ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2022 р.м. ХарківСправа № 922/1770/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АС-Граніт" (09117, м. Біла Церква, вул. Богдана Хмельницького, 28, )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новобаварський бетон" (61020, м. Харків, пр-т Ново-Баварський, 118, )
про стягнення 433 346,38грн
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 257 902,80грн, пеню в розмірі 90 548,58грн, 3% річних в розмірі 11 451,22грн, збитки від інфляції в розмірі 52 030,60грн, 7% штрафу в розмірі 21 413,18грн. Судові витрати по сплаті судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач в порушення умов договору поставки № 67/21 від 23.03.2021 не здійснив оплату поставленого товару, з посиланням на ст.ст.11, 509, 525, 526, 610, 625, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст.179, 193, 230, 231 Господарського кодексу України.

Ухвалою суду від 06.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, справу № 922/1770/22 визнано малозначною, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання.

Відповідач своїм правом, наданим відповідно до ст.251 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, відзив на позов не надав.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 06.10.2022 направлена судом на адресу відповідача, яка збігається із адресою, зазначеною позивачем у позові та з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як місцезнаходження відповідача.

Проте, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 06.10.2022, яка направлялась на адресу відповідача, повернута на поштову адресу суду з відміткою: адресат відсутній за вказаною адресою.

За приписами ч.3 ст.120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з ч. 5 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України учасникам, які не були присутні в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Частиною 7 ст.120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі відсутності заяви про зміну адреси ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто підприємством зв`язку, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Суд зазначає, що сам лише факт неотримання відповідачем кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Також необхідно зазначити, що за змістом ст.2 Закону України Про доступ до судових рішень кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Ухвала господарського суду Харківської області від 06.10.2022, якою було відкрито провадження у даній справі та запропоновано відповідачу надати до суду відзив на позов, була оприлюднена на офіційному веб-порталі судової влади України. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Отримавши позовну заяву відповідач не був позбавлений можливості дізнатися в господарському суді Харківської області про подальший перебіг питання щодо зазначеного позову та своєчасно ознайомитись з відповідними судовими рішеннями в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Крім того, суд зазначає про обізнаність відповідача на наявність в провадженні Господарського суду Харківської області даної справи, оскільки відповідач зареєстрований в системі Електронного суду, у нього наявний кабінет ЕС, та згідно даних діловодства господарського суду "Статус доставки учасникам судового процесу", ухвала про відкриття провадження у справі від 06.10.2022 доставлена до кабінету електронного суду відповідача - 06.10.2022.

Таким чином, судом всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Проте, станом на день розгляду справи по суті від відповідача будь-яких заяв чи пояснень по суті спору не надходило.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами відповідно до ч.9 ст.165 та ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 23.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АС-Граніт" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Новобаварський бетон" (відповідач) укладено договір поставки № 67/21 (далі договір), відповідно до умов якого позивач зобов`язався передати у власність відповідача щебінь гранітний різних фракцій та відсів гранітний (надалі - товар), а відповідач прийняти та оплатити його на умовах, визначених цим договором.

У п.3.5 договору сторони погодили порядок здійснення розрахунків, а саме відповідач зобов`язався здійснити оплату товару частинами наступним чином:

- 50% вартості товару протягом 2 календарних днів з дати відправлення товару із залізничної станції відправлення, згідно відмітки у залізничній накладній;

- 50% вартості товару - протягом 4 календарних днів з дати отримання товару на залізничної станції призначення, яку вказує відповідач, згідно відмітки у залізничній накладній.

Позивач 15.04.2021 на виконання умов договору та заявок відповідача, здійснив останньому поставку щебеневої продукції на загальну суму 305 902,80грн, що підтверджується видатковою накладною № 53 від 15.04.2021 та залізничною накладною № 32983116 від 15.04.2021 на суму 183 541,68грн та видатковою накладною № 54 від 15.04.2021 та залізничною накладною № 32983033 від 15.04.2021 на суму 122 361,12грн.

Як зазначає позивач у позові, відповідач за поставлений товар за видатковою накладною № 53 від 15.04.2021 розрахувався частково, перерахувавши грошові кошти в розмірі 48 000,00грн. За поставку товару на суму 122 361,12грн за видатковою накладною № 54 від 15.04.2021 розрахунок не здійснив, у зв`язку з чим у нього перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 257 902,80грн, яка до теперішнього часу не відшкодована.

На вказану суму позивач здійснив нарахування пені в розмірі 90 548,58грн, 3% річних в розмірі 11 451,22грн, збитків від інфляції в розмірі 52 030,60грн та 7% штрафу в розмірі 21 413,18грн за несвоєчасну оплату поставленого товару.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

За приписами ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст.202 Цивільного кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.2 ст.638 Цивільного кодексу України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч.2 ст.207 Цивільного кодексу України).

Таким чином, підпис є невід`ємним елементом (реквізитом) письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на договір поставки № 67/21 від 23.03.2021. Однак відповідний договір з боку відповідача не підписаний. Суд звертає увагу на той факт, що в накладних також є посилання на відповідний договір, однак, відповідні обставини не є достатніми для визнання судом укладеним саме того договору (в той редакції), що наданий суду позивачем.

За таких обставин, враховуючи те, що договір поставки № 67/21 від 23.03.2021, наданий позивачем до позову, з боку відповідача не підписаний, а інших доказів в підтвердження укладення цього договору і саме в такій редакції, суду надано не було, суд дійшов висновку, що такий договір між сторонами у письмовій формі укладений не був.

В той же час, суд зазначає, що за приписами ч.1 ст.205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи позивач за видатковою накладною № 53 від 15.04.2021, залізничною накладною № 32983116 від 15.04.2021 на суму 183 541,68грн та видатковою накладною № 54 від 15.04.2021 та залізничною накладною № 32983033 від 15.04.2021 на суму 122 361,12грн поставив відповідачу товар на загальну суму 305 902,80грн.

Вказані накладні підписані з боку відповідача та скріплені печаткою товариства без будь-яких зауважень та заперечень.

Як зазначає позивач, відповідач частково здійснив оплату товару на загальну суму 48 000,00грн, у зв`язку з чим у нього перед позивачем утворилась заборгованість в загальному розмірі 257 902,80грн, яка до теперішнього часу є не сплаченою.

Даний факт відповідачем також не спростований.

Таким чином, визначаючи правову природу відносин, що склалися між позивачем та відповідачем, виходячи з аналізу положень ст.174 Господарського кодексу України та ст.ст.202, 205, 626, 627, 638, 639 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що між сторонами у спрощений спосіб укладено договір поставки, за яким одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.265 Господарського кодексу України).

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч.6 ст.265 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст.692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Аналіз приписів ст.655 Цивільного кодексу України дозволяє дійти висновку, що обов`язком продавця є передання товару у власність покупцеві, який у свою чергу зобов`язується сплатити за товар певну грошову суму, а правовідносини купівлі-продажу зумовлюють перехід права власності на товар від продавця до покупця в момент передання товару покупцеві.

Передача товару відповідачу та згода відповідача на його отримання підтверджується підписом його уповноваженої особи (директора) на видаткових накладних.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Факт поставки товару позивачем та його отримання відповідачем підтверджується належними доказами, наявними в матеріалах справи.

Оскільки сторони у договорі не обумовили інший строк оплати, обов`язок відповідача оплатити вартість поставленого йому позивачем товару виник в силу закону (ст.ст.655, 692, 712 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.265 Господарського кодексу України) та не залежить від факту направлення чи не направлення на адресу відповідача вимоги про здійснення оплати поставленого за договором товару та не звільняє покупця від обов`язку його оплатити.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що обов`язок відповідача в повному обсязі оплатити поставлений товар за видатковими накладними № 53 від 15.04.2021, № 54 від 15.04.2021, виник саме з дати отримання товару.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про виникнення у відповідача обов`язку сплатити за поставлений товар з моменту його прийняття та, оскільки в матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем відповідного обов`язку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за товар в розмірі 257 902,80грн.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення 3% річних в розмірі 11 451,22грн та збитків від інфляції в розмірі 52 030,60грн за період з 22.04.2021 по 15.09.2022 розрахованих із врахуванням часткових оплат, здійснених відповідачем, суд керується положеннями ст.625 Цивільного кодексу України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом зазначеної норми закону нарахування трьох процентів річних та збитків від інфляції входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Перевіривши правомірність нарахування 3% в розмірі 11 451,22грн та збитків від інфляції в розмірі 52 030,60грн (за кожною видатковою накладною окремо), суд дійшов висновку, що такий розрахунок є арифметично правильним, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 90 548,58грн та 7% штрафу в розмірі 21 413,18грн, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України неустойка є одним із видів забезпечення виконання зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України.

Таким чином, стягнення штрафу та пені можливо лише у тому разі, коли сторони передбачили таку можливість у договорі, або це випливає із прямої вказівки закону.

Оскільки доказів укладення сторонами договору у письмовій формі суду надано не було, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача суми штрафу та пені.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню частково.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд, відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладає на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.129, 237, 238, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Новобаварський бетон" (61020, м. Харків, пр-т Ново-Баварський, 118, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АС-Граніт" (09117, м. Біла Церква, вул. Богдана Хмельницького, 28, ) - 257 902,80грн основного боргу, 11 451,22грн 3% річних, 52 030,60грн збитків від інфляції, 4 820,77грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 90 548,58грн та 7% штрафу в розмірі 21 413,18грн відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дане рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено "02" грудня 2022 р.

Суддя Т.А. Лавренюк