РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.12.2022Справа № 910/6178/22

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши без виклику сторін (без проведення судового засідання) у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Семікс Бетон" (Україна, 33009, м. Рівне, вул. Князя Володимира, буд. 112Б; ідентифікаційний код: 42015276)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдінгова компанія "Нафторесурс" (Україна, 04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 3/5, оф. 4; ідентифікаційний код: 42447918)

про стягнення 442 296,98 грн

БСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Семікс Бетон" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдінгова компанія "Нафторесурс" (далі - відповідач) про стягнення 442 296,98 грн, з яких 290 975,00 грн основного боргу, 77 373,45 грн пені, 12 270,00 грн 3% річних та 61 678,53 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором № 08/10-2020-щпс від 08.10.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2022 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків - протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали.

17.08.2022 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви з додатками.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу визнано судом малозначною, постановлено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та серед іншого встановлено сторонам строки для подання ними відповідних заяв по суті справи.

Частиною п`ятою статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням відповідача є: Україна, 04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 3/5, оф. 4.

На зазначену адресу, відповідно до вищевказаних вимог процесуального закону, судом було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі від 22.08.2022 з метою повідомлення відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та про його право подати, зокрема, відзив на позовну заяву.

23.09.2022 до суду повернулось рекомендоване повідомлення про вручення 29.08.2022 поштового відправлення відповідачеві (копії ухвали про відкриття провадження у справі від 22.08.2022).

Відтак суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд цієї справи та останньому були створені достатні умови для реалізації ним своїх процесуальних прав.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на неподання відповідачем відзиву на позовну заяву, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Частиною восьмою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

08.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Семікс Бетон" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Трейдінгова компанія "Нафторесурс" (замовник) було укладено Договір № 08/10-2020-щпс (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого виконавець надає послуги з приготування та видачі щебенево-піщаної суміші ЩПС-40, укріпленої цементом до марки М-20 в орієнтовній кількості 25 000 тон з матеріалів замовника, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити послуги згідно умов цього Договору та рахунків виконавця.

Ціна послуг, які надаються виконавцем, становить 150,00 грн за 1 тону приготованого товару (п. 2.1 Договору).

У п. 2.2 Договору сторони визначили умови оплати, за якими розрахунки проводяться протягом 7 календарних днів з моменту підписання сторонами актів наданих послуг та відповідно до виставленого виконавцем рахунку в порядку передбаченому п. 3.5 цього Договору.

За умовами пунктів 3.4 - 3.6 Договору найменування, кількість товару, ціна виготовленого та переданого товару замовнику вказується в актах наданих послуг, підписаних уповноваженими представниками та скріплених печатками сторін.

Акт наданих послуг складається виконавцем та передається замовнику на кожну партію виготовленого товару, а також надсилається на електронну адресу замовника. Замовник підписує акт наданих послуг протягом 3 робочих днів після його отримання електронною поштою, або в цей же строк надає свої обґрунтовані заперечення. У випадку не підписання акта наданих послуг протягом 3 днів з моменту його отримання електронною поштою та за відсутності заперечень замовника, акт вважається погодженим, а послуги - прийнятими згідно акту наданих послуг.

Наявність підписаного уповноваженими представниками та скріпленого печатками сторін акту наданих послуг свідчить про погодження замовником якості наданих послуг і відсутність претензій з приводу строків надання послуг.

Відповідно до п. 5.3 Договору за несвоєчасне проведення розрахунків згідно п. 2.2 Договору замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується на суму, що належить до оплати.

Як вказує позивач, на виконання своїх договірних зобов`язань, він у період з травня 2021 року по вересень 2021 року надав відповідачеві послуги на загальну суму 2 790 975,00 грн, які останній прийняв, проте власні зобов`язання щодо оплати виконав частково, сплативши лише 2 500 000,00 грн, внаслідок чого за відповідачем обліковується заборгованість в сумі 290 975,00 грн.

З огляду на те, що відповідач не розрахувався з позивачем за надані послуги, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь 290 975,00 грн основного боргу, 77 373,45 грн пені, 12 270,00 грн 3% річних та 61 678,53 грн інфляційних втрат.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами Договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання Глави 63 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору, позивачем у період з травня по вересень 2021 року було надано відповідачу послуги з приготування щебенево-піщаної суміші загальною вартістю 2 790 975,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними та скріпленими печатками обох сторін актами надання послуг з переробки № 11 від 05.05.2021 на суму 154 950,00 грн, № 12 від 06.05.2021 на суму 171 150,00 грн, № 13 від 07.05.2021 на суму 156 150,00 грн, № 14 від 08.05.2021 на суму 152 850,00 грн, № 15 від 12.05.2021 на суму 56 100,00 грн, № 16 від 13.05.2021 на суму 39 000,00 грн, № 17 від 14.05.2021 на суму 50 700,00 грн, № 18 від 22.05.2021 на суму 60 000,00 грн, № 19 від 23.05.2021 на суму 63 750,00 грн, № 22 від 22.06.2021 на суму 59 700,00 грн, № 24 від 23.06.2021 на суму 78 900,00 грн, № 26 від 24.06.2021 на суму 93 750,00 грн, № 27 від 26.06.2021 на суму 149 700,00 грн, № 29 від 27.06.2021 на суму 178 200,00 грн, № 30 від 28.06.2021 на суму 89 100,00 грн, № 31 від 29.06.2021 на суму 33 450,00 грн, № 32 від 30.06.2021 на суму 34 350,00 грн, № 35 від 05.07.2021 на суму 67 650,00 грн, № 43 від 02.08.2021 на суму 33 300,00 грн, № 44 від 04.08.2021 на суму 56 250,00 грн, № 46 від 14.08.2021 на суму 52 500,00 грн, № 47 від 16.08.2021 на суму 93 000,00 грн, № 48 від 17.08.2021 на суму 115 800,00 грн, № 49 від 20.08.2021 на суму 99 000,00 грн, № 50 від 21.08.2021 на суму 85 800,00 грн, № 51 від 22.08.2021 на суму 92 700,00 грн, № 52 від 23.08.2021 на суму 165 150,00 грн, № 53 від 25.08.2021 на суму 78 075,00 грн, № 54 від 27.08.2021 на суму 82 500,00 грн, № 55 від 28.08.2021 на суму 138 600,00 грн, № 56 від 15.09.2021 на суму 8 850,00 грн.

Вищезазначені акти надання послуг відповідають вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", будь-які істотні недоліки у них відсутні, відтак суд приймає вказані акти як належні докази на підтвердження надання позивачем обумовлених сторонами послуг та їх прийняття відповідачем.

Доказів на підтвердження того, що послуги не були прийняті відповідачем, або прийняті ним із зауваженнями в матеріалах справи відсутні.

На оплату наданих послуг позивачем були виставлені рахунки № 11 від 24.05.2021 на суму 904 650,00 грн, № 24 від 30.06.2021 на суму 717 150,00 грн, № 37 від 22.07.2021 на суму 67 650,00 грн, № 45 від 31.08.2021 на суму 1 092 675,00 грн та № 55 від 15.09.2021 на суму 8 850,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахуванням погодженого у п. 2.2 Договору порядку розрахунків, зобов`язання з оплати наданих послуг мало бути виконане відповідачем протягом 7 календарних днів з моменту підписання сторонами актів наданих послуг та відповідно до виставленого виконавцем рахунку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Суд встановив факт часткової оплати відповідачем наданих послуг в загальній сумі 2 500 000,00 грн, про що свідчать наявні в матеріалах справи належним чином засвідчені копії платіжних доручень № 1257 від 23.06.2021 на суму 350 000,00 грн, № 1285 від 30.06.2021 на суму 100 000,00 грн, № 1377 від 06.07.2021 на суму 350 000,00 грн, № 1437 від 13.07.2021 на суму 400 000,00 грн, № 1558 від 03.08.2021 на суму 150 000,00 грн, № 1626 від 18.08.2021 на суму 200 000,00 грн, № 1669 від 27.08.2021 на суму 200 000,00 грн, № 38 від 31.08.2021 на суму 200 000,00 грн, № 1832 від 24.09.2021 на суму 350 000,00 грн, № 29 від 11.11.2021 на суму 200 000,00 грн.

Зі змісту наданих платіжних доручень вбачається, що відповідачем сплачувались кошти на виконання Договору, однак без посилання на конкретні акти чи рахунки.

Як стверджує позивач, сплачені відповідачем кошти зараховувались ним в рахунок погашення зобов`язань за черговістю їх виникнення.

З огляду на викладене, оскільки неналежне виконання грошового зобов`язання відповідачем за Договором підтверджується матеріалами справи, доказів сплати боргу в повному обсязі відповідач не надав, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 290 975,00 грн визнається судом обґрунтованою.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 77 373,45 грн пені, 12 270,00 грн 3% річних та 61 678,53 грн інфляційних втрат.

У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами частин 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У п. 5.3 Договору визначено, що за несвоєчасне проведення розрахунків згідно п. 2.2 Договору замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується на суму, що належить до оплати.

Оскільки неналежне виконання зобов`язання відповідачем за Договором підтверджується матеріалами справи, обставин, які є підставою для звільнення відповідача від відповідальності не наведено, позовна вимога про стягнення з відповідача пені, нарахованої на підставі п. 5.3 Договору за несвоєчасне здійснення розрахунків, визнається судом обґрунтованою.

Водночас при розрахунку розміру пені позивачем невірно визначено момент, з якого грошові зобов`язання відповідача стали простроченими, оскільки позивач виходив з дати виставлення рахунків на оплату.

Варто зауважити, що за своєю правовою природою рахунок на оплату не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку своєчасної оплати наданих послуг.

У контексті обставин цієї справи, оскільки відповідач зобов`язаний оплатити надані послуги протягом 7 календарних днів з моменту підписання сторонами актів наданих послуг, то зі спливом цього строку його грошове зобов`язання вважається простроченим безвідносно до наявності виставленого позивачем рахунка.

Судом здійснено власний розрахунок пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, не виходячи за заявлений період нарахування, і встановлено, що розмір пені, розрахований позивачем, не перевищує розміру, розрахованого судом, відтак пеня підлягає стягненню в розмірі 77 373,45 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено розрахунок інфляційних втрат і 3% річних за заявлений період та встановлено, що розраховані розміри втрат від інфляції та процентів річних не перевищують розмірів, розрахованих судом, відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в заявленому розмірі.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем належними доказами обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не спростовано.

З огляду на вищевикладене, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 290 975,00 грн заборгованості, 77 373,45 грн пені, 12 270,00 грн 3% річних та 61 678,53 грн інфляційних втрат.

Витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 6 634,45 грн, відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача, оскільки позов підлягає задоволенню.

Враховуючи ту обставину, що позивачем не надано доказів на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу адвоката, про які зазначено в попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для розподілу вказаних витрат між сторонами.

Керуючись статтями 129, 233, 237, 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдінгова компанія "Нафторесурс" (Україна, 04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 3/5, оф. 4; ідентифікаційний код: 42447918) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Семікс Бетон" (Україна, 33009, м. Рівне, вул. Князя Володимира, буд. 112Б; ідентифікаційний код: 42015276) заборгованість в розмірі 290 975 (двісті дев`яносто тисяч дев`ятсот сімдесят п`ять) грн 00 коп., пеню в розмірі 77 373 (сімдесят сім тисяч триста сімдесят три) грн 45 коп., 3% річних в розмірі 12 270 (дванадцять тисяч двісті сімдесят) грн 00 коп., інфляційні втрати в розмірі 61 678 (шістдесят одна тисяча шістсот сімдесят вісім) грн 53 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 6 634 (шість тисяч шістсот тридцять чотири) грн 45 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи подається у порядку та строк, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 02.12.2022

Суддя О.В. Нечай