РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.11.2022Справа № 910/6891/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., за участі секретаря судового засідання Саруханян Д.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ландманн"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Добродія Трейд"

про стягнення 727164,78 грн.

за участі представників:

від позивача: Афонін О.В., адвокат,

від відповідача: не з`явився,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ландманн" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Добродія Трейд" про стягнення за договором від 02.08.2021 № 01393 основного боргу в розмірі 519692,32 грн., 96903,80 грн. пені, 99053,55 грн. інфляційних втрат, 11515,11 грн. трьох процентів річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

У відзиві на позов відповідач зауважив, що довіреність на прийняття товару виписана замість директора відповідача невстановленою особою. До того ж, акти звірки взаєморозрахунків не є належними доказами підтвердження заборгованості відповідача. Також позивачем не доведено настання строку оплати товару, а наявність засвідчених Торгово-промисловою палатою України форс-мажорних обставин згідно з листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 є підставою для звільнення відповідача від відповідальності в разі прострочення здійснення оплати товару. Крім того, відповідач навів заперечення проти заявлених позивачем до розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

У відповіді на відзив позивач наголосив, що спірна довіреність виписана від керівника позивача, на підставі якої діяв представник позивача при підписанні видаткових накладних. При цьому, спірні видаткові та товарно-транспортні накладні містять відтиск печатки відповідача, відтак товар вважається останнім прийнятим. У той же час, відповідач був обізнаний про строки оплату товару, виходячи з підписаних ним специфікацій, де містяться графіки оплати, та сплатив частину заборгованості. Крім того, позивач наголосив, що прострочення виконання відповідачем зобов`язань виникло до введення воєнного стану на території України, та відповідач не повідомляв позивача про настання форс-мажорних обставин.

Також позивачем подано 04.10.2022 до суду заяву щодо вирішення питання про судові витрати після ухвалення судового рішення у справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

02.08.2021 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено договір поставки товару на умовах передоплати № 01393, за умовами якого постачальник зобов`язувався передати (поставити) у власність покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до пункту 1.2 договору предметом постачання є запасні частини до сільськогосподарської техніки та транспортних засобів, шини, мастила для автомобілів, товари автохімії або інші товару.

Згідно з пунктом 3.4. договору датою поставки вважається день передачі товару Покупцю та підписання покупцем або його представником товарно-транспортних або видаткових накладних.

Покупець гарантує, що його уповноважений представник, що має при собі печатку покупця або виписану на нього довіреність - матеріально-відповідальна особа, яка розписується у видатковій накладній, товарно-транспортній накладній, належним чином уповноважена на приймання товару від постачальника, і її підпис у видатковій накладній, товарно-транспортній накладній є належним доказом отримання товару у продавця (пункт 3.5 договору).

У пункті 4.6. договору зазначено, що умови оплати за товар - 100 % передплата протягом 2 банківських днів з дати виписки рахунку-фактури або згідно з графіком оплати, зазначеному у відповідній специфікації.

Із матеріалів справи вбачається, що 19.08.2021 між сторонами укладено специфікацію № 2 на поставку наступного товару на загальну суму 330 817,42 грн. та специфікацію від 01.09.2021 № 3 на поставку товару на загальну суму 321 297,98 грн.

У специфікації від 19.08.2021 № 2 передбачено наступний графік оплати: оплата у розмірі 20 % від загальної вартості поставлених товарів у сумі 66163,48 грн. здійснюється до 25.08.2021, оплата 80% у сумі 264653,94 грн. здійснюється до 25.10.2021 року.

Відповідно до встановленого в специфікації від 01.09.2021 № 3 графіку оплати, покупець сплачує 20 % від загальної вартості поставлених товарів у сумі 64259,60 грн. до 02.09.2021, оплата 80% у сумі 257038,38 грн. здійснюється до 03.11.2021 року.

На виконання умов договору та вищезазначених специфікацій позивач поставив відповідачу згідно з видатковою накладною від 30.08.2021 № 441 та товарно-транспортною накладною від 30.08.2021 № 131 товар на загальну суму 330 817,42 грн. та згідно з видатковою накладною від 03.09.2021 № 458 та товарно-транспортною накладною від 03.09.2021 № 133 - на загальну суму 321 297,98 грн.

Дані видаткові накладні підписані обома сторонами та скріплені печатками даних юридичних осіб.

У свою чергу, відповідач здійснив оплату за товар частково, сплативши на користь позивача 28.08.2021 та 02.09.2021 відповідно 66 163,48 грн. за специфікацією від 19.08.2021 № 2 та 66 259,60 грн. за специфікацією від 01.09.2021 № 3, що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача.

Листом від 01.12.2021 № 01/1 відповідач підтвердив, що має кредиторську заборгованість перед позивачем та здійснює всі необхідні дії для її погашення.

Також 01.12.2021 між сторонами підписано та скріплено печатками акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2021 по 01.12.2021, відповідно до якого борг відповідача за договором становив 519692,32 грн.

Надалі, сторонами підписано та скріплено печатками акт звірки взаєморозрахунків за перший квартал 2022 року, за яким станом на 31.03.2022 розмір заборгованості відповідача складав 519692,32 грн.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 ЦК України).

Виходячи зі змісту статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина 1 статті 692 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що позивач поставив відповідачу за договором поставки товару на умовах передоплати від 02.08.2021 № 01393 товар за специфікаціями від 19.08.2021 № 2 та від 01.09.2021 № 3 на загальну суму 652115,40 грн., з якої відповідачем сплачено лише 66 163,48 грн. за специфікацією від 19.08.2021 № 2 та 66 259,60 грн. за специфікацією від 01.09.2021 № 3.

Відповідно до вимог абзацу 9 частини 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" видаткові накладні від 30.08.2021 № 441, від 03.09.2021 № 458 містять такі обов`язкові реквізити, як дату їх складання; назву підприємства, від імені якого складено документи і якому здійснюється поставка за цими накладними; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; особисті підписи в графі "від постачальника" та "отримав (ла)".

При цьому суд враховує, що на вказаних видаткових накладних наявний відбиток печатки відповідача, за законність використання якої товариство несе повну відповідальність. Обставин щодо загублення печатки, викрадення або вибуття з володіння товариства в інший спосіб, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа, відповідачем не доведено та матеріали справи не містять.

Одночасно суд відхиляє зауваження відповідача проти відсутності доказів наявності повноважень у представника за довіреністю від 03.08.2021 Кірієнка Максима Юрійовича на підписання видаткових накладних від імені відповідача. Суд наголошує, що із даної довіреності слідує, що відповідний представник діяв зі сторони позивача на підставі виписаної директором позивача довіреності.

Судом також ураховані заперечення відповідача проти підписаних та скріплених його печаткою актів звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2021 по 01.12.2021 та станом на 31.03.2022, з огляду на відсутність наявності повноважень на їх підписання особами зі сторони відповідача.

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 916/2620/20, від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, від 10.09.2019 у справі № 916/2403/18.

Як встановлено судом, позивачем розмір заборгованості відповідача підтверджено належними первинними документами, а саме підписаними та скріпленими печатками обох юридичних осіб видатковими накладними, а також випискою з банківського рахунку позивача щодо часткової оплати відповідачем заборгованості.

Отже, вищенаведеними первинними документами підтверджується залишок заборгованості відповідача за договором поставки товару на умовах передоплати від 02.08.2021 № 01393 за специфікаціями від 19.08.2021 № 2 та від 01.09.2021 № 3 у сукупному розмірі 519692,32 грн.

Щодо заперечень відповідача проти не настання строку оплати товару, з огляду на те, що такий товар мав бути поставлений на умовах 100 % передоплати, суд зауважує наступне.

У підписаних відповідачем специфікаціях від 19.08.2021 № 2 та від 01.09.2021 № 3 містяться графіки оплати товару та суми, що підлягають сплаті, у зв`язку з чим відповідні заперечення відповідача судом відхиляються.

З огляду на те, що сума основного боргу відповідача становить 519692,32 грн. та останнім не надано доказів її погашення, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в цій частині.

Крім того, позивачем нарахована пеня в розмірі 49892,89 грн. на суму боргу 264654,94 грн. за період з 26.10.2021 до 26.07.2022, пеня в розмірі 47010,91 грн. на суму боргу 255038,38 грн. за період з 04.11.2021 до 26.07.2022, інфляційні втрати в розмірі 50443,23 грн. на суму боргу 264654,94 грн. за період з листопада 2021 року до червня 2022 року, інфляційні втрати в розмірі 48610,32 грн. на суму боргу 255038,38 грн. за період з листопада 2021 року до червня 2022 року, три проценти річних у розмірі 5960,17 на суму боргу 264654,94 грн. за період з 26.10.2021 до 26.07.2022, три проценти річних у розмірі 5554,94 грн. на суму боргу 255038,38 грн. за період з 04.11.2021 до 26.07.2022 року.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини 2, 3 статті 549 ЦК України).

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 6.1. договору покупець у випадку порушення строків оплати вартості товару сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,5% від суми заборгованості, але не менше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент її нарахування, за кожен день прострочення, що розраховується від суми фактичної заборгованості. Пеня нараховується з дня порушення відповідної умови договору до моменту повного виконання такого зобов`язання покупцем.

Таким чином, сторонами в договорі передбачено іншу тривалість періоду нарахування пені згідно з частиною 6 статті 232 ГК України.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, судом встановлено, що позивачем неправильно зазначено суму боргу за специфікацією від 19.08.2021 № 2, а саме замість суми 264653,94 грн. нарахування здійснено на суму 264654,94 грн.

За арифметичним перерахунком суду, здійсненим з урахуванням правильної суми боргу, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача підлягають: нараховані на суму боргу 264653,94 грн. за період з 26.10.2021 до 26.07.2022 пеня в розмірі 49892,71 грн., три проценти річних у розмірі 5960,15 грн., інфляційні втрати в розмірі 50442,93 грн. за період з листопада 2021 року до червня 2022 року; нараховані на суму боргу 255038,38 грн. за період з 04.11.2021 до 26.07.2022 пеня в розмірі 47010,91 грн., три проценти річних у розмірі 5554,94 грн., інфляційні втрати в розмірі 48610,21 грн. за період з листопада 2021 року до червня 2022 року.

Щодо тверджень відповідача про наявність підстав для звільнення його від відповідальності внаслідок настання форс-мажорних обставин згідно з листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислової палати України, суд звертає увагу на наступне.

Згідно зі статтею 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів (статті 617 ЦК України).

Ця норма встановлює дві основні підстави звільнення особи, яка порушила зобов`язання, від відповідальності. Такими обставинами є випадок та непереборна сила. Доведення наявності випадку або непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 засвідчено, що військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорними обставинами.

У той же час, Верховний Суд у постанові від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами.

Разом із цим, відповідачем жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку порушення відповідачем господарського зобов`язання за договором поставки товару на умовах передоплати від 02.08.2021 № 01393.

До того ж судом ураховано, що порушення відповідачем зобов`язань за договором мало місце ще з 26.10.2021, тобто до настання форс-мажорних обставин, засвідчених листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1.

Інші доводи учасників справи судом розглянуті, проте на результат вирішення спору не вплинули. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain).

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статі 129 ГПК України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ландманн" задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Добродія Трейд» (03066, м. Київ, пров. Охтирський, 7, корп. 4, оф. 4А-301) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ландманн» (49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 27А; ідентифікаційний код 43441896) 519692 (п`ятсот дев`ятнадцять тисяч шістсот дев`яносто дві) грн. 32 коп. основного боргу, 96903 (дев`яносто шість тисяч дев`ятсот три) грн. 62 коп. пені, 99053 (дев`яносто дев`ять тисяч п`ятдесят три) грн. 14 коп. інфляційних втрат, 11515 (одинадцять тисяч п`ятсот п`ятнадцять) грн. 09 коп. трьох процентів річних, 10907 (десять тисяч дев`ятсот сім) грн. 46 коп. витрат зі сплати судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено: 05.12.2022 року.

Суддя К.В. Полякова