ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2022 року м. Черкаси справа № 925/1228/21(757/1266/19-ц)

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Нестеренко А.М., за участі представників сторін: позивача Стеблюка Д.Д. за самопредставництвом, відповідача адвоката Ярмолінського Ю.В, третьої особи-1 - арбітражного керуючого Звєздічева М.О., третьої особи-2 Крупи Р.А. за самопредставництвом, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси справу за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства "Престиж Агролюкс", за участі третії осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - арбітражного керуючого Звєздічева М.О. (третя 0с0ба-1), Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр Лойер Компані" (третя особа-2) про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення рішення та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

14.01.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Фермерського господарства "Престиж Агролюкс" (далі відповідач), в якому просив суд:

стягнути 52577 грн. 07 коп. проіндексованої заборгованості по заробітній платні;

стягнути середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення;

стягнути 40000 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 27.08.2015 року по 23.09.2015 року позивач працював на посаді охоронця у Фермерському господарстві "Престиж Агролюкс", перебував з господарством відповідача у трудових відносинах, а при звільненні його (позивача) з роботи відповідачем, всупереч вимогам ст.ст. 47, 54, 116 КЗпП України, виплачено заробітну плату лише у жовтні 2015 року у розмірі 1197 грн., яка нарахована та виплачена без урахування відпрацьованих ним понаднормових годин, надбавок та індексації, що спричинило скрутне матеріальне становище позивача та його родини, моральні страждання йому.

Згідно з ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 14.01.2019 року, позовну заяву ОСОБА_1 разом з доданими матеріалами супровідним листом № 757/1266/19-ц (пр.2-1899/219) від 13.01.2022 року направлено для розгляду за підсудністю до Черкаського районного суду Черкаської області.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 26.01.2022 року цивільну справу №757/1266/19-ц за позовом ОСОБА_1 передано за належною підсудністю, а саме за місцем реєстрації відповідача, до Лисянського районного суду Черкаської області, 11.02.2022 року супровідним листом № 757/1266/19-ц вказана справа направлена до відповідного суду.

Ухвалами Лисянського районного суду Черкаської області від 02.03.2022 року, 08.04.2022 року відкрито провадження у цивільній справі №757/1266/19-ц (провадження № 2/700/144/22) за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, призначено її розгляд та за клопотанням відповідача цивільну справу № 757/1266/19-ц передано за підсудністю до Господарського суду Черкаської області, на розгляді якого перебуває справа № 925/1228/21 про банкрутство Фермерського господарства Престиж Агролюкс.

06.05.2022 року матеріали цивільної справи № 757/1266/19-ц направлені до Господарського суду Черкаської області.

Відповідно до протоколу від 10.05.2022 року автоматизованою системою документообігу судову справу № 757/1266/19-ц передано на розгляд суду усклад судді Господарського суду Черкаської області Грачова В.М.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 25.05.2022 року справу № 757/1266/19-ц за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства Престиж Агролюкс про проведення розрахунку невиплачених коштів та стягнення заробітної плати при звільненні для розгляду в межах справи про банкрутство Фермерського господарства Престиж Агролюкс прийнято до свого розгляду, по ній відкрито справу № 925/1228/21(757/1266/19-ц) правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 17.06.2022 року, залучено до участі у справі третьою особою розпорядника майна боржника - арбітражного керуючого Звєздічева М.О.

Відповідач в особі свого представника подав суду 09.06.2022 року відзив на позовну заяву за вх. № 6223/22 (т. 2 а.с. 12-16), за змістом якого заперечував проти позову з мотивів безпідставності і недоказаності вимог, просив:

залишити позов без руху на підставі ч. 11 ст. 176 ГПК України у зв`язку з несплатою позивачем судового збору за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди;

витребувати у Головного управління державної фіскальної служби України у Черкаській області, Головного управління пенсійного фонду України у Черкаській області, Черкаського обласного центру зайнятості письмову інформацію про доходи (в т.ч. про розмір заробітної плати, пенсії та допомоги по безробіттю за наявності) позивача за період з 24.09.2015 року по день отримання ухвали;

відмовити у задоволенні позову повністю та застосувати строк позовної давності до позовних вимог.

16.06.2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Центр Лойер Компані" (далі - ТОВ "ЦЛК") в особі його керівника (директора) подало суду засобами електронного зв`язку заяву (вх. № 6250/22, т. 2 а.с. 28), в якій просило суд залучити ТОВ "ЦЛК" до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, враховуючи що дана справа розглядається в межах справи № 925/1228/21 про банкрутство Фермерського Господарства "Престиж Агролюкс", в якій заявник є ініціюючим кредитором.

Позивач подав через систему Електронний суд 17.06.2022 року відповідь на відзив (вх. № 6577/22, т. 2 а.с. 30-42), в якій спростовував доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у його клопотаннях, у відзиві також заявив клопотання про зміну розміру позовних вимог, за змістом якого просив змінити розмір заявленої до стягнення моральної шкоди із 40000 грн. на 10% від суми належних йому виплат.

Ухвалою суду від 17.06.2022 року задоволено заяву ТОВ "ЦЛК" (вх. № 6550/22 від 16.06.2022 року), залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Центр Лойер Компані", підготовче засідання відкладено на 28.06.2022 року.

Позивач подав через систему Електронний суд 21.06.2022 року клопотання (вх. № 6729/22, т. 2 а.с. 94-98), в якому просив долучити до матеріалів справи докази направлення третій особі копії позовної заяви з додатками на виконання ухвали суду від 17.06.2022 року.

Ухвалою суду від 28.06.2022 року справу № 925/1228/21(757/1266/19-ц) в частині стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом визначення розміру майнової вимоги, сплати судового збору і подання доказів сплати до Господарського суду Черкаської області протягом п`яти днів з дня одержання цієї ухвали, відкладено підготовче засідання на 06.07.2022 року, забезпечено проведення судового засідання у справі для ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням їх власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 06.07.2022 року прийнято до провадження заяву позивача про зміну розміру позовних вимог (вх. № 6577/22 від 17.06.2022 року), позов ОСОБА_1 до Фермерського господарства "Престиж Агролюкс", за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - розпорядника майна арбітражного керуючого Звєздічева М.О. і ТОВ "Центр Лойер Компані" у справі № 925/1228/21(757/1266/19-ц) в частині вимог про стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення рішення - залишено без розгляду, підготовче провадження у справі № 925/1228/21(757/1266/19-ц) закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.08.2022 року, забезпечено проведення судового засідання у справі для представника третьої особи ОСОБА_2 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням його власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 16.08.2022 року розгляд справи по суті відкладено на 13.09.2022 року, забезпечено проведення судового засідання у справі для ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням їх власних технічних засобів.

В судове засідання 13.09.2022 року учасники справи не з`явились, явку представників не забезпечили, позивач у заяві (вх. № 10346/22 від 09.09.2022 року) підтримав позовні вимоги, просив розгляд справи провести без його участі в порядку письмового провадження, представник третьої особи у заяві (вх. № 10498/22 від 13.09.2022 року) просив відкласти розгляд справи у зв`язку з неможливістю його участі в даному судовому засіданні, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п. 1 ч. 3 статті 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, суд, відмовив у задоволенні клопотання представника третьої особи про відкладення розгляду справи (вх. № 10498/22 від 13.09.2022 року), як необґрунтованого, не підтвердженого будь-якими доказами, та відповідно до ст. 202 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу у відсутності представників учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України, судом підписано рішення без його проголошення, датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши заяви сторін по суті справи і з процесуальних питань, наявні у справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд уточнений позов, з урахуванням заяви позивача про зміну розміру позовних вимог, задовольняє повністю з таких підстав.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 20.09.2021 року відкрито провадження у справі про банкрутство Фермерського господарства Престиж агролюкс, визнано вимоги ініціюючого кредитора ТОВ Центр лойєр компані, введено процедуру розпорядження майном боржника строком на сто сімдесят календарних днів та мораторій на задоволення вимог кредиторів, призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Звєздічева М.О., вжито заходи щодо забезпечення вимог кредиторів шляхом заборони боржнику та власнику майна (органу, уповноваженому управляти майном) боржника приймати рішення щодо ліквідації, реорганізації боржника, а також відчужувати основні засоби та предмети застави; визначено дату попереднього засідання суду.

21.09.2021року на офіційному веб-порталі судової влади України оприлюднено повідомлення за № 67249 про відкриття провадження у справі № 925/1228/21 про банкрутство Фермерського господарства Престиж агролюкс.

На даний час провадження перебуває на стадії розпорядження майном.

Згідно з ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник, зокрема, спори про стягнення заробітної плати.

Аналогічні положення містяться у ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, предметом спору, що розглядається у даній справі, є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про стягнення невиплаченої суми заробітної плати у розмірі 52577 грн. 07 коп. та стягнення моральної шкоди.

Відповідач Фермерське господарство «Престиж АгроЛюкс» функціонує за статутом, який зареєстровано державним реєстратором за № 2000505 від 16.01.2013 року. Колективний договір зареєстровано у Лисянській райдержадміністрації за № 141 від 15.10.2013 року, ОСОБА_3 є головою Фермерського господарства «Престиж АгроЛюкс» з 01.03.2012 року відповідно до наказу № 1.

27.08.2015 року у ФГ «Престиж АгроЛюкс» на посаду охоронця був прийнятий позивач ОСОБА_1 , згідно наказу № 45. В серпні 2015 року ОСОБА_1 пропрацював 3 дні (20,5 год.), за які нараховано заробітної плати 157,00 грн., з яких утримано єдиного соціальний внесок 5,65 грн., військового збору 2,36 грн., до видачі 148,99 грн. Факт отримання заробітної плати за серпень 2015 року у розмірі 148,00 грн., підтверджується відомістю на виплату грошових коштів № 1 за серпень 2015 року за підписом ОСОБА_1 . У вересні 2015 року ОСОБА_1 за відпрацьовані 17 днів (132 год. 45 хв.) нараховано заробітну плату 1040,00 грн. та виплачено компенсацію за невикористану відпустку 16 грн., з яких утримано єдиний соціальний внесок 38,02 грн., військовий збір 15,84 грн., прибутковий податок 72,75 грн., до видачі - 929,39 грн. Факт отримання заробітної плати за вересень 2015 року у розмірі 930,38 грн. (з урахуванням 0,99 грн. за серпень місяць 2015 року), підтверджується відомістю на виплату грошових коштів № 1 за вересень 2015 року за підписом ОСОБА_1 .

23.09.2015 року ОСОБА_1 звільнений з роботи, відповідно до поданої заяви, наказ № 48. Проте грошові кошти йому виплачені лише 20.10.2015 року, про що свідчить копія видаткового касового ордера від 20.10.2015 року, чим порушено вимоги ст. 116 КЗпП України та п. 2.6. колективного договору підприємства. Станом на 08.09.2017 року ОСОБА_1 не нараховано та не виплачено його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, чим порушено вимоги ст. 117 КЗпП України.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 08.09.2017 року № 23-16-23/0555, станом на 08.09.2017 року у ФГ «Престиж АгроЛюкс» ОСОБА_3 в с. Рубаний Міст Лисянського району не вжив заходів щодо виконання вимог чинного законодавства про працю, що є правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 41 КУпАП.

Вищевикладені факти встановлені у постанові Лисянського районного суду Черкаської області від 31.10.2017 року у справі № 700/761/17, що набрала законної сили 10.11.2017 року, якою визнано винним ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 510 грн. 00 коп. в дохід держави.

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили (правовий висновок колегії суддів Касаційного господарського суду Верховного Суду в ухвалі від 26.03.2019 року у справі № 910/13862/15).

Із листа Управління Держпраці у Черкаській області № С-954/14-1 від 18.09.2017 року (т. 1 а.с. 27) вбачається, що ними при здійсненні інспекційного відвідування ФГ «Престиж АгроЛюкс» встановлено використання найманої праці ОСОБА_1 протягом серпня-вересня 2015 року, виявлені порушення щодо використання найманої праці ОСОБА_1 , передбачені ч. 1 ст. 117 КЗпП України. Також роз`яснено, що у разі незгоди з рішенням ФГ «Престиж АгроЛюкс» про виплату середнього заробітку за весь час затримки, ОСОБА_4 має право звернутись до суду в порядку Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач вказує про не врахування відповідачем при розрахунку заробітної плати при звільненні:

за серпень 2015 року передбачену ст. 108 КЗпПУ оплату роботи у підвищеному розмірі в нічний час (16*7,29*0.2=23,328 грн., нічні роботи*вартість годин*коефіцієнт) та передбачену ст. 54 КЗпПУ скорочену робочу зміну на одну годину при роботі в нічний час (2*7,29*2=29грн.16 коп.(понаднормові години*вартість години*подвійну ставку));

за вересень 2015 року передбачену ст. 106 КЗпПУ оплату в надурочний час у подвійному розмірі (30 год.*8,29 грн./год=248 грн. 70 коп), передбачену ст. 52 КЗпПУ оплату вихідних днів (3 дні*7*8,29= 174 грн. 09 коп.)(кількість робочих вихідних* годин в середньому робочому дні* вартість години), передбачену ст. 108 КЗпПУ оплату роботи у підвищеному розмірі в нічний час (11*8*8,29)*0.2=145,904 грн.)(кількість нічних змін*нічні години*вартість годин)*коефіцієнт) та передбачену ст. 54 КЗпПУ скорочену робочу зміну на одну годину при роботі в нічний час (11*8,29*2=182 грн. 38 коп., понаднормові години*вартість години*подвійну ставку).

Середнє нарахування за період серпень-вересень 2015 року становить 98 грн. 71 коп.

Загалом за розрахунками позивача відповідачем не донараховано 1291 грн. 82 коп. заробітної плати, яка з урахуванням індексу інфляції за вересень 2015 року - 40.7, станом на 14.01.2019 року становить 52577 грн. 07 коп.

За змістом ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України Про оплату праці та іншими нормативно-правовими актами.

КЗпП України визначено зокрема настаступне:

для працівників установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. При п`ятиденному робочому тижні тривалість щоденної роботи (зміни) визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку або графіками змінності, які затверджує роботодавець за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації з додержанням установленої тривалості робочого тижня (статті 50 і 51). На тих підприємствах, в установах, організаціях, де за характером виробництва та умовами роботи запровадження п`ятиденного робочого тижня є недоцільним, встановлюється шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем. При шестиденному робочому тижні тривалість щоденної роботи не може перевищувати 7 годин при тижневій нормі 40 годин, 6 годин при тижневій нормі 36 годин і 4 годин при тижневій нормі 24 години. П`ятиденний або шестиденний робочий тиждень встановлюється роботодавцем спільно з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) з урахуванням специфіки роботи, думки трудового колективу і за погодженням з місцевою радою (ст. 52);

при роботі в нічний час встановлена тривалість роботи (зміни) скорочується на одну годину. Це правило не поширюється на працівників, для яких уже передбачено скорочення робочого часу (пункт 2 частини першої і частина третя статті 51). Тривалість нічної роботи зрівнюється з денною в тих випадках, коли це необхідно за умовами виробництва, зокрема у безперервних виробництвах, а також на змінних роботах при шестиденному робочому тижні з одним вихідним днем. Нічним вважається час з 10 години вечора до 6 години ранку (ст. 54);

за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки. За відрядною системою оплати праці за роботу в надурочний час виплачується доплата у розмірі 100 відсотків тарифної ставки працівника відповідної кваліфікації, оплата праці якого здійснюється за погодинною системою, - за всі відпрацьовані надурочні години.У разі підсумованого обліку робочого часу оплачуються як надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді, у порядку, передбаченому частинами першою і другою цієї статті. Компенсація надурочних робіт шляхом надання відгулу не допускається (ст. 106);

робота у нічний час (стаття 54) оплачується у підвищеному розмірі, встановлюваному генеральною, галузевою (регіональною) угодами та колективним договором, але не нижче 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час (ст. 108).

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Частиною 5 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що на виплату заробітної плати не поширюється дія мораторію на задоволення вимог конкурсних кредиторів, введеного у справі про банкрутство.

З огляду на викладені обставини справи і наведені норми законодавства суд вбачає, що позивач у період з 27.08.2015 року по 23.09.2015 року перебував у трудових відносинах з господарством відповідача на посаді охоронця. Наявність трудових відносин сторін та порушень вимог законодавства про працю керівником відповідача щодо позивача встановлено постановою Лисянського районного суду Черкаської області від 31.10.2017 року у справі № 700/761/17 та даними інспекційної перевірки Управління Держпраці у Черкастькій області. Доказів невиконання позивачем своїх трудових обов`язків на посаді охорнця матеріали справи не містять як і доказів виплати відповідачем позивачу заробітної плати, що належить йому від товариства за роботу у нічний час, вихідні дні та надурочний час, відтак вимогу позивача про стягнення 52577 грн. 07 коп. проіндексованої заробітної платні суд визнає обґрунтованою, доказаною і такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 10% від задоволеної суми суд зазначає наступне.

За змістом пунктів 6, 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при застосуванні норм КЗпП щодо порядку розгляду трудових спорів у справах про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові у зв`язку з виконанням трудових обов`язків, суди повинні виходити з того, що за змістом ст. 124 Конституції потерпілий має право звернутися з такими вимогами до суду безпосередньо. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Зважаючи на те, що у цій справі суд установив факт невиплати позивачу заробітної плати за період з 27.08.2015 року по 23.09.2015 року у розмірі 52577 грн. 07 коп., а після цього невиплату цих сум заробітної плати в момент звільнення, тобто у порушення ст. 116 КЗпП України, станом на момент здійснення провадження у справі існує заборгованість відповідача із заробітної плати перед позивачем, відповідно зазначене безпосередньо свідчить про тривале порушення прав працівника, а тому враховуючи характер та обсяг страждань, яких міг зазнати позивач у зв`язку із порушенням її прав, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, здійснення додаткових зусиль для організації свого життя у зв`язку із невиплатою заробітної плати, виходячи також із засад розумності, виваженості та справедливості, суд уважає, що позивач заслуговує на відшкодування йому моральної шкоди в розмірі суми її вимог, що становить 5257 грн. 70 коп.

Твердження відповідача про безпідставність стягнення заявленої позивачем заробітної плати суд оцінює критично, оскільки наявні в матеріалах справи докази свідчать про обґрунтованість позовної вимоги, що узгоджуються з нормами діючого законодавства України, тому вказані доводи відповідача з наведених ним підстав суд визнає необґрунтованими і відхиляє.

Разом з тим, відповідач обґрунтовуючи заперечення проти позову, на підставі ст. 233 КЗпПУ, ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України, заявив про застосування судом наслідків пропуску позивачем строку позовної давності при зверненні до суду.

Нормами глави 19 ЦК України також встановлено:

позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256);

загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257);

перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ст. 261 ч.ч. 1, 5);

перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ст. 264 ч.ч. 1, 3).

Під можливістю довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила, в цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань, як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатись про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.03.2018 у справі № 57/314-6/526-2012 та від 03.04.2018 у справі № 914/758/17.

Отже, при визначенні початку перебігу строку позовної давності суду слід з`ясовувати та враховувати обставини як щодо моменту, коли особа довідалась, так і щодо моменту, коли особа могла дізнатися (мала можливість дізнатися) про порушення свого права в їх сукупності, як обов`язкових складових визначення початку перебігу позовної давності.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом 14.01.2019 року з вимогами про стягнення заробітної плати.

Статтею ст. 233 КЗпПУ в редакції чинній на момент звернення позивача до суду, визначено що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищестоящого органу.

Враховуючи ч. 2 ст. 233 КЗпПУ, позивач не обмежений строком звернення з вимогами про стягнення заробітної плати, відповідно клопотання позивача про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Враховуючи положення ч. 1ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відтак, з огляду на встановлені обставини справи та викладені норми законодавства, позовні вимоги щодо стягнення 52577 грн. 07 коп. заробітної плати, 5257 грн. 70 коп. моральної шкоди задовольняє у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 статті 129 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Згідно з до п. 1 ч. 1. статті 5 Закону України Про судовий збір, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Позивач при зверненні до суду не сплатив судовий збір за вимогу про стягнення моральної шкоди, 17.06.2022 року змінив розмір моральної компенсації на 10% від суми виплат, враховуючи, попереднє рішення суду про повне задоволення позову, звільнення позивача від сплати судового збору, відповідно до положень статті 129 ГПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід бюджету судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. за вимогу про стягнення заробітної плати та 992 грн. 40 коп. за вимогу про стягнення моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 129, ст. 233, 236-240, 255, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фермерського господарства "Престиж Агролюкс", ідентифікаційний код юридичної особи 36777704, місцезнаходження: 19300, Черкаська обл., Лисянський район, селище міського типу Лисянка, провул. Жовтня, буд. 8, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 - 52577 грн. 07грн. заробітної плати, 5257 грн. 70 коп. моральної шкоди.

Стягнути з Фермерського господарства "Престиж Агролюкс", ідентифікаційний код юридичної особи 36777704, місцезнаходження: 19300, Черкаська обл., Лисянський район, селище міського типу Лисянка, провул. Жовтня, буд. 8, в дохід Державного бюджету України (ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 2203016) - 1760 грн. 80 коп. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 05.12.2022 року.

Суддя В.М. Грачов