ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2022 р. Справа №11/Б-1203 (921/691/21)

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Желік М.Б.

судді Орищин Г.В.

Галушко Н.А.

за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства «Зарубинський спиртовий завод» №334 від 13.10.2022 (вх. ЗАГС. №01-05/2553/22 від 18.10.2022)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 02.08.2022 (повний текст рішення складено 29.08.2022, суддя Сидорук А.М.)

у справі №11/Б-1203 (921/691/21)

за позовом: Головного управління ДПС у Тернопільській області, вул.Білецька, 1, м.Тернопіль, ідентифікаційний код 44143637

до відповідача: Державного підприємства «Зарубинський спиртовий завод», 47343, Тернопільська обл., Збаразький район, с.Зарубинці, ідентифікаційний код 00375065

про стягнення податкового боргу в розмірі 741 791,06 грн

в межах справи № 11/Б-1203 про визнання банкрутом Державного підприємства «Зарубинський спиртовий завод», ідентифікаційний код 00375065

за участю представників: не з`явились

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 02.08.2022 у справі №11/Б-1203(921/691/21) позов задоволено. Стягнуто з Державного підприємства «Зарубинський спиртовий завод» заборгованість перед бюджетами та державними цільовими фондами в сумі 741 791,06 грн. по платежу податок на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній формі власності. Стягнуто з Державного підприємства «Зарубинський спиртовий завод» на користь Головного управління ДПС у Тернопільській області, 11 126,86 грн в повернення сплаченого судового збору.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, скаржник звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Тернопільської області від 02.08.2022 у справі №11/Б-1203 (921/691/21), скасувати оскаржене рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 18.10.2022 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії судді Орищин Г.В., Галушко Н.А.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 24.10.2022 Державному підприємству «Зарубинський спиртовий завод» поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Тернопільської області від 02.08.2022 у справі №11/Б-1203 (921/691/21), зупинено дію оскарженого рішення, відкрито апеляційне провадження, встановлено позивачу строк для надання відзиву на апеляційну скаргу до 21.11.2022, розгляд справи в судовому засіданні призначено на 23.11.2022.

21.11.2022 на електронну адресу суду надійшло клопотання апелянта про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що скаржник не отримував відзиву на апеляційну скаргу та у зв`язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника в судове засідання.

23.11.2022 на електронну адресу суду надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника в судове засідання.

В судове засідання 23.11.2022 сторони не з`явились.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів ухвалила відмовити у їх задоволенні з огляду на те, що сторони жодним чином не обґрунтували неможливості забезпечити явку уповноважених представників в судове засідання, не надали жодних доказів на підтвердження поважності причин неявки в судове засідання.

Відповідно до ч.11 ст.270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Враховуючи те, що сторони були завчасно повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що також підтверджується поданими клопотаннями про відкладення розгляду справи, проте, не довели суду поважності причин неявки представників в засідання, зважаючи на те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників сторін за наявними матеріалами.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін, з огляду на наступне.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 09 листопада 2009 року порушено провадження у справі №11/Б-1203 про банкрутство Державного підприємства «Зарубинський спиртовий завод».

Відповідно до п.2 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

22.10.2021 Головне управління ДПС у Тернопільській області звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою до Державного підприємства «Зарубинський спиртовий завод» про стягнення податкового боргу в розмірі 741 791,06 грн.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 26.10.2021 позовну заяву Головного управління ДПС у Тернопільській області прийнято до розгляду в межах провадження у справі №11/Б-1203 про банкрутство Державного підприємства «Зарубинський спиртовий завод» в порядку загального позовного провадження.

Відповідач, заперечуючи під час розгляду справи в суді першої інстанції проти задоволення позовних вимог, зазначав, що відсутні підстави для визнання належним доказом надіслання (вручення) контролюючим органом податкової вимоги у порядку, визначеному статтею 59 Податкового кодексу України, першої податкової вимоги №1/124 від 19.10.2009 та другої податкової вимоги №2/242 від 18.11.2009, а також відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин зі сплати податкових зобов`язань, виникнення та строк сплати яких регулювалися Законом України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», положень статті 59 Податкового кодексу України.

Також відповідач вказував, що з долучених позивачем копій інтегрованих карток платника податку вбачається, що станом на 31.12.2018 сальдо на початок року відсутнє, тобто податкового боргу у ДП «Зарубинський спиртовий завод» не існувало. Щодо нарахованих податкових зобов`язань згідно з податковим повідомленням рішенням (форма «Р») № від 06.03.2019 податкова вимога контролюючим органом не надсилалась (не вручалась) платнику у порядку, визначеному ст.59 ПК України.

Ухвалюючи оскаржене рішення, місцевий господарський суд встановив наявність у відповідача податкового боргу, відсутність доказів погашення податкового боргу, а також відсутність доказів оскарження податкової заборгованості в адміністративному або судовому порядку, та дійшов висновку про те, що позовні вимоги ГУ ДПС у Тернопільській області про стягнення податкового боргу з ДП «Зарубинський спиртовий завод» в розмірі 741 791,06 грн. підлягають задоволенню.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що в оскарженому рішенні суд дійшов до хибних висновків щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, а також не надав належної оцінки доводам відповідача та неналежно дослідив докази (корінці податкових вимог), що призвело до прийняття незаконного рішення.

Так, скаржник зазначає, що позивач як на підставу виконання вимог ст.59 ПК України посилається на першу податкову вимогу №1/214 від 19.10.2009 та другу податкову вимогу №2/242 від 18.11.2009, однак, вказані твердження податкового органу не знаходять законодавчого підтвердження. Адже Податковий кодекс України набрав чинності 01 січня 2011 року, відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативні-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Перша податкова вимога №1/214 від 19.10.2009 та друга податкова вимога №2/242 від 18.11.2009, були сформовані та надіслані у порядку, передбаченому Законом України «Про порядок погашення зобов`язань платників перед бюджетами та державними цільовими фондами», яким до набрання чинності 01.01.2011 Податковим кодексом України були врегульовані питання погашення податкових зобов`язань.

Апелянт вважає, що оскільки Податковий кодекс України набрав чинності з 01.01.2022, контролюючі органи вправі застосовувати положення абзацу другого п.59.5 ст.59 ПК України лише щодо надіслання (вручення) податкової вимоги про сплату податкового боргу, який виник після набрання чинності вказаним Кодексом, тобто, з 01.01.2011, а на процедуру надіслання (вручення) податкової вимоги про сплату податкового боргу, який виник до 01.01.2022 норми п.59.5 ст.59 ПК України не розповсюджуються.

Отже, на переконання скаржника, відсутні правові підстави для визнання належним доказом надіслання (вручення) контролюючим органом податкової вимоги у порядку, визначеному статтею 59 ПК України, першої податкової вимоги №1/124 від 19.10.2009 та другої податкової вимоги №2/242 від 18.11.2009, а також підстави застосування до спірних правовідносин зі сплати податкових зобов`язань, виникнення та строк сплати, яких регулювалися Законом України «Про порядок погашення зобов`язань платників перед бюджетами та державними цільовими фондами», положень статті 59 ПК України. Доказів надіслання (вручення) податкової вимоги у порядку визначено статтею 59 ПК України, позивач не надав, натомість, у Законі України «Про порядок погашення зобов`язань платників перед бюджетами та державними цільовими фондами» відсутня норма, про те, що у «разі, якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається)», як це передбачено абзацом другим п.59.5. ст.59 ПК України.

Апелянт наголошує, що з оригіналів корінців податкових вимог не вбачається кому було вручено вимоги №1/124 від 19.10.2009 та №2/242 від 18.11.2009, отже, відсутні підстави для визнання належним доказом надіслання (вручення) контролюючим органом податкової вимоги, а відповідно до п.95.2. ст.95 ПК України стягнення коштів з боржника провадиться не раніше, ніж через 30 календарних днів з дня надсилання (вручення) такому платнику податкової вимоги. Таким чином, у позивача на момент подання позовної заяви відсутні підстави для звернення з позовом про стягнення податкового боргу з ДП «Зарубинський спиртовий завод» за рахунок готівки, що належить відповідачу.

Окрім того, скаржник зазначає, що відокремлений підрозділ Державної податкової служби не наділений процесуальною дієздатністю, а позивач не надав суду копії положення про ГУ ДПС у Тернопільській області чи довіреності керівника ГУ ДПС у Тернопільській області на право представлення інтересів Державної податкової служби України в суді з правом звернення до суду з позовною заявою. При цьому апелянт покликається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 14.06.2021 у справі №760/32455/19, від 22.05.2019 у справі №676/5955/18-ц.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк позивач не скористався.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до наявної в матеріалах справи довідки про наявність боргу, який необхідно заявити по ДП «Зарубинський спиртовий завод» станом на 05.10.2021, сума такого боргу становить 741 791,06 грн (податкові зобов`язання 464 722,82 грн, штрафні санкції 121 835,75 грн, пеня 155 232,49 грн) податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній формі власності, а відповідно до розрахунку суми позовних вимог підставами виникнення зобов`язання в загальній сумі 741 791,06 грн. є:

- податкове повідомлення-рішення (форми «Р») від № від 06.03.2019, граничний термін сплати 06.11.2019, несплачений податковий борг: 439 680,82 грн. основного платежу та 121 835,75 грн. штрафних санкцій;

- податкова декларація з податку на прибуток підприємств № від 08.11.2019, граничний термін сплати 19.11.2019, податковий борг: 17791,00 грн. основного платежу;

- податкова декларація з податку на прибуток підприємств № від 08.11.2019, граничний термін сплати 19.11.2019, податковий борг: 7251,00 грн.

Окрім того, відповідно до поданого позивачем розрахунку пені по податку на прибуток по підприємствах і організаціях, що перебувають у державній формі власності, боржнику нараховано пеню (п.п.129.1.2 ст.129 ПК України) на виявлені органом ДПС суми занижень податкових зобов`язань за податковим повідомленням-рішенням (форми «Р») № від 06.03.2019 за період з 11.03.2018 по 24.10.2019 на акт перевірки №78/19-00-14-01/00375065 від 22.01.2019, в розмірі 155 232,49 грн.

Так, податкове повідомлення-рішення (форми «Р») від № від 06.03.2019, винесене на підставі акта перевірки №78/19-00-14-01/00375065 від 22.01.2019. До матеріалів справи в якості доказів вручення вказаного повідомлення-рішення додано копії повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про отримання адресатом 11.03.2019, та фіскального чеку АТ «Укрпошта» від 07.03.2019, однак, не додано опису вкладення у лист. Відповідно до п.42.2. ст.42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). Відповідно до п.58.3. ст.58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Також в матеріалах справи наявна постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2019 у справі №857/8710/19, якою було скасовано рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.07.2019 у справі №500/721/19 та відмовлено в задоволенні адміністративного позову ДП «Зарубинський спиртовий завод» до Головного управління ДФС у Тернопільській області про скасування податкових повідомлень-рішень, в тому числі, № від 06.03.2019.

Відтак грошове зобов`язання, визначене податковим повідомленням-рішенням № від 06.03.2019, вважається узгодженим з 15.10.2019.

Відповідно до розрахунку суми позовних вимог, відповідач частково здійснив погашення боргу за податковим повідомленням-рішенням № від 06.03.2019 на загальну суму 609178,75 грн. (487 343,00 грн. основного боргу та 121 835,75 грн. штрафних санкцій), а саме: 18.11.2019 сплачено 17191,00 грн за платіжним документом №554 та 7251,00 грн. за платіжним документом №555, 10.03.2020 сплачено 22 147,00 грн. за платіжним документом №, 23.03.2021 сплачено 473,18 грн. за платіжним документом №1. Несплаченим залишився податковий борг в загальному розмірі 561 516,57 грн., який складається з 439 680,82 грн. основного платежу та 121 835,75 грн. штрафних санкцій.

Отже, суму заборгованості в загальному розмірі 741 791,06 грн., заявленої до стягнення у цьому спорі, складають: 561 516,57 грн. боргу за узгодженим податковим повідомленням-рішенням, 155 232,49 грн. пені за заниження податкових зобов`язань та 25 042,00 грн самостійно узгодженого податкового зобов`язання на прибуток, вказаного у податкових деклараціях.

Згідно п.56.11.,ст.56 Податкового кодексу України не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

Виконанням податкового обов`язку згідно п.38.1 ст.38 Податкового кодексу України є сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

У відповідності до пп.133.1.1 п.133.1 ст.133 Податкового кодексу України, платниками податку на прибуток підприємств є суб`єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами, крім юридичних осіб, визначених пунктами 133.4та 133.5 цієї статті.

Об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату для оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу (пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу).

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті14 Податкового кодексу України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Виникнення та існування податкового боргу також підтверджується випискою з інтегрованої картки платника податку, відповідно до якої станом на 30.11.2019 заборгованість становить 764 411,24 грн.

Пунктом 59.1 ст.59 ПК України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п.59.5 ст.59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідачу виставлялась перша податкова вимога №1/124 від 19.10.2009 та друга податкова вимога №2/242 від 18.11.2009, з часу виставлення яких, податковий борг платника не переривався. Наведене також підтверджується копіями інтегрованих карток платника податків за період з 2009 року по 2021 рік, доданими позивачем до відповіді на відзив на позовну заяву (а.с.85-95).

Колегія суддів апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта про те, що позивач мав надати докази надсилання податкової вимоги у відповідності до вимог ст.59 ПК України, оскільки перша та друга податкові вимоги вручені посадовій особі відповідача під розписку, що відображено у корінцях (а.с.18), і що відповідає вимогам п.6.2.4. ст.6 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та цільовими фондами», чинного на момент виставлення податкової вимоги. При цьому, в копії оригіналів корінців податкових вимог №1/124 від 19.10.2009 та №2/242 від 18.11.2009 (долучено до матеріалів справи після огляду в судовому засіданні 14.06.2022 в суді першої інстанції, а.с.141) міститься підпис посадової особи платника та дата отримання вимоги, що співпадають з копією корінців, доданою до позовної заяви (а.с.18).

Як вбачається з пункту 10 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України (Перехідні положення) нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, Державної податкової адміністрації України та інших центральних органів виконавчої влади, прийняті до набрання чинності цим Кодексом на виконання законів з питань оподаткування, та нормативно-правові акти, які використовуються при застосуванні норм законів про оподаткування, застосовуються в частині, що не суперечать цьому Кодексу, до прийняття відповідних актів згідно з вимогами цього Кодексу.

Отже, будь-які норми, які прийняті до набрання чинності Податковим кодексом України або одночасно з ним, можуть застосовуватися в частині, що не суперечить нормам цього Кодексу.

Податковий кодекс України не містить обов`язку контролюючого органу повторно вручати платнику податків податкову вимогу у разі зміни суми податкового боргу. Податкова вимога є дійсною протягом усього терміну безперервного існування податкового боргу платника податків з моменту його утворення до моменту, зокрема, повного погашення податкового боргу платником за всіма видами податків і зборів.

Водночас грошові зобов`язання, які складають податковий борг, можуть змінюватися як кількісно, так і за видами податків. Тільки після того, як платник податків податків повністю погасить податковий борг, включаючи пеню, податкова вимога буде вважатись відкликаною в розумінні підпункту 60.1.1 Податкового кодексу України, а у разі виникнення в майбутньому суми податкового боргу - контролюючим органом має бути виставлена нова податкова вимога.

Відповідні висновки, зроблені судами першої та апеляційної інстанції, були підтримані Верховним Судом у постанові від 19.02.2019 у справі №818/1117/16.

Виконанням податкового обов`язку згідно пункту 38.1 статі 38 Податкового кодексу України є сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відтак колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що наявність у відповідача податкового боргу підтверджена матеріалами справи, а відповідач не надав суду доказів погашення податкового боргу чи доказів оскарження податкової заборгованості в адміністративному або судовому порядку, з огляду на що позовні вимоги Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області про стягнення податкового боргу з Державного підприємства «Зарубинський спиртовий завод» в розмірі 741791,06 грн підлягають задоволенню.

Також колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що ГУ ДПС у Тернопільській області як відокремлений підрозділ, а не окрема юридична особа, не наділений процесуальною дієздатністю в господарському процесі.

Так, у постановах Верховного Суду від 28.10.2022 у справі №909/13/22 та від 31.08.2022 у справі №921/574/20, викладено правові висновки, відповідно до яких Управління Державної податкової служби є відокремленим підрозділом Державної податкової служби, яке хоч і утворене без статусу юридичної особи, однак є органом державної влади (податковим органом, органом стягнення) та може бути стороною в судовому процесі.

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Оскаржуване рішення вказаним вимогам відповідає.

Враховуючи встановлені обставини справи, межі перегляду оскаржуваного рішення, доводи сторін, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають до задоволення, відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін.

В порядку положень ст. 129 ГПК України сплачений скаржником за подання апеляційної скарги судовий збір слід покласти на скаржника.

Зважаючи на те, що учасники апеляційного провадження в судове засідання не з`явились, у відповідності до положень ч.5 ст.240 ГПК України датою ухвалення постанови у цій справі є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні вимог апеляційної скарги Державного підприємства «Зарубинський спиртовий завод» №334 від 13.10.2022 (вх. ЗАГС. №01-05/2553/22 від 18.10.2022) - відмовити.

2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 02.08.2022 у справі №11/Б-1203 (921/691/21) залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 02.12.2022.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Галушко Н.А.

суддя Орищин Г.В.