ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

"29" листопада 2022 р. Справа№ 910/4918/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Ходаківської І.П.

Демидової А.М.

при секретарі судового засідання Нікітенко А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Поліщук П.Я.,

від відповідача: не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи «EasyCon» апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

на рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2022

у справі №910/4918/22 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мартін Трейд»

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

про стягнення 822 118,73 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мартін Трейд» (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі по тексту - відповідач) про стягнення 697 009,90 грн інфляційних втрат, 125 108,83 грн 3% річних, 12 331,78 грн судового збору та 20 000,00 грн витрат на правову допомогу адвоката.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору поставки №53-129-01-21-02303 від 02.07.2021 (далі по тексту - Договір) щодо здійснення своєчасної оплати за поставлену продукцію (світлі нафтопродукти) у зв`язку із чим позивач нарахував відповідачу 125 108,83 грн 3% річних та 697 009,90 грн інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України).

Також позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача судові витрати, які включають у себе 12 331,78 грн судового збору та 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, надану адвокатом за Договором про надання правової допомоги №157/22 від 10.06.2022.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.08.2022 у справі №910/4918/22 позов задоволено повністю. Стягнуто з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мартін Трейд» 697 009,90 грн інфляційних втрат, 125 108,83 грн 3% річних, 12 331,78 грн судового збору та 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позивачем наявності порушеного права, за захистом якого він звернувся до суду, внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором. При цьому суд першої інстанції не знайшов підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат, з огляду на недоведеність останнім наявності підстав для такого зменшення відповідно до приписів ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 Господарського кодексу України (далі по тексту - ГК України). Також суд першої інстанції відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про відстрочення виконання рішення на підставі ст. 331 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК України), оскільки відповідач не надав належних доказів на підтвердження виняткових обставин, які б ускладнювали чи робили неможливим своєчасне виконання судового рішення та які б могли бути підставою для відстрочки та розстрочки виконання рішення суду. Крім того, суд першої інстанції відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, оскільки відповідач не довів неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які понесені позивачем та підтверджені належними доказами.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі по тексту - апелянт) звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2022 у справі №910/4918/22 в частині відмови у зменшенні 3% річних та інфляційних витрат за період дії воєнного стану, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2022 у справі №910/4918/22 в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог щодо стягнення зазначених витрат, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2022 у справі №910/4918/22 в частині відмови щодо відстрочки рішення суду першої інстанції та прийняти рішення щодо відстрочки його виконання на шість місяців з дати ухвалення постанови Північним апеляційним господарським судом. Також у мотивувальній частині апеляційної скарги скаржник просить поновити пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2022 у справі №910/4918/22.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги відповідач посилається на необґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу та порушення ст. 126 ГПК України, оскільки апелянт вважає такий розмір завищеним та неспівмірним із складністю справи, виконаною адвокатом роботою (наданими послугами), витраченим адвокатом часом, обсягом послуг, вплив вирішення спору на репутацію позивача або публічного інтересу до справи. Апелянт зазначає, що позивач не навів жодних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість; не навів жодних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат; не подав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійсненим ним витрат, що свідчить про порушення позивачем ч. 3 ст. 126 ГПК України.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції неправомірно відмовив йому у задоволенні клопотання про відстрочення виконання рішення, посилаючись на те, що він має стратегічне значення для економіки та безпеки держави, оскільки він є оператором ядерних установок, на якого Віденською конвенцією про цивільну відповідальність за ядерну шкоду 1997 покладено обов`язок щодо відшкодування ядерної шкоди. Апелянт зазначає, що він, незважаючи на період воєнного стану, повністю погасив основний борг за Договором, надмірний розмір 3 % річних та інфляційних втрат, що може негативно вплинути на його фінансовий стан. Апелянт посилається на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №202/02.0-7.1 як на доказ, який підтверджує настання форс-мажорних обставин. Крім того, апелянт вказує на наявність заборгованості перед ним з боку ДП «Енергоринок», ДП «Гарантований покупець», ПрАТ «НЕК «Укренерго», постачальників універсальних послуг та операторів системи розподілу електроенергії, яка складає 24 млрд. 898 млн. грн.

Апелянт також не погоджується із рішенням суду першої інстанції щодо відмови у зменшенні розміру 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки позивач не зазнав збитків через порушення відповідачем умов Договору. Позивачем нараховано 3 % річних за період з 24.02.2022 по 25.04.2022 та інфляційні втрати за період з 24.02.2022 по 31.03.2022, тобто у період коли вина відповідача була відсутня через наявність надзвичайних обставин - введення воєнного стану в Україні.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.09.2022 апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» у справі №910/4918/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Владимиренко С.В., судді: Ходаківська І.П., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2022 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/4918/22. Відкладено розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2022 у справі №910/4918/22.

Матеріали справи №910/4918/22 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 05.10.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2022 задоволено клопотання Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2022 у справі №910/4918/22. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2022 у справі №910/4918/22. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2022 у справі №910/4918/22 на час апеляційного провадження. Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання, пояснення до 28.10.2022 та попереджено учасників справи, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. Розгляд апеляційної скарги призначено на 01.11.2022 о 12 год. 40 хв.

19.10.2022 позивачем через систему «Електронний суд» подано відзив на апеляційну скаргу, за яким позивач просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2022 у справі №910/4918/22 залишити без змін та стягнути з відповідача на користь позивача 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката, понесених у зв`язку із переглядом справи судом апеляційної інстанції.

Позивач зазначає, що посилання апелянта на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 є недоречним, оскільки правовідносини у даній справі та справі №902/417/18 не є подібними. Щодо посилань апелянта на введення воєнного стану, як на підставу для звільнення від сплати інфляційних втрат та 3% річних, то зазначене не заслуговує на увагу, оскільки строк виконання зобов`язань сплив ще 02.08.2021, тобто до введення воєнного стану в Україні, що не перешкоджало відповідачу виконати зобов`язання у період з 02.08.2021 по 23.02.2022. Також позивач посилається на відсутність підстав для відстрочення виконання рішення суду першої інстанції у даній справі.

Крім того, позивач вважає, що відповідачем не доведено неспівмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених ним у суді першої інстанції. Водночас позивач просить суд апеляційної інстанції стягнути з відповідача на його користь 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, які понесені ним у зв`язку із переглядом судового рішення судом апеляційної інстанції. На підтвердження вказаних витрат позивач надав суду апеляційної інстанції Договір про надання правової допомоги №176/22 від 14.10.2022, платіжне доручення №4459 від 14.10.2022, Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №4704 від 25.10.2011, витяг з Єдиного реєстру адвокатів від 02.07.2019 та ордер на надання правової допомоги серії АА №1242337 від 14.10.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2022 задоволено клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні 01.11.2022 о 12 год. 40 хв. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

01.11.2022 судове засідання не відбулося у зв`язку із відсутністю енергопостачання у будівлі суду з 09 год. 15 хв. до 16 год. 10 хв.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.11.2022 розгляд апеляційної скарги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2022 у справі №910/4918/22 призначено на 29.11.2022 о 12 год. 20 хв. Судове засідання 29.11.2022 о 12 год. 20 хв. у справі №910/4918/22 відбудеться в режимі відеоконференції за допомогою системи «EasyCon» за веб-посиланням https://vkz.court.gov.ua в приміщенні Північного апеляційного господарського суду за адресою: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, літера А, (зал судових засідань № 6, ІІ поверх).

Відповідач своїх представників в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник позивача у судовому засіданні 29.11.2022 заперечив проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2022 залишити без змін. Також представник позивача до закінчення судових дебатів зробив заяву про стягнення з відповідача судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) у розмірі 10 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши вимоги та доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.07.2021 між відповідачем (покупець) та позивачем (постачальник) укладено Договір, за умовами якого постачальник зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у Договорі, поставити світлі нафтопродукти (далі - продукція) виробництва ВАТ «Мозирський нафтопереробний завод» (РБ), «Akcine bendrove «ORLEN Lietuva» (Литва), ВАТ «НАФТАН» (РБ), ПАТ «Укртатнафта» (Україна) для потреб ВП «Хмельницька АЕС» та ВП «Запорізька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом», а покупець зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у Договорі, прийняти і оплатити продукцію (п. 1.1 Договору у редакції Додаткової угоди № 1). (а.с. 13-19).

Згідно п. 1.2 Договору найменування, одиниці виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура, ціна і строк поставки зазначено в Специфікаціях (далі - Специфікації), які є невід`ємною частиною Договору.

Пунктом 3.1 Договору визначено, що сума Договору складає 6 709 578,36 грн, у тому числі ПДВ 20% - 1 118 263,06 грн.

Згідно п. 4.2 Договору покупець сплачує вартість поставленої продукції протягом 10 робочих днів з дати підписання сторонами акту (актів) приймання-передачі поставленої продукції.

Пунктом 4.3 Договору передбачено, що оплата покупцем частини вартості поставленої партії продукції, розмір якої відповідає сумі податку на додану вартість, здійснюється виключно після надання постачальником податкової накладної (розрахунку коригування), оформленої та зареєстрованої в ЄРПН у встановлених Податковим кодексом України випадках та порядку.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами i діє до 01.02.2022, а в частині оплати за поставлену продукцію, до повного розрахунку (п. 10.1 Договору).

Згідно з актами приймання-передачі ТМЦ: № 3641 від 06.07.2021 на суму 520 706,40 грн, №3642 від 06.07.2021 на суму 273 190,56 грн, №3643 від 06.07.2021 на суму 47 022,24 грн, №3714/503 від 08.07.2021 на суму 832 264,80 грн, №3713/503/2 від 08.07.2021 на суму 955 519,50 грн, № 3715/504 від 09.07.2021 на суму 718 648,32 грн, № 3715/505 від 12.07.2021 на суму 697 606,56 грн, № 4117/505/2 від 13.07.2021 на суму 717 062,40 грн, № 4125/505/3 від 13.07.2021 на суму 118 717,44 грн, № 4126/505/4 від 13.07.2021 на суму 718 421,76 грн, № 4181/510 від 19.07.2021 на суму 246 253,74 грн, № 4278/513 від 19.07.2021 на суму 22 526,40 грн, № 4279/512 від 19.07.2021 на суму 243 900,16 грн, № 4280/511 від 19.07.2021 на суму 568 013,56 грн позивач поставив, а відповідач прийняв продукцію на загальну суму 6 679 853,84 грн. (а.с. 20-26).

11.08.2021 позивач направив відповідачу претензію № 09/08-4 від 09.08.2021 з вимогою у 7-ми денний термін з моменту пред`явлення даної претензії перерахувати 6 679 853,84 грн заборгованості та 8 133,76 грн 3% річних від простроченої суми. (а.с. 27-28).

В свою чергу, відповідач сплатив зазначену заборгованість у розмірі 6 679 853,84 грн з порушенням умов п. 4.2 Договору, що підтверджується платіжними дорученнями №1704 від 14.09.2021 на суму 22 526,40 грн, № 2033 від 20.10.2021 на суму 697 606,56 грн, № 2550 від 20.12.2021 на суму 273 190,56 грн, №538 від 14.04.2022 на суму 243 900,16 грн, №530 від 14.04.2022 на суму 118 717,42 грн, №539 від 14.04.2022 на суму 718 421,76 грн, №531 від 14.04.2021 на суму 0,02 грн, №540 від 14.04.2022 на суму 717 062,40 грн, №544 від 14.04.2022 на суму 21 879,02 грн, №537 від 14.04.2022 на суму 718 648,32 грн, №543 від 14.04.2022 на суму 520 706,40 грн, № 605 від 21.04.2022 на суму 246 253,74 грн, № 628 від 26.04.2022 на суму 25 143,22 грн, №604 від 21.04.2022 на суму 568 013,56 грн, №601 від 21.04.2022 на суму 832 264,80 грн, № 631 від 26.04.2022 на суму 955 519,50 грн. (а.с. 31-40).

Спір виник через порушення відповідачем умов Договору в частині своєчасної оплати за поставлену йому відповідачем продукцію внаслідок чого позивач нарахував відповідачу 697 009,90 грн інфляційних втрат, 125 108,83 грн 3% річних, які заявлені до стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу (ч. 1 ст. 693 ЦК України).

За приписами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач на виконання умов Договору поставив відповідачу продукцію на загальну суму 6 679 853,84 грн, що підтверджується актами приймання-передачі ТМЦ: № 3641 від 06.07.2021 на суму 520 706,40 грн, №3642 від 06.07.2021 на суму 273 190,56 грн, №3643 від 06.07.2021 на суму 47 022,24 грн, №3714/503 від 08.07.2021 на суму 832 264,80 грн, №3713/503/2 від 08.07.2021 на суму 955 519,50 грн, № 3715/504 від 09.07.2021 на суму 718 648,32 грн, № 3715/505 від 12.07.2021 на суму 697 606,56 грн, № 4117/505/2 від 13.07.2021 на суму 717 062,40 грн, № 4125/505/3 від 13.07.2021 на суму 118 717,44 грн, № 4126/505/4 від 13.07.2021 на суму 718 421,76 грн, № 4181/510 від 19.07.2021 на суму 246 253,74 грн, № 4278/513 від 19.07.2021 на суму 22 526,40 грн, № 4279/512 від 19.07.2021 на суму 243 900,16 грн, №4280/511 від 19.07.2021 на суму 568 013,56 грн

В свою чергу, відповідач сплатив зазначену заборгованість у розмірі 6 679 853,84 грн з порушенням умов п. 4.2 Договору, що підтверджується платіжними дорученнями №1704 від 14.09.2021 на суму 22 526,40 грн, № 2033 від 20.10.2021 на суму 697 606,56 грн, № 2550 від 20.12.2021 на суму 273 190,56 грн, №538 від 14.04.2022 на суму 243 900,16 грн, №530 від 14.04.2022 на суму 118 717,42 грн, №539 від 14.04.2022 на суму 718 421,76 грн, №531 від 14.04.2021 на суму 0,02 грн, №540 від 14.04.2022 на суму 717 062,40 грн, №544 від 14.04.2022 на суму 21 879,02 грн, №537 від 14.04.2022 на суму 718 648,32 грн, №543 від 14.04.2022 на суму 520 706,40 грн, № 605 від 21.04.2022 на суму 246 253,74 грн, № 628 від 26.04.2022 на суму 25 143,22 грн, №604 від 21.04.2022 на суму 568 013,56 грн, №601 від 21.04.2022 на суму 832 264,80 грн, № 631 від 26.04.2022 на суму 955 519,50 грн.

Згідно п. 7.1 Договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та Договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 09.02.2021 у справі №520/17342/18, від 19.06.2019 у справі №703/2718/16-ц, від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц зазначала, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити: чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, значності прострочення виконання, наслідки порушення зобов`язання, відповідність/невідповідність розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінку винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 29.09.2020 у справі №909/1240/19 (909/1076/19), від 24.12.2020 №914/1888/19, від 26.01.2021 №916/880/20, від 23.01.2021 №921/580/19, від 26.01.2021 №916/880/20.

Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.10.2020 у справі №904/5645/19, від 14.04.2021 у справі №922/1716/20.

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Подібний за змістом правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №923/536/18, від 10.04.2019 у справі № 905/1005/18, від 06.09.2019 у справі у справі №914/2252/18, від 30.09.2019 у справі №905/1742/18, від 14.07.2021 у справі №916/878/20.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем допущено порушення умов Договору щодо своєчасної оплати за поставлену позивачем продукцію, а тому позивач нарахував відповідачу 697 009,90 грн інфляційних втрат за період з 01.09.2021 по 31.03.2022 та 125 108,83 грн 3 % річних за період з 09.08.2021 по 25.04.2022.

Листом Торгово-промислова палата України 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 засвідчила форс-мажорну обставину (обставину непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану в Україні.

Вказаним листом Торгово-промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по Договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок надання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем допущено порушення умов Договору щодо своєчасної оплати за продукцію, яка мала бути здійснена відповідачем у 2021 році. За останнім актом приймання-передачі №4280/511 від 19.07.2021 строк оплати до 02.08.2021, тоді як оплата за вказаним актом приймання-передачі відповідачем була здійснена лише 21.04.2022 згідно платіжного доручення №604, а остання оплата за Договором відповідачем здійснена 26.06.2022, що підтверджується платіжним дорученням №631.

Верховний Суд у своїй постанові від 14.06.2022 у справі №904/3541/15 зазначив, що непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що ця особа не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина 2 статті 14-1 Закон України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

В свою чергу саме лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання відповідних доказів в підтвердження своїх доводів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду, оскільки саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановити чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Апелянт не навів та не довів суду належними та допустимими доказами, яким чином введення воєнного стану в Україні з 24.02.2022 позбавило його можливості виконати зобов`язання, яке мало місце у 2021 році.

Таким чином, нарахування 3% річних та інфляційних втрат у період воєнного стану в Україні є правомірним.

Посилання апелянта на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 судом апеляційної інстанції до уваги не приймається, оскільки справа №910/4918/22 та №902/417/18 не є релевантними, у справі №902/417/18 розглядалось правове питання щодо зменшення розміру річних, розмір яких було визначено за погодженням сторін у договорі, з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання (п. 8.41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/17/18), тоді як у даній справі річні нараховано у розмірі, визначеному ч. 2 ст. 625 ЦК України, а їх розмір не свідчить про неспівнірність заявлених до стягнення позовних вимог.

Водночас суд апеляційної інстанції приймає до уваги той факт, що через масові ракетні удари з боку російської федерації по об`єктам інфраструктури України, їх пошкодженням, в нашій країні існує проблема з енергопостачанням. У зв`язку із дефіцитом потужності енергоносіїв запроваджені аварійні, планові та непланові відключення електроенергії у багатьох містах і селах України. Тоді як, метою діяльності Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» є безпечне та надійне виробництво електроенергії задля енергетичної безпеки, енергонезалежності, безпеки життєдіяльності персоналу та населення, сталого розвитку економіки та безвуглецевого енергетичного майбутнього України.

Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» створено у жовтні 1996 року.

Компанія є оператором чотирьох діючих атомних електростанцій України, на яких експлуатується 15 атомних енергоблоків (13 енергоблоків типу ВВЕР-1000 і два - ВВЕР-440) загальною встановленою потужністю 13 835 МВт, 2 гідроагрегати Олександрівської ГЕС (25 МВт), 3 гідроагрегати Ташлицької ГАЕС (453 МВт) (гідроагрегат № 3 у 2022 році було приєднано до енергосистеми).

«Енергоатом» забезпечує більше 55 % потреби України в електроенергії.

Організаційно-правова форма НАЕК «Енергоатом» - державне підприємство.

Засновник - Кабінет Міністрів України. Підприємство утворене відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про створення Національної атомної енергогенеруючої компанії «Енергоатом» від 17.10.1996 № 1268 на базі майна атомних електростанцій та їхніх інфраструктур - ВО «Запорізька АЕС», ВО «Південноукраїнська АЕС», ВО «Чорнобильська АЕС», ВО «Рівненська АЕС», ВО «Хмельницька АЕС». У 2001 році Чорнобильську АЕС виведено зі складу «Енергоатому».

У 2021 році Кабінет Міністрів України розпорядженням від 20.01.2021 № 50-р взяв на себе функції з управління єдиним майновим комплексом «Енергоатому».

Основні види економічної діяльності детально викладено у статуті «Енергоатому», зокрема: Підприємство утворено з метою виробництва електричної енергії, забезпечення безпечної експлуатації та підвищення ефективності роботи атомних електростанцій, безпеки під час будівництва, введення в експлуатацію та зняття з експлуатації ядерних установок, безперебійного енергопостачання суб`єктів господарювання та населення, а також у межах своєї компетенції забезпечення постійної готовності України до швидких ефективних дій у разі виникнення аварій на підприємствах атомної енергетики, радіаційних аварій у промисловості, дотримання вимог ядерного законодавства, норм та правил з ядерної та радіаційної безпеки.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.1996 № 1268 на Компанію покладено функції експлуатуючої організації. Завданнями Енергоатому є безпечне виробництво електроенергії, підвищення рівня безпеки діючих енергоблоків АЕС та продовження терміну їх експлуатації, будівництво енергоблоків АЕС та зняття їх з експлуатації, придбання свіжого і вивезення відпрацьованого ядерного палива, створення національної інфраструктури поводження з опроміненим ядерним паливом, фізичний захист ядерних установок та ядерних матеріалів, підготовка і підвищення кваліфікації персоналу, вирішення соціальних питань працівників тощо.

«Енергоатом» входить до переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави (постанова Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83 «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави»).

«Енергоатом» належить до суб`єктів господарської діяльності, у власності та користуванні яких є об`єкти підвищеної небезпеки відповідно до вимог Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки» від 18.01.2001 № 2245-ІІІ).

«Енергоатом» є членом міжнародних організацій: ВАО АЕС (Всесвітньої асоціації операторів, які експлуатують АЕС), WNA (Всесвітньої ядерної асоціації), Організації EUR (European Utility Requirements), IFNEC (Міжнародного форуму зі співпраці в галузі ядерної енергетики), Європейському альянсі з чистого водню. 31 березня 2022 року Рада керуючих ВАО АЕС на своєму засіданні підтримала заявку «Енергоатому» й ухвалила рішення стосовно переведення Компанії разом з усіма її станціями й атомними енергоблоками до Паризького центру ВАО АЕС.

Компанія бере активну участь у міжнародних проектах МАГАТЕ, проектах міжнародної технічної допомоги Європейської Комісії у рамках програми ІСЯБ та Ініціативи Групи Семи «Глобальне партнерство проти розповсюдження зброї та матеріалів масового знищення», а також діяльності Агентства з ядерної енергії при Організації економічного співробітництва та розвитку (NEA/OECD).

Крім того, матеріали справи не містять доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем зобов`язання за Договором щодо своєчасної оплати за поставлену продукцію (світлі нафтопродукти), яку відповідач здійснив добровільно у повному обсязі, тоді як відновлення енергосистеми є пріоритетним для нашої країни.

Таким чином, на переконання суду апеляційної інстанції, враховуючи обставини, що склалися у сфері енергосистеми, з метою забезпечення енергетичної безпеки нашої країни, захисту інтересів населення, наявні підстави для зменшення розміру 3% річних на 80% на підставі ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Крім того, відповідно до приписів ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

З огляду на вищевикладені обставини, суд апеляційної інстанції вважає за можливе відстрочити виконання судового рішення на шість місяців.

За таких обставин, рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2022 у справі №910/4918/22 підлягає частковому скасуванню.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, то суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У статті 124 ГПК України визначено, що разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що між позивачем (Клієнт) та Адвокатом - Поліщуком Павлом Ярославовичем (Адвокат) 10.06.2022 укладено Договір №157/22 про надання правової допомоги, за умовами якого Адвокат зобов`язався надавати Клієнту правову допомогу щодо захисту прав та інтересів останнього в господарській справі щодо стягнення заборгованості з відповідача на користь Клієнта за Договором поставки №53-129-01-21-02303 від 02.07.2021. (а.с. 41-43).

У п. 3.1 вказаного Договору сторони погодили, що за надання правової допомоги Клієнт сплачує Адвокату гонорар (винагороду). Розмір гонорару (винагороди) встановлюється у розмірі 20 000,00 грн з розрахунку 2 000,00 грн за одну годину роботи Адвоката.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, об`єднана палата Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, саме суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи був їх розмір обґрунтованим.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У суді першої інстанції відповідач заявляв клопотання про зменшення розміру витрат на професійну допомогу, зміст якого, викладено у письмовому відзиві на позов.

Слід зазначити, що в порушення ст. 124 ГПК України позивач не надав разом із першою заявою по суті спору попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно з п. 3.2 Договору №157/22 про надання правової допомоги від 10.06.2022 розмір гонорару складається з наступних сум: збір, перевірка, належне засвідчення копій письмових та електронних доказів по справі Клієнта - 2 год, загальна вартість послуги 4 000,00 грн; підготовка позовної заяви, направлення копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідачу, подача позовної заяви до господарського суду - 5 год., загальна вартість послуги 10 000,00 грн; здійснення розрахунків до позовної заяви - 3 год., загальна вартість послуги 6 000,00 грн.

На переконання суду апеляційної інстанції вказаний розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає принципу співмірності зі складністю справи, пропорційності та розумності. Визначений Адвокатом обсяг наданих послуг і виконаних робіт, їх вартість та час є завищеним, оскільки послуг зі збору, перевірки, належне засвідчення копій письмових та електронних доказів по справі Клієнта поглинається послугою підготовка позовної заяви, направлення копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідачу, подача позовної заяви до господарського суду. Близький за змістом правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 873/126/21.

Послуга зі здійснення розрахунків до позовної заяви не конкретизована, які саме розрахунки і з ким мають бути проведенні, вказана послуга не може свідчити про виконання Адвокатом умов Договору №157/22 про надання правової допомоги від 10.06.2022, предметом якого є надання Клієнту правової допомоги щодо захисту прав та інтересів останнього в господарській справі щодо стягнення заборгованості з відповідача на користь Клієнта за Договором поставки №53-129-01-21-02303 від 02.07.2021.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Отже, професійна правнича допомога має бути пов`язана зі справою.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, враховуючи наявність клопотання відповідача про зменшення розміру правничої допомоги, беручи до уваги характер спірних правовідносин у цій справі, проаналізувавши опис наданих послуг, який міститься у договорі, а також з огляду на принцип пропорційної та розумності, вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню частково на суму 10 000,00 грн, а рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Згідно ст.ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Судом апеляційної інстанції при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам апелянта із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи те, що судом першої інстанції не було з`ясовано обставини, що мають значення для справи щодо діяльності відповідача у енергосистемі, позивачем не доведено співмірність витрат на професійну правничу допомогу із предметом позову (складністю справи), реальність та дійсність таких витрат, то рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню.

Згідно ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення; 3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; 4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; 5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; 7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1-6 частини першої цієї статті.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» підлягає задоволенню частково, а рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2022 у справі №910/4918/22 підлягає скасуванню в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, відмови відповідачу у клопотанні про зменшення 3% річних, та відмови відповідачу у клопотанні щодо відстрочки виконання судового рішення з ухваленням в цій частині нового рішення, яким зменшити розмір 3% річних на 80% та стягнути з відповідача на користь позивача 25 021,77 грн 3 % річних, відстрочити виконання судового рішення на шість місяців з дати ухвалення постанови Північним апеляційним господарським судом та стягнути з відповідача на користь позивача 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з позивача на користь відповідача пропорційно задоволених вимог відповідно до ст. 129 ГПК України.

Щодо заявлених позивачем до стягнення судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції), то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

14.10.2022 між позивачем (Клієнт) та Адвокатом - Поліщуком Павлом Ярославовичем (Адвокат) укладено Договір №176/22 про надання правової допомоги, за умовами якого Адвокат зобов`язався надавати Клієнту правову допомогу щодо захисту прав та інтересів останнього в господарській справі щодо стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача по справі №910/4918/22 в господарському суді апеляційної інстанції.

У п. 3.1 вказаного Договору сторони погодили, що за надання правової допомоги Клієнт сплачує Адвокату гонорар (винагороду). Розмір гонорару (винагороди) встановлюється у розмірі 10 000,00 грн з розрахунку 2 000,00 грн за одну годину роботи Адвоката.

Як вже зазначалось у даній постанові з посиланням на норми процесуального права, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи був їх розмір обґрунтованим.

Згідно з п. 3.2 Договору №176/22 про надання правової допомоги від 14.10.2022 розмір гонорару складається з наступних сум: підготовка відзиву на апеляційну скаргу; направлення копії відзиву на апеляційну скаргу відповідачу; подача відзиву на апеляційну скаргу до господарського суду - кількість годин - 3, загальна вартість послуги - 6 000,00 грн. Підготовка до судового засідання. Представництво інтересів Клієнта в одному засіданні суду - кількість годин - 2, загальна вартість послуги - 4 000,00 грн.

На переконання суду апеляційної інстанції вказаний розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає принципу співмірності зі складністю справи, пропорційності та розумності. Визначений Адвокатом обсяг наданих послуг і виконаних робіт, їх вартість та час є завищеним. Позивач направив копію відзиву на апеляційну скаргу відповідачу та подав його до Північного апеляційного господарського суду через систему «Електронний суд», що свідчить про те, що витрачений позивачем час є незначним.

Також суд апеляційної інстанції вважає, що підготовка відзиву на апеляційну скаргу не потребувала значного часу, оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови відповідачу у задоволенні клопотання про зменшення 3 % річних та інфляційних втрат, та відстрочення виконання судового рішення.

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

За змістом положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Проте, у ч. 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч. ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.

Відтак, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).

Відповідач своїм правом не скористався, клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката у суді апеляційної інстанції не надав.

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

В цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19.

Отже, суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Аналогічний висновок викладено в додатковій постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №925/1545/20.

Верховий Суд у своїй постанові від 31.08.2022 у справі № 914/1564/20 вказав, що суд має надати оцінку обґрунтованості доводів відповідача щодо розподілу судових витрат та заперечень позивача, керуючись, зокрема, такими критеріями, як обґрунтованість, пропорційність, співмірність та розумність їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, навівши у судовому рішенні відповідне обґрунтування.

За таких обставин, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 123, 126, 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2022 у справі №910/4918/22 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2022 у справі №910/4918/22 скасувати в частині відмови у задоволенні клопотання відповідача про зменшення 3% річних та відстрочення виконання судового рішення, та задоволення вимоги про стягнення 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мартін Трейд» (59052, Чернівецька область, Сторожинецький район, с. Великий Кучурів, вул. Головна, 76, корп. М, поштова адреса: 01001, а/с В308, Київ-1, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40042088) 25 021,77 грн (двадцять п`ять тисяч двадцять одну гривню 77 копійок) 3 % річних та 10 000,00 (десять тисяч гривень) грн витрат на професійну правничу допомогу.

3. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2022 у справі №910/4918/22 залишити без змін.

4. Відстрочити виконання рішення Господарського суду міста Києва від 13.08.2022 у справі №910/4918/22 на шість місяців.

5. Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мартін Трейд» (59052, Чернівецька область, Сторожинецький район, с. Великий Кучурів, вул. Головна, 76, корп. М, поштова адреса: 01001, а/с В308, Київ-1, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40042088) 5 000,00 грн (п`ять тисяч гривень) витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мартін Трейд» (59052, Чернівецька область, Сторожинецький район, с. Великий Кучурів, вул. Головна, 76, корп. М, поштова адреса: 01001, а/с В308, Київ-1, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40042088) на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 24584661) 2 252,00 грн (дві тисячі двісті п`ятдесят дві гривні) судового збору за подання апеляційної скарги.

7. Видачу наказів на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.

8. Матеріали справи №910/4918/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

9. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 05.12.2022.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді І.П. Ходаківська

А.М. Демидова