номер провадження справи 4/101/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2022 Справа № 908/1563/22

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя Зінченко Наталя Григорівна, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін справу

за позовом Концерну «Міські теплові мережі», (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137, фактична адреса: 69005, м. Запоріжжя, вул. Адмірала Нахімова, буд. 4)

до відповідача Приватного підприємства «Фірма дізайн», (юридична адреса: 69005, м. Запоріжжя, вул. Кам`яногірська, буд.4; фактична адреса надання послуги: 69005, м. Запоріжжя, вул. Кам`яногірська, буд.4)

про стягнення 2135,58 грн.

30.08.2022 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява вих. б/н від 26.08.2022 (вх. № 1720/08-07/22 від 30.08.2022) Концерну «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя до Приватного підприємства «Фірма дізайн», м. Запоріжжя про стягнення № 201642 від 01.10.2008, в тому числі основного боргу за поставлену теплову енергію з листопада 2019 року квітень 2021 року в розмірі 1876,29 грн., 69,47 грн. 3 % річних і 189,82 грн. інфляційних втрат.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2022 справу № 908/1563/22 за вищевказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 05.09.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1563/22, справі присвоєно номер провадження справи 4/101/22, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заявлені позивачем вимоги викладені в позовній заяві та обґрунтовані посиланням на ст., ст. 11, 15, 16, 509, 526, 530, 625, 629 ЦК України, ст., ст. 1, 2, 193, 232, 276 ГК України, норми Закону України «Про теплопостачання», положення Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за № 1198. Мотивуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що на момент звернення до суду з позовом у даній справі через порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 201642 від 01.10.2008 та положень чинного законодавства в частині оплати за надані послуги у Приватного підприємства «Фірма дізайн» утворилася заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2021 року по квітень 2021 року в розмірі 1876,29 грн. У зв`язку із порушенням відповідачем зобов`язань щодо оплати отриманої теплової енергії за спірний період відповідно до вимог чинного законодавства позивачем відповідачу нараховані 3 % річних в розмірі 69,47 грн. та 189,82 інфляційних втрат. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення з відповідача на його користь 1876,29 грн. основного боргу за спожиту теплову енергію за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 201642 від 01.10.2008, 69,47 грн. 3 % річних і 189,82 грн. інфляційних втрат. Також позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 2481,00 грн. судового збору.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 05.09.2022 у справі № 908/1563/22 відповідачу запропоновано у строк до 21.09.2022, проте не пізніше 15 днів з дня отримання даної ухвали, подати відзив на позовну заяву, а також у строк до 19.10.2022, проте не пізніші 10 днів з дня отримання від позивача відповіді на відзив на позовну заяву, подати суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву. Цією ж ухвалою суду позивачу запропоновано у строк до 05.10.2022, проте не пізніше 10 днів з дня отримання від відповідача відзиву на позовну заяву, подати суду відповідь на відзив на позовну заяву.

Відповідачем на підставі ст., ст. 165, 251 ГПК України через підсистему ЕСІТС «Електронний суд» подано суду Відзив на позовну заяву вих. № б/н від 11.10.2022 (вх. № 12445/08-08/22 від 11.10.2022), пунктом першим прохальної частини якого відповідач просить суд поновити йому строк для подання відзиву на позовну заяву та врахувати цей відзив під час вирішення спору.

Розглянувши клопотання Приватного підприємства «Фірма дізайн» про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до ч. 8 ст. 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Згідно норм ч. 1 ст. 251 ГПК України у спрощеному позовному провадженні відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Як вже зазначалося судом, ухвалою господарського суду Запорізької області від 05.09.2022 про відкриття провадження у справі № 908/1563/22 відповідачу запропоновано у строк не пізніше 21.09.2022 подати відзив на позовну заяву і всі можливі докази у підтвердження його заперечень проти позову або його визнання.

20.10.2022 на адресу господарського суду Запорізької області відділенням поштового зв`язку повернуто копію ухвали суду по справі № 908/1563/22 від 05.09.2022, яка направлялася на юридичну адресу відповідача, без вручення адресату із зазначенням причини невручення: «За закінченням терміну зберігання».

Мотивуючи клопотання про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву відповідач зазначає, що у зв`язку із неотриманням ним позовної заяви з відповідними матеріалами, лише 29.09.2022 представник відповідача електронному кабінеті ознайомився з матеріалами справи № 908/1563/22.

Відповідно до ч. 2 ст. 119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Частиною 5 цієї ж статті закріплено, що пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. (ч. 6 ст. 119 ГПК України)

Отже, клопотання відповідача про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву є таким, що заявлено процесуально необґрунтовано.

Проте, з урахуванням того, що матеріалами справи підтверджується, що представник відповідача ознайомлений зі справою 29.09.2022, у зв`язку з погіршенням з початку жовтня 2022 року безпекової ситуації в місті Запоріжжі, постійними ракетними обстрілами обласного центру і, відповідно, наявністю обставин, що загрожують життю, здоров`ю та безпеці мешканців м. Запоріжжя, з метою забезпечення дотримання принципу пропорційності, суд, на підставі ч. 2 ст. 119 ГПК України, вважає за можливе з власної ініціативи продовжити Приватному підприємству «Фірма дізайн» процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву до 11.10.2022 включно залучити відзив до матеріалів справи № 908/1563/22 та врахувати його при вирішенні спору у даній справі.

У відзиві на позовну заяву Приватне підприємство «Фірма дізайн» проти позову заперечило з підстав, викладених у вказаному відзиві. Заперечуючи проти заявлених вимог, відповідач зазначив, що будь-яких договорів щодо теплопостачання в приміщенні за адресою: м. Запоріжжя, вул. Кам`яногірська, буд.4, позивачем та відповідачем не укладалося. Крім того, будь-яких актів приймання-передачі теплової енергії , надання послуг з централізованого теплопостачання відповідач не підписував та взагалі від позивача не отримував. Відповідач має власну систему опалення (електричне теплове обладнання приміщення магазину), а тому послугами позивача не користується. Також відповідач зазначає, що позивачем не надано до матеріалів справи жодного доказу на підтвердження того, що належне Приватному підприємству «Фірма дізайн» нежитлове приміщення дійсно має єдину систему централізованого опалення із житловим будинком. Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідач вважає, що позивачем не доведений факт надання Приватному підприємству «Фірма дізайн» послуг з опалення, як наслідок, відсутні підстави для нарахування суми заборгованості. Крім того, відповідач вказує на те, що позивачем взагалі не доведений розмір теплового потоку по приміщенню відповідача, до якого постачалася теплова енергія, що є необхідним при розрахунку суми заборгованості. Таким чином, відповідач вважає заявлені вимоги недоведеними, безпідставними та необґрунтованими. З урахуванням викладеного, відповідач просить суд в позові відмовити повністю.

За приписами ч. 4 ст. 166 ГПК України відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 05.09.2022 у справі № 908/1563/22 позивачу запропоновано у строк до 05.10.2022, проте не пізніше 10 днів з дня отримання від відповідача відзиву на позовну заяву, подати суду відповідь на відзив на позовну заяву.

До відзиву на позовну заяву вих. № б/н від 11.10.2022 (вх. № 12445/08-08/22 від 11.10.2022) відповідачем надані докази направлення 10.10.2022 на електронну адресу позивача цього відзиву.

Станом на 23.11.2022 відповідь на відзив на позовну заяву від позивача на адресу суду не надходила.

За таких обставин, суд вважає за можливе вирішити дану справу за наявними матеріалами.

У відповідності до частин 2 і 3 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, 05.10.2022 сплив тридцятиденний термін наданий сторонам на вчинення процесуальних дій, строк вчинення яких обмежений першим судовим засіданням. Будь-яких процесуальних заяв або заяв по суті протягом цього періоду до суду не надходило. Тому суд вважає за можливе розглянути вказану справу по суті.

Відповідно до ч., ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

За приписами абз. 2 ч. 14 ст. 32 ГПК України у разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коди суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення 23.11.2022.

Розглянувши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ

Матеріали справи свідчать, що Концерн «Міські теплові мережі» є юридичною особою, метою діяльності якої відповідно до п. 2.1 Статуту є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на постійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Предметом діяльності Концерну «Міські теплові мережі» є виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут тощо. (п. 2.2 Статуту)

Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 № 2633-ІV, «Правилами користування тепловою енергією», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за № 1198 та іншими нормативно-правовими актами України.

Стаття 1 Закону України «Про теплопостачання» дає визначення, зокрема, терміну споживач теплової енергії фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за № 1198, передбачено, що споживач теплової енергії це фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Досліджені судом матеріали справи свідчать, що 01.10.2008 між Концерном «Міські теплові мережі» (Теплопостачальна організація, позивач у справі) та Приватним підприємством «Фірма дізайн» (Споживач, відповідач у справі) укладений Договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 201642, відповідно до умов якого Теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання відпустити теплову енергію в гарячій воді Споживачу, а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього Договору та додатками до Договору, що є його невід`ємними частинами. (п. 1.1 Договору).

Як зазначено в Додатку № 1а до Договору «Звертанні-доручення» постачання теплової енергії для опалення, вентиляції, підігріву води Споживачу здійснюється на належне відповідачу на праві власності приміщення № 41 по вул. Кам`яногірська, буд. 4 в м. Запоріжжя, опалювальною площею 295,0 кв.м.

Додатковою угодою № 3 від 03.10.2016 до Договору у зв`язку із вилученням приміщення площею 124,0 кв.м. за адресою: вул. Кам`яногірська, буд. 4 в м. Запоріжжя сторонами внесено відповідні зміни щодо об`єкта постачання теплової енергії, а саме зазначено, що Теплопостачальна організація відпускає Споживачу теплову енергію в гарячій воді на об`єкт Споживача, який розташований за адресою: вул. Кам`яногірська, буд. 4, частина приміщення № 41 (кімн. 1-6, 14-23) в м. Запоріжжя, а також зміни щодо теплового навантаження.

Заперечення відповідача, що будь-яких договорів щодо теплопостачання в приміщенні за адресою: м. Запоріжжя, вул. Кам`яногірська, буд.4, позивачем та відповідачем не укладалося, судом відхиляються як безпідставні, виходячи з наступного.

Надані до матеріалів справи Договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 201642 від 01.10.2008, а також Додатки до нього № 1 «Обсяги та порядок постачання теплової енергії споживачу», № 1а «Звертання-доручення», № 3 «Умови припинення постачання теплової енергії», № 5 «Тарифи на теплову енергію», Додаткова угода № 1 від імені Споживача підписані директором Шрамко І.С. та скріплені печаткою Підприємства.

Також в матеріалах справи наявний договір купівлі-продажу об`єкта права комунальної власності від 10.11.2004, згідно з яким Приватне підприємство «Фірма дізайн» в особі директора Шрамка І.С. набуло у власність шляхом приватизації способом викупу нежитлове приміщення № 41 частина підвалу (літера А-5), яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Кам`яногірська, буд.4.

Додаткова угода № 3 від 03.10.2016 до Договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 201642 від 01.10.2008 від імені Споживача підписані директором Яцковою Н.С. і також скріплена печаткою Підприємства.

Згідно наданого до матеріалів справи Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за № 20885202 станом на 16.07.2015 керівником Приватного підприємства «Фірма дізайн» є Яцкова Наталя Сергіївна.

Таким чином, перелічені вище докази у їх сукупності дають підстави вважати, що між сторонами у даній справі був укладений Договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 201642 від 01.10.2008 щодо об`єкта теплопостачання приміщення № 41 по вул. Кам`яногірська, буд. 4 в м. Запоріжжя.

Теплова енергія постачається Споживачу в гарячій воді на такі потреби: опалення та вентиляцію на протязі опалювального сезону, підігрів води за наявної можливості, кондиціювання по замовленню Споживача, інші технологічні потреби по замовленню Споживача. (п. 2.2 Договору)

Відповідно до п. 10.1 Договір діє з 01.10.2008 до 01.10.2009. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо жодна зі сторін за місяць до закінчення терміну дії даного Договору не заявила про розірвання цього Договору. (п. 10.4 Договору)

Сторонами доказів розірвання, припинення чи визнання недійним Договору суду не надано.

За змістом п. 2.1 Договору вбачається, що теплова енергія відпускається Споживачу в Гкал.

Пунктом 3.2.6 Договору встановлено, що Споживач зобов`язаний виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, яків передбачені Договором.

Теплопостачальна організація згідно з п. 4.2.1 Договору зобов`язана забезпечувати постачання теплової енергії Споживачу в обсягах згідно з Договором.

Облік споживання теплової енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання проводиться приладами комерційного обліку або розрахунковим способом. (п. 5.1 Договору)

Пунктом 6.1 Договору встановлено, що розрахунки за договором здійснюються в грошовій або в іншій формі, що не заперечує діючому законодавству, відповідно до встановлених органами місцевого самоврядування тарифів (цін) діючих на час розрахунків (Додаток № 5 до цього Договору) та на підставі показань приладів комерційного обліку теплової енергії або даних, встановлених розрахунковим способом.

У пунктах 6.2, 6.3, 6.4 Договору сторони визначили, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Підставою для розрахунків Споживача з Теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання-передачі. Споживач зобов`язаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію. Споживач має право робити передоплату.

Відповідно до п. 6.7 Договору Споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від Теплопостачальної організації (за її адресою) документи за розрахунковий період: рахунок-фактуру, акт приймання-передачі теплової енергії, податкову накладну (платникам ПДВ).

Отриманий акт приймання-передачі теплової енергії Споживач повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу позивача на протязі п`яти днів з дати отримання. Датою отримання акту вважається: при отриманні нарочним дата вручення представнику Споживача; при направленні рекомендованим листом дата, зазначена у відбитку поштового штемпеля на документі, що зроблений поштовим відділенням, та підтверджує відправлення, з урахуванням поштового пробігу документа (по місту 3 дні, по області 5 днів, по Україні 7 днів). У разі неотримання акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін, встановлений п. 6.6.1 Договору, акт підписується Теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його Споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період. (п., п. 6.7.1, 6.7.2 Договору)

Регулювання та встановлення відносин у сфері теплопостачання (виробництво, постачання, транспортування теплової енергії) здійснюється відповідно до таких основних нормативно-правових актів: Господарський кодекс України; Закони України «Про теплопостачання», «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», «Про природні монополії»; «Про ліцензування видів господарської діяльності»; постанов Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 «Про затвердження Правил користування тепловою енергією», від 01.06.2011 № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги».

Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що теплова енергія це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; система централізованого теплопостачання - сукупність джерел теплової енергії, магістральних та місцевих (розподільчих) теплових мереж, що об`єднані між собою та використовуються для теплозабезпечення споживача, населеного пункту, яка включає системи децентралізованого та помірно-централізованого теплопостачання;

Ця ж норма Закону дає визначення терміну споживач теплової енергії як фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за № 1198, передбачено, що споживач теплової енергії це фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Зі змісту пунктів 4, 8 наведених вище Правил, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, слідує, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії, споживач зобов`язаний до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання укласти з теплопостачальною організацією такий договір. Послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на тому, що між позивачем та відповідачем укладений Договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 201642 від 01.10.2008, згідно з яким відповідач зобов`язався оплачувати отриману від позивача теплову енергію в обсягах та порядку, визначених Договором, згідно виставлених позивачем рахунків.

Мотивуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що відпуск теплової енергії за спірний період листопад 2019 року квітень 2021 року підтверджується рахунками та актами приймання-передачі теплової енергії за спірні періоди, які направлялися на адресу відповідача.

Так до матеріалів справи позивачем надані Акти № 201642 приймання-передачі теплової енергії від 30.11.2019 на відпуск теплової енергії на опалення за листопад 2019 року на суму 215,51 грн., від 31.12.2019 на відпуск теплової енергії на опалення за грудень 2019 року на суму 197,54 грн., від 30.11.2020 про відпуск теплової енергії на опалення за листопад 2020 року на суму 166,72 грн., від 31.12.2020 про відпуск теплової енергії на опалення за грудень 2020 року на суму 295,27 грн., від 31.01.2021 про відпуск теплової енергії на опалення за січень 2021 року на суму 298,31 грн., від 28.02.2021 про відпуск теплової енергії на опалення за лютий 2021 року на суму 301,50 грн., від 31.03.2021 про відпуск теплової енергії за березень 2021 року на суму 245,03 грн. та від 30.04.2021 про відпуск теплової енергії за квітень 2021 року на суму 156,41 грн., а всього на загальну суму 1876,29 грн. Вказані акти за спірні періоди містять посилання на Договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 201642 від 01.10.2008, проте оформлені лише підписом та печаткою Теплопостачальної організації. Також позивачем надані суду відповідні рахунки на оплату за теплову енергію за спірні періоди.

Як зазначає позивач, належним чином оформлені акти приймання-передачі теплової енергії за спірні періоди відповідачем позивачу не повернуті, а рахунки в повному обсязі та у визначені Договором строки не оплачені.

Таким чином, заборгованість за теплову енергію по Договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 201642 від 01.10.2008 за період листопад 2019 року квітень 2021 року складає 1876,29 грн.

У зв`язку із порушенням відповідачем зобов`язань щодо оплати отриманої теплової енергії за спірний період відповідно до вимог ст. 625 ЦК України позивачем відповідачу нараховані 3 % річних в розмірі 69,47грн. та 189,82 грн. інфляційних втрат.

09.08.2022 позивачем на адресу відповідача направлена претензія вих. № 892/05-юр від 08.08.2022 з вимогою щодо погашення заборгованості за теплову енергію за Договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 201642 від 01.10.2008 в розмірі 1876,29 грн. за період з листопада 2019 року по квітень 2021 року, а також нарахованих за прострочення оплати 3% річних в розмірі 69,47 грн. та інфляційних втрат в розмірі 189,82 грн. інфляційних втрат.

Відповідач залишив претензію позивача без відповіді та задоволення, що стало підставою для звернення позивача до суду з позовом у даній справі про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 1876,29 грн., 3 % річних у розмірі 69,47 грн. та інфляційних втрат у розмірі 189,82 грн.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

За приписами ст., ст. 11, 509 ЦК України зобов`язання виникають з договору або інших підстав, зокрема, юридичного факту, внаслідок заподіяння шкоди іншій особі, а так само внаслідок придбання або збереження майна за рахунок коштів іншої особи без достатніх підстав.

Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є примусове виконання обов`язку в натурі.

Згідно зі ст. 714 ЦК України та ст. 275 ГК України за договором постачання електричними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання електричними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати. Покупець зобов`язаний сплатити повну ціну переданого товару.

Нормами ст., ст. 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як визначено в ч. 3 ст. 13, ч. 1 с. 73, ч., ч. 1, 3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі для своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч., ч. 1, 2 ст. 80 ГПК України).

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи спір, суд враховує, що теплопостачання це особливий вид комунальної послуги. Теплова енергія є специфічною товарною продукцією.

Обставини справи свідчать, що спірні правовідносини сторін врегульовані Договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 203178 від 01.10.2008, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Як вже зазначалося судом раніше, відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно з частиною 5 ст. 25 цього Закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Разом із тим, в даному випадку позивач має довести наявність обставин, якими він обґрунтовує факт отримання відповідачем теплової енергії у спірний період в обсягах, вказаних в актах-приймання передачі та виставлених рахунках і, відповідно, виникнення обов`язку відповідача щодо виконання грошового зобов`язання з оплати заборгованості в заявленому розмірі, строк виконання такого зобов`язання та, відповідно, термін, з якого виникло прострочення оплати.

При цьому, суд зауважує, що на підтвердження відпуску Споживачу (відповідачу у справі) теплової енергії в період листопад 2019 року квітень 2021 року позивачем надано в матеріали справи акти приймання-передачі теплової енергії, які підписані та скріплені печаткою лише з боку Концерну «МТМ», та рахунки за зазначений період.

У примітках актів приймання-передачі теплової енергії міститься вказівка про необхідність повернення оформленого належним чином одного примірника акту теплопостачальній організації, а в разі неповернення або ненадання письмових заперечень про підписання акту, він вважається погодженим.

Однак позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, в розумінні ст., ст. 76, 77 ГПК України, направлення або вручення відповідачу зазначених рахунків та актів у спірний період, як це передбачено умовами Договору.

До матеріалів справи позивачем додано реєстри відправлених рахунків, актів приймання-передачі теплової енергії лише за листопад, грудень 2019 року та за листопад, грудень 2020. Проте ці реєстри містять лише вихідні номер Концерну та дату, але не засвідчені підписом працівника відділення поштового зв`язку та відбитком календарного штемпеля цього відділення. Доказів оплати послуг поштового зв`язку за відправлення кореспонденції за цими реєстрами також не надано.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні підписані обома сторонами акти надання послуг, які є підставами для розрахунку за отриману теплову енергію відповідно до п. 6.3 Договору.

До претензії вих. № 892/05-юр від 08.08.2022, яка була надіслана відповідачу 09.08.2022, не було додано актів та рахунків за спірний період.

Отже, позивач не довів, що відповідачу у вставленому порядку надані акти та рахунки для оплати теплової енергії за спірний період.

За таких обставин у позивача відсутні достатні правові підстави стверджувати про виникнення у відповідача зобов`язання з оплати суми боргу.

Також позивач не довів фактичного споживання відповідачем теплової енергії у спірному періоді, зокрема не надав доказів подачі теплоносія у приміщення по вул. Кам`яногірська, буд. 4, частина приміщення № 41 (кімн. 1-6, 14-23) в м. Запоріжжя (актів готовності до опалювального періоду), доказів на підтвердження права власності або користування відповідача на дане приміщення у спірному періоді (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 5502764 станом на 19.11.2004 та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 39843100 станом на 30.06.2015 не є такими доказами, оскільки спірний період починається з листопада 2019 року).

Дослідивши письмові докази у справі суд також вважає, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів дійсної поставки теплоносія за спірною адресою, зокрема: ним не доведений факт, що система опалення об`єкта теплопостачання відповідача є відокремленою або не відокремлена від системи опалення житлового будинку № 4 по вул. Кам`яногірська в м. Запоріжжя, що має підтверджується актом обстеження системи теплоспоживання об`єкту теплопостачання, актами встановлення приладів комерційного обліку спожитої теплоенергії, актами готовності до опалювального періоду тощо. Так само позивачем не доведено обсяги постачання теплової енергії у спірні періоди.

Наданий позивачем до матеріалів справи Акт обстеження системи теплоспоживання від 05.09.2016 не приймається судом як належний доказ поставки теплоносія на приміщення відповідача, оскільки спірний період починається з листопада 2019 року. Крім того, Додатковою угодою № 3 від 03.10.2016 до Договору № 201642 від 01.10.2008 внесено зміни стосовно площі об`єкта, на який Споживачу відпускається теплова енергія. Позивачем не надано суду будь-яких пояснень з цього приводу.

На підставі зазначеного, проаналізувавши норми чинного законодавства та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що на час розгляду справи заявлені позовні вимоги про стягнення з Приватного підприємства «Фірма дізайн», м. Запоріжжя основного боргу за теплову енергію за Договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 201642 від 01.10.2008 в розмірі 1876,29 грн. за період з листопада 2019 року по квітень 2021 року є недоведеними, а тому не підлягають задоволенню на підставах наведених вище.

Оскільки судом відмовлено в частині стягнення суми основного боргу, відсутня правова підстава для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, в задоволенні вимог про стягнення з відповідача 189,82 грн. втрат від інфляції та 69,47 грн. 3 % річних судом також відмовляється.

Суд визнає позовні вимоги недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч., ч. 1-4 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи позивача, наведені в обґрунтування заявлених ним вимог, не знайшли свого підтвердження за встановлених судом обставин, що склались між сторонами.

Заперечення відповідача на заявлені позовні вимоги частково враховані судом при вирішенні даного спору.

Враховуючи вище наведене, в задоволені позову відмовляється повністю.

Згідно зі ст. 129 ГПК України, приймаючи до уваги висновок суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, відсутні підстави для розподілу судового збору в розмірі 2481,00 грн.

Керуючись ст., ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

В задоволені позову Концерну «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя до Приватного підприємства «Фірма дізайн», м. Запоріжжя про стягнення 2135,58 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 201642 від 01.10.2008, в тому числі основного боргу за поставлену теплову енергію з листопада 2019 року квітень 2021 року в розмірі 1876,29 грн., 69,47 грн. 3 % річних і 189,82 грн. інфляційних втрат відмовити повністю.

Повне судове рішення складено « 23» листопада 2022 р.

Суддя Н. Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.