кредитор звернувся до відповідача з претензією про повернення коштів за Кредитним договором. При цьому 29.09.2022 позивач отримав відповідь на претензію, у якій Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКО ЛАН САРНИ» повідомило, що визнає свою кредитну заборгованість в повному обсязі, але не погашувало кредитну заборгованість, причиною чого були/є начебто труднощі з продажем своєї продукції.

Крім того, позивач звертає увагу, що відповідач у відповіді на претензію зобов`язався погасити кредитну заборгованість за Кредитним договором протягом 4-х наступних місяців по мірі продажу своєї продукції та отримання розрахунків за її продаж, а також повідомив про здійснення платежу 29.09.2022 в рахунок погашення кредитної заборгованості лише у розмірі 50 000,00 грн.

Разом з тим, позивач звертає увагу, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКО ЛАН САРНИ» у своїй відповіді на претензію не надало жодних доказів, які б підтверджували неможливість виконувати свої кредитні зобов`язання, зокрема докази неможливості продажу своєї продукції чи докази неотримання розрахунків за продану продукцію, тощо.

Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» наголошує, що після 29.09.2022 відповідач так і не здійснив більше жодного обіцяного у відповіді на претензію платежу в рахунок погашення кредитної заборгованості та продовжує ухилятись від виконання зобов`язання за Кредитним договором, що є порушенням законних прав кредитора.

Позивач підкреслює, що не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним Кредитним договором, відповідач порушує норми законодавства (ст. ст. 509, 526, 598, 599, 1054 ЦК України, ст. 193 ГК України) та умови Кредитного договору.

В обґрунтування необхідності забезпечення позову позивач вказує, що вважає, що позичальник вводить кредитора в оману та навмисне повідомляє про труднощі з продажем своєї продукції, а також просить погашувати кредитну заборгованість протягом 4-х місяців, виключно з метою швидкого повного продажу своєї продукції /майна та виведення коштів, отриманих від продажу, зі своїх рахунків або спрямування отриманих від продажу коштів на інші власні потреби.

Враховуючи викладене та недобросовісність позичальника, позивач вважає, що існує висока ймовірність виведення відповідачем грошових коштів зі своїх рахунків, продажу власного майна та, як наслідок, - ускладнення або неможливість виконання майбутнього рішення суду у разі не вжиття заходів забезпечення позову.

З огляду на викладене, позивач вважає, що заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно та грошові кошти в межах ціни позову та судових витрат є справедливими, розумними та абсолютно співмірними із заявленими позовними вимогами.

Оскільки врегулювати спір у досудовому порядку не виявилося можливим, тому Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» звернулося з даним позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО ЛАН САРНИ» до суду.

Суд, розглянувши заяву про забезпечення позову, вважає за необхідне зазначити таке.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Згідно зі ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положення зазначеної норми пов`язують вирішення питання про забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення у контексті положень ст. 73 ГПК України, яке (забезпечення) застосовується як гарантія задоволення вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, наявне у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів. При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору (позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в п. 6.2 постанови від 25.02.2019 у справі № 908/685/18, п. 13 постанови від 15.01.2019 у справі № 915/870/18).

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

Разом з тим, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Суд зазначає, що обрання належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти: збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Однак підстави забезпечення позову не обмежуються лише пов`язаністю з позовною вимогою. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість реалізації відповідачем належного йому на праві власності нерухомого майна без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

У силу вимог ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 76 -79 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналогічні приписи викладені у ч. 3 ст. 13 ГПК України, за якими кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Із заяви про забезпечення позову вбачається, що позивач припускає, що відповідач буде вчиняти дії, спрямовані на приховання активів з метою уникнення виконання грошових зобов`язань перед позивачем на значну суму, яка є ціною позову 1 896 479 грн 48 коп.

Із вказаного вбачається, що позивач припускає, що майно та/або грошові кошти можуть бути реалізовані відповідачем, що призведе до неможливості виконання майбутнього судового рішення (у випадку задоволення позову).

Господарський суд проаналізувавши аргументи позивача та докази на підтвердження обставин, на які посилається позивач, дійшов висновку, що по суті подана позивачем заява про забезпечення позову ґрунтується на припущеннях щодо можливої реалізації відповідачем майна та грошових коштів, а відтак і щодо неможливості ефективного захисту порушених прав позивача.

При цьому заявник посилається на вірогідність того, що наявне у відповідача майно та грошові кошти можуть бути відчуженими.

Водночас доказів своїх припущень позивач не надав, окрім того також не надав доказів, що у власності відповідача є транспортний засіб - легковий автомобіль, колір червоний, рік випуску 2019 р., марка SUZUKI, модель NEW SX4.

На підтвердження своїх аргументів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову позивачем долучено копії кредитного договору, платіжних доручень про перерахування на рахунок відповідача 1 700 000 грн 00 коп. кредиту, довідку про стан заборгованості, претензію та відповідь на претензію, витяг із ЄДРПОУ щодо позивача, свідоцтво про реєстрацію фінансової установи, розпорядження про видачу позивачу ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг та документи, що підтверджують повноваження особи, що підписала заяву про забезпечення позову.

Частинами 1 та 3 ст. 73 ГПК передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Господарський суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову носить загальний характер та побудована виключно на припущеннях позивача.

Заявником не зазначено та не додано доказів, що відповідачем вчиняються дії, які спрямовані на термінове відчуження або іншим чином реалізацію майна чи грошових коштів та заявником не наведено доцільності та необхідності невідкладного забезпечення позову, адже, як вбачається із позовної заяви, право позивача порушене із березня 2022 року, а позов пред`явлено до Господарського суду Рівненської області 24.11.2022, тобто більше аніж через пів року.

При цьому, як встановлено судом, після отримання від позивача претензії, відповідачем перераховано 29.09.2022 для позивача 50 000 грн 00 коп. із призначенням платежу "повернення коштів згідно кредитного договору № 26/01/2022 від 26.01.2022 з ПДВ". У відповіді на претензію відповідач вказав, що не заперечує свою заборгованість перед кредитором у розмірі 1 896 038 грн 38 коп., та зазначив, що є сільськогосподарським товаровиробником і займається продажем сільськогосподарської продукції, переважно зернових культур для продажу трейлерам на експорт, а у даний час у зв`язку із блокуванням морських портів України та непристосованості західних митниць до пропуску великих об`ємів сільськогосподарських вантажів експорт сільськогосподарської продукції є утрудненим, відповідно товариству важче продати свою продукцію. Відповідач зазначив, що не припиняє свою господарську діяльність та законтрактував більшу частину вирощеної у 2022 році продукції на загальну сум 5 000 000 грн 00 коп., частково отримало розрахунок за продану продукцію та очікує протягом наступних чотирьох місяців отримати повний розрахунок за її продаж.

Суд враховує, що достатньо обґрунтованим припущенням для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Безпідставне застосування заходів забезпечення позову може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Обґрунтованість позову на етапі вирішення заяви про забезпечення позову по суті не досліджується.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням наведених законодавчих приписів, за відсутності доказів у підтвердження припущень, викладених у заяві про забезпечення позову, суд не вбачає підстав для її задоволення.

Крім того, суд звертає увагу, що до поданої позивачем заяви про забезпечення позову не надано жодних доказів направлення копії цієї заяви та доданих до неї документів іншій стороні - відповідачу у справі, що порушує принцип змагальності сторін.

За ч.ч. 1, 6, 8 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відхиляючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову слід звернути увагу позивача, що заява про забезпечення позову, яку раніше було відхилено повністю або частково, може бути подана вдруге, якщо змінились певні обставини. Тобто на заяви про забезпечення позову, в задоволенні яких було відмовлено, не поширюється заборона повторно звертатись до господарського суду.

Зважаючи на викладене, керуючись ст. ст. 136, 137, 139, 140, 234, 235 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» про забезпечення позову у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО ЛАН САРНИ» про стягнення 1 896 479 грн 48 коп. - відмовити.

Ухвала згідно з ч. 2 ст. 235 ГПК України набирає законної сили з моменту її підписання 25.11.2022 та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Суддя Романюк Ю.Г.