Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
924/1083/21: Господарські справи (з 01.01.2019); Справи позовного провадження; Справи у спорах, що виникають із правочинів, зокрема, договорів; Невиконання або неналежне виконання зобов’язань; купівлі-продажу; поставки товарів, робіт, послуг.
Надіслано судом: 30.11.2022. Зареєстровано: 30.11.2022. Забезпечено надання загального доступу: 02.12.2022.
Дата набрання законної сили: 16.11.2022
Номер судового провадження: не визначено
ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року Справа № 924/1083/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р. , суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Першко А.А.

за участю представників сторін:

позивача: Дригайло В.М. (особисто), Прохорова М.В. (адвокат)

відповідача: Навроцький Д.М. (адвокат)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Слюсарчук Наталії Володимирівни на рішення Господарського суду Хмельницької області від 11 липня 2022 року у справі №924/1083/21 (повний текст складено 25 липня 2022 року, суддя Смаровоз М.В.)

за позовом фізичної особи-підприємця Дригайла Володимира Миколайовича

до фізичної особи-підприємця Слюсарчук Наталії Володимирівни

про зобов`язання виконати умови договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 11 липня 2022 року у справі №924/1083/21 задоволено позов фізичної особи-підприємця Дригайла Володимира Миколайовича до фізичної особи-підприємця Слюсарчук Наталії Володимирівни про зобов`язання виконати умови договору. Зобов`язано фізичну особу-підприємця Слюсарчук Наталію Володимирівну ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) виконати свої зобов`язання (за укладеним між фізичною особою-підприємцем Дригайлом Володимиром Миколайовичем та фізичною особою-підприємцем Слюсарчук Наталією Володимирівною договором поставки №09/09-01 від 09 вересня 2019 року) в частині вчинення дій щодо прийняття, відповідно до умов означеного договору, товару (комплекту обладнання для виробництва коктейльних трубочок з рослинної сировини: ванна для замочування в розчині з касетами - 6 шт., стіл сортувальний - 1 шт., шафа для сушки з використанням теплового насосу - 1 шт.) відповідно до умов специфікації №1 від 09 вересня 2019 року до укладеного між фізичною особою-підприємцем Дригайлом Володимиром Миколайовичем та фізичною особою-підприємцем Слюсарчук Наталією Володимирівною договору поставки №09/09-01 від 09 вересня 2019 року.

Присуджено до стягнення з фізичної особи-підприємця Слюсарчук Наталії Володимирівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь фізичної особи-підприємця Дригайла Володимира Миколайовича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 2270 грн. відшкодування судового збору.

Вказане рішення мотивоване тим, що на підтвердження виконання своїх грошових договірних зобов`язань представником відповідача надано, зокрема, копії квитанцій від 11 вересня 2019 року на суму 214208 грн., від 21 жовтня 2019 року на суму 140800 грн., від 19 січня 2021 року на суму 711 грн. При цьому суд, поеликаючись на зміст наявних у матеріалах справи письмових звернень, вважає, що покупець без достатніх підстав зволікає з прийняттям товару. Посилання відповідача на те, що позивачем жодним належним доказом не доведено факту готовності товару до передання, не може бути підставою для відмови у позові, оскільки позивачем заявлено вимогу про зобов`язання відповідача виконати свої зобов`язання (за укладеним між фізичною особою-підприємцем Дригайлом Володимиром Миколайовичем та фізичною особою-підприємцем Слюсарчук Наталією Володимирівною договором поставки №09/09-01 від 09 вересня 2019 року) в частині вчинення дій щодо прийняття не будь-якого товару, а такого, що відповідає умовам означеного договору (що підлягає відповідному з`ясуванню безпосередньо перед переданням товару, однак, після визначення конкретного часу прийняття товару на стадії виконання судового рішення).

Не погодившись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач - фізична особа-підприємець Слюсарчук Наталія Володимирівна звернулась до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 11 липня 2022 року у справі №924/1083/21 та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що незважаючи на факт повного виконання фізичною особою-підприємцем Слюсарчук Н.В. зобов`язань за договором поставки №09/09-01 від 09 вересня 2019 року та специфікації до нього, позивач свої зобов`язання не виконав, товар не поставив та до виконання умов договору не приступив. Після спливу строку для постачання товару визначеного у специфікації №1 до Договору 22 квітня 2021 року відповідач у зв`язку із невиконанням позивачем договірних зобов`язань надіслала досудову претензію. 02 травня 2021 року на адресу відповідача надійшов лист від ФОП Дригайло В.М., датований 15 квітня 2021 року, у якому останній зазначив, що нібито він робить все можливе з його сторони для виконання умов договору, а ФОП Слюсарчук Н.В. порушує зобов`язання та не приймає товар. Додатково надіслав акт виконаних робіт та видаткову накладну для підписання. У зв`язку із невиконанням умов договору 07 травня 2021 року відповідач направила лист- відповідь на лист позивача від 15 квітня 2021 року із вимогою про повернення грошових коштів. 08 травня 2021 року даний лист було отримано відповідачем. 10 травня 2021 року відповідачем було отримано лист від позивача датований 06 травня 2021 року у якому останній зазначає про необхідність повідомлення засобами поштового зв`язку за 10 днів до прибуття представника відповідача для отримання товару та виконання умов договору. 19 травня 2021 року відповідачем на адресу позивача направлено лист-відповідь на лист від 06 травня 2021 року, у якому зазначили про готовність отримати товар та вказали місце постачання товару. Вказаний лист було отримано позивачем 20 травня 2021 року. 27 травня 2021 року відповідачем було отримано лист від позивача датований 21 травня 2021 року, у якому останній зазначає, про передання товару за адресою село Петропавлівське, Бориспільський район, Київська область та просить повідомити його за 10 днів до прибуття представника за отримання товару. 09 червня 2021 року відповідачем на адресу позивача направлено лист-відповідь на лист від 21 травня 2021 року, у якому повторно зазначили про готовність отримати товар та повідомили, що 24 червня 2021 року об 12:00 за адресою село Петропавлівське, Бориспільський район, Київська область прибудуть уповноважені представники відповідача для отримання товару. Однак, даний лист позивачем отриманий не був. Так, 24 червня 2021 року о 12 годині 00 хвилин представники фізичної особи-підприємця Слюсарчук Наталії Володимирівни прибули за визначеною адресою для прийняття товару. Проте, ані фізична особа-підприємець Дригайло В.М., ані його представники, за вказаною адресою не прибули, товар не поставили, про що було складено відповідний акт. У зв`язку з цим, 09 липня 2021 року відповідач надіслала позивачу претензію щодо ухилення від постачання товару за договором поставки із оригінальним примірником акта про відсутність постачання товару № 24/06-21 від 24 червня 2021 року та вимогою забезпечити поставку товару 31 липня 2021 року о 12 годині 00 хвилин за такою ж самою адресою. Зазначена претензія від 09 липня 2021 року була отримана відповідачем 23 липня 2021 року, проте 31 липня 2021 року ані останній, ані його представники повторно не прибули за вказаною адресою, товар не поставили, про що було складено акт № 31/07-21. З огляду на зазначене, 06 серпня 2021 року позивач надіслала відповідачу повторну претензію щодо ухилення від постачання товару за Договором поставки із оригінальним примірником Акта про відсутність постачання товару №31/07-21 від 31 липня 2021 року та вимогою повернути грошові кошти у сумі 355719,00 грн., сплачені останньою на виконання умов. Повторна претензія була отримана Відповідачем 18 серпня 2021 року. З наведеного слідує, що саме позивач не належним чином виконував свої обов`язки за договором щодо поставки товару. При цьому будь-яких доказів, які свідчили про те, що саме відповідач ухиляється від отримання товару позивачем не надано, й навпаки у матеріалах справи наявні докази, що саме відповідач наполягає на переданні товару, а позивач ніяким чином не може його передати та постійно ухиляється від виконання свого обв`язку за Договором.

Апелянт звертає увагу колегії суддів, що судом першої інстанції у судовому рішенні зазначено докази, які відсутні у матеріалах справи, а саме письмове звернення від 15 квітня 2019 року та від 22 грудня 2020 року (перша претензія); між сторонами склалася довготривала переписка із складанням додаткових документів, які судом у судовому рішенні не відображені й оцінка кожному з доказів не надана; судом у рішенні не вказано, які докази чи аргументи відповідача у справі не взяті до уваги та по якій причині; з тексту судового рішення в мотивувальній частині, взагалі не зрозуміло та необгрунтовано, як суд після дослідження перелічених доказів прийшов до висновків про задоволення судового рішення.

Скаржник зазначає, що під час апеляційного розгляду справи перевірці та встановленню підлягають наступні обставини: наявність та готовність товару у відповідності до умов Договору та Специфікації, в тому числі щодо якості; наявність документів, які мають бути передані разом із товаром; повідомлення позивачем відповідача у строки визначені специфікацією про отримання товару; обізнаність відповідача у справі про поставку товару, місце постачання час та дату; чи відбулася поставка товару позивачем у строки визначені договором та специфікацією; відмова відповідача у справі від отримання товару або його ухиляння від його отримання, у зв`язку з чим, права позивача були порушені й останній був змушений звернутися до суду.

Апелянт зазначає, що факт належного виконання відповідачем у справі свого обов`язку по прийняттю товару напряму залежить від позивача у справі, який мав би повідомити про це. З аналізу даного письмового доказу (лист від 15 квітня 2021 року) слідує, що позивач не повідомляв відповідача у справі про поставку товару, а просить отримати товар та направляє видаткову накладну.

Крім того, судом першої інстанції взагалі не перевірявся факт наявності товару та можливості його прийняття відповідачем в натурі. Позовні вимоги стосувалися саме зобов`язання відповідача прийняти відповідний товар, а не вчинити дії щодо прибуття для отримання товару, як це визначено в тексті судового рішення. Висновки суду наведені у 2 абзаці на сторінці 3 оскаржуваного рішення, суперечать один одному.

Листом №924/1083/21/4535/22 від 18 серпня 2022 року матеріали справи витребувано з Господарського суду Хмельницької області.

22 серпня 2022 року матеріали справи №924/1083/21 надійшли до апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25 серпня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Слюсарчук Наталії Володимирівни на рішення Господарського суду Хмельницької області від 11 липня 2022 року у справі №924/1083/21 та призначено дату судового засідання на 12 жовтня 2022 року.

06 жовтня 2022 року від представника апелянта - адвоката Навроцького Дмитра Миколайовича надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Від позивача - фізичної особи-підприємця Дригайла М.В, надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12 жовтня 2022 року розгляд апеляційної скарги відкладено на 26 жовтня 2022 року.

26 жовтня 2022 року від фізичної особи-підприємця Дригайла М.В. надійшли пояснення у справі, у яких заявник зазначає, що матеріалами справи підтверджено постійні ухиляння відповідача від виконання взятого на себе зобов`язання щодо отримання поставки товару, а саме: 1. Постійне ухиляння від прибуття за товаром (коли заявник повідомляв представників ФОП Слюсарчук Н. В. усно та надсилав свілини в додатку "Вайбер", що товар готовий. Умовами укладеного між нами Договору було передбачено можливість обмінюватись повідомленнями не лише за допомогою поштового зв`язку (пункт 11. 9 Договору); 2. ФОП Слюсарчук Н.В. змусила позивача продати частку в ТОВ "Органік торг" в обмін на підписання актами по суті обманним шляхом. 3. Відповідач викупивши частку ТОВ "ОРГАНІК ТОРГ" та не виконавши грошові зобов`язання за Договором поставки листом 22 грудня 2020 року відмовилась від приймання товару за Договором поставки. Хоча строк поставки ще не настав та затягувався в зв`язку із не виконанням відповідачем взятих не себе грошових зобов`язань. 4. Відповідач то повністю відмовлялась від отримання поставки товару то погоджувалась на відмінних від умов Договору умовах, а саме змінюючи місце поставки при цьому зміни до умов Договору та Специфікації не вносилися.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26 жовтня 2022 року розгляд апеляційної скарги у справі №924/1083/21 відкладено на 16 листопада 2022 року.

В судовому засіданні 16 листопада 2022 року, яке проводилось в режимі відеоконференції, було заслухано пояснення представників відповідача та позивача, які повністю підтримали вимоги і доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення - скасувати.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 09 вересня 2019 року між фізичною особою-підприємцем Дригайлом В.М., постачальником, та фізичною особою-підприємцем Слюсарчук Н.В., покупцем, було укладено договір поставки №09/09-01, відповідно до умов якого, постачальник зобов`язується передати у власність товар, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату (пункт 1.1. договору).

Найменування, одиниця виміру і загальна кількість товару, що підлягає поставці, ціна за одиницю товару, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), умови та строки поставки визначається сторонами в специфікації до договору, яка є додатком та невід`ємною частиною договору (пункт 1.2. договору).

Відповідно до пункту 3.1. договору терміни передачі покупцеві товару погоджуються та визначаються сторонами у специфікації, що становлять невід`ємну частину цього договору.

Підставою передачі товару постачальником покупцеві є здійснення сторонами розрахунків по цьому договору у відповідності до розділу 5 договору та порядку, зазначеному у специфікаціях (пункт 3.3. договору).

Розділом 4 договору передбачено умови поставки, а саме: умови, строки поставки товару вказуються у специфікаціях, що є невід`ємними частинами цього договору; постачальник зобов`язаний повідомити покупця про поставку товару та надати покупцеві видаткову накладну, поставка товару вважається здійсненою постачальником в момент передачі товару покупцю, що підтверджується підписанням акта прийому-передачі товару та видаткової накладної; умови доставки товару визначаються в специфікації.

Розділом 6 договору передбачено порядок розрахунків за договором, а саме: розрахунки здійснюються в безготівковій формі у відповідності до специфікації; оплата товару здійснюється шляхом переказу покупцем грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, що визначений у цьому договорі у порядку і у відповідності до умов, визначених у специфікації; покупець зобов`язаний здійснити оплату вартості товару шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 робочих днів від дати підписання договору, якщо інше не визначено сторонами в специфікації; датою оплати товару покупцем вважається дата надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Як передбачено пунктами 10.1., 10.2. договору договір діє протягом року з моменту підписання, а щодо взаєморозрахунків сторін - до повного виконання зобов`язань по проведенню взаєморозрахунків.

Відповідно до пункту 11.9. договору, сторони дійшли згоди про те, що в процесі виконання цього договору сторони можуть обмінюватися інформацією та документами за допомогою факсового, телефонного, телеграфного, поштового зв`язку, кур`єрської доставки, а також електронної пошти. Факсові копії документів матимуть юридичну силу до моменту обміну їх оригіналами.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що до матеріалів справи долучено копію договору поставки не підписану ФОП Слюсарчук Н.В., водночас під час з`ясування обставин справи представник відповідача підтвердив укладення договору та наявність правовідносин між сторонами спору саме на його підставі та умовах.

09 вересня 2019 року було укладено специфікацію №1 до договору поставки № 09/09-01 від 09 вересня 2019 року, в якій погоджено, що поставка товару (комплекту обладнання для виробництва коктейльних трубочок з рослинної сировини: ванна для замочування в розчині з касетами - 6 шт., стіл сортувальний - 1 шт., шафа для сушки з використанням теплового насосу - 1 шт.) здійснюється протягом 90 днів з моменту отримання оплати; умовами поставки є базисна умова постачання Обладнання - Ex-works за адресою: с. Петропавлівське, Бориспільський район, Київська обл., відповідно до вимог Міжнародних правил "Інкотермс-2010"; вартість товару становить 355719 грн.

На підтвердження виконання своїх грошових договірних зобов`язань представником відповідача надано, зокрема, копії квитанцій від 11 вересня 2019 року на суму 214208 грн., від 21 жовтня 2019 року на суму 140800 грн., від 19 січня 2021 року на суму 711 грн.

15 квітня 2021 року позивач направив відповідачу повторне повідомлення про поставку товару разом із видатковою накладною №1 від 17 січня 2020 року та акт приймання-передачі товару.

22 квітня 2021 року відповідач направила позивачу повторну досудову претензію.

У зв`язку із невиконанням умов Договору 07 травня 2021 року відповідач направила лист відповідь на лист позивача від 15 квітня 2021 року із вимогою про повернення грошових коштів.

10 травня 2021 року відповідачем було отримано лист від позивача датований 06 травня 2021 року, у якому останній зазначає про необхідність повідомлення засобами поштового зв`язку за 10 днів до прибуття представника відповідача для отримання товару та виконання умов договору.

19 травня 2021 року відповідачем на адресу позивача направлено лист-відповідь на лист від 06 травня 2021 року, у якому зазначили про готовність отримати товар та вказали місце постачання товару.

27 травня 2021 року відповідачем було отримано лист від позивача, датований 21 травня 2021 року, у якому останній зазначає про передання товару за адресою село Петропавлівське, Бориспільський район, Київська область та просить повідомити його за 10 днів до прибуття представника за отримання товару.

09 червня 2021 року відповідачем на адресу позивача направлено лист-відповідь на лист від 21 травня 2021 року, у якому повторно зазначили про готовність отримати товар та повідомили, що 24 червня 2021 року об 12:00 за адресою село Петропавлівське, Бориспільський район, Київська область прибудуть уповноважені представники Відповідача для отримання товару.

09 липня 2021 року відповідач надіслала позивачу претензію щодо ухилення від постачання товару за Договором поставки із оригінальним примірником Акта про відсутність постачання товару №24/06-21 від 24 червня 2021 року та вимогою забезпечити поставку товару 31 липня 2021 року о 12 годині 00 хвилин за такою ж самою адресою.

31 липня 2021 року представниками відповідача було складено акт №31/07-21 про відсутність постачання товару.

Матеріали справи також містять: засвідчені копії акта прийому-передачі товару до договору поставки №09/09-01 від 09 вересня 2019 року; видаткової накладної №1 від 17 січня 2020 року, заяву свідка Фурманчука О.В.

Враховуючи викладені обставини, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що покупець без достатніх підстав зволікає з прийняттям товару, а тому заявлена вимога про зобов`язання відповідача виконати свої зобов`язання (за укладеним між фізичною особою-підприємцем Дригайлом Володимиром Миколайовичем та фізичною особою-підприємцем Слюсарчук Наталією Володимирівною договором поставки №09/09-01 від 09 вересня 2019 року) в частині вчинення дій щодо прийняття не будь-якого товару, а такого, що відповідає умовам означеного договору підлягає задоволенню.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у частині другій статті 16 Цивільного кодексу України, який не є вичерпним.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Отже захист порушених прав - це передбачені законом, договором чи визначені судом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Спосіб захисту порушеного права обирається позивачем. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Обраний позивачем спосіб захисту повинен здійснюватися у спосіб, встановлений умовами договору, положеннями чинного законодавства у відповідних правовідносинах, має забезпечувати реальний захист і відновлення порушеного права та можливість виконання прийнятого судового рішення в процедурі виконавчого провадження.

Порушені право та/або інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, з`ясовує, чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 жовтня 2017 року у справі №914/1128/16 та Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі №912/1856/16.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі №917/467/17, від 25 червня 2018 року у справі №910/24249/16, від 17 липня 2018 року у справі №910/237/18, від 14 серпня 2018 року у справі №910/1972/17, від 23 травня 2019 року у справі №920/301/18, від 25 червня 2019 року у справі №922/1500/18 та інших.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, потрібно виходити із його ефективності, а це означає, що вимога про захист права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування (постанови Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі №438/887/16-ц, від 18 травня 2022 року у справі №921/199/20).

Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам (постанови Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі №910/18962/20 (пункт 5.14), від 18 травня 2022 року у справі №921/199/20 (пункт70).

Правову природу правовідносин, що склалися між сторонами слід кваліфікувати як правовідносини змішаної форми, що поєднують умови договору поставки та договору підряду. Оскільки позивач є не лише постачальником у відносинах, що склалися між сторонами, але й стороною, яка виготовляє Товар, що є предметом договору поставки. Водночас укладеним між сторонами є договір поставки, яким не передбачено будь яких умов, що характерні для договорів підряду.

За загальним правилом, що визначено ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. (ст.ст. 656, 662-664, 689 ЦК України).

Умовами договору, укладеного між сторонами, погоджено, що постачальник зобов`язується передати у власність товар, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити оплату.

Умови поставки вказуються у специфікаціях, що є невід`ємною частиною договору. Постачальник зобов`язаний повідомити покупця про поставку товару та надати покупцеві видаткову накладну. Поставка товару вважається здійсненою постачальником в момент передачі товару покупцю, що підтверджується підписанням акта прийому передачі товару та видаткової накладної. Умови доставки визначаються у специфікації (п.п. 1.1, 4.1-4.4 договору).

Специфікацією визначено базисною умовою постачання обладнання Ex-works с. Петропавлівське, Бориспільський район, Київської області, відповідно до Міжнародних правил "Інкотермс-2010".

Строк поставки 90 календарних днів з моменту отримання оплати з правом дострокової поставки.

Отже умовами договору та специфікації погоджено отримання товару, визначеного в договорі, на умовах попередньої оплати.

Факт здійснення оплати з просточенням термінів підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами. Сторонами також не заперечується, що строк постачання (отримання) товару настав з 19.04.2021 (90 календарних днів після повної оплати, яка була проведена 19.01.2021).

Частиною 1 статті 664 ЦК України визначено, що товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

З матеріалами справи, зокрема листів від 15.04.21, 06.05.21, 17.05.21, 21.05.21 (які, враховуючи відповіді, отримані відповідачем), вбачається, що позивач стверджує про готовність обладнання до відправки ще з січня 2020 року, про що поввдомлений відповідач, а тому, беручи до уваги, що сторонами погодженно базисну умову поставки EXW с. Петропавлівське Бориспільський район Київська область та у відповідності до вимог ч. 1 ст. 664 ЦК України, товар слід вважати наданим у розпорядження відповідача.

Суд критично оцінює твердження відповідача у претензії від 22.04.21, листі від 07.05.21 про відсутність поставки товару, оскільки за умовами договору, поставка товару передбачає його надання у розпорядження покупця у визначеному місці, визначення місця поставки зазначено у специфікації, що підписана сторонами.

Щодо предмету позову та способу захисту, суд зазначає наступне.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Позивач предметом даного позову визначає примусове виконання обов`язку в натурі, зокрема просить суд зобов`язати відповідача виконати взяті на себе зобов`язання за договором поставки та отримати товар (комплект обладнання для виробництва коктельних трубочок з рослинної сировивини) відповідно до умов специфікації 1.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. В даному спорі позивач підставою позову визначає умови договору.

Водночас позивач не обгрунтовує, на захист яких прав чи охоронюваного законом інтересу спрямованих даний позов та яким способом позивач захистить своє право, як постачальника товару.

Як встановлено судом, позивачем отримано оплату на товар, який мав бути поставлений, тобто матеріальних збитків позивач не поніс. Про інші порушені права невиконанням умов договору в частині отримання товару позивач не зазначає, а судом не встановлено.

У зв`язку з наведеним судова колегія зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді примусового виконання обов`язку в натурі застосовується у зобов`язальних правовідносинах у випадках, коли особа має виконати зобов`язання на користь позивача, але відмовляється від виконання останнього чи уникає його. Примусове виконання обов`язку в натурі має наслідком імперативне присудження за рішенням суду (стягнення, витребування тощо), і не спрямоване на підсилення вже існуючого зобов`язання, яке не виконується, способом його відтворення в резолютивній частині рішення суду аналогічно тому, як воно було унормовано сторонами у договорі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/16979/17.

У даному випадку спосіб захисту щодо присумового виконання обов`язку в натурі за фактом повної оплати товару, у розумінні ст. 16 ЦК України, повинен застосовуватися покупцем за договором купівлі-продажу, поставки.

На переконання суду, позивач, звертаючись з позовом, не визначив змісту порушеного права та характеру порушення, не вказав на негативні наслідки, спричинені йому особисто неотриманням товару відповідачем, що вказує на відсутність порушеного права та є підставою для відмови в позові.

Водночас, аналізуючи відносини сторін у справі, суд дійшов висновку, що обидві сторони діють всупереч укладеного між ними договору та не з метою досягнення мети, передбаченої ним.

Тривалі переписки між сторонами про можливість та спосіб отримання товару, не підкріплені жодними іншими діями сторін та свідчать про неможливість або небажання сторін узгодити дату час та місце отримання товару на умовах Ex-works.

Надання відповідачем акта про відсутність постачання товару, складеного в односторонньому порядку (виключно представниками останнього), вимоги щодо відмови від отримання товару у зв`язку з відсутністю потреби у товарі у листі від 22.12.20, твердження про готовність його отримати у листі від 06.05.21 та листі від 09.06.21, не може свідчити про добросовісну поведінку відповідача та вчинення дій щодо отримання товару, аналогічно, як надсилання позивачем видаткової накладної та акта прийому передачі товару без фізичної передачі такого товару не є діями, які визначені умовами договору, оскільки договором передбачено підписання акта та видаткової накладної в момент передачі товару (п.4.3 договору).

Разом з тим, укладаючи угоду, сторони повинні керуватись внутрішнім критерієм, добросовісністю, по відношенню до контрагента (вчиняти дії таким чином, щоб при цьому не завдавалася шкода, унеможливити укладення зобов`язання на засадах обману, насильства, зловживання довірою, дотримуватись правової поведінки суб`єктів зобов`язання, вчиняти всі залежні від сторони зобов`язання дії щодо належного виконання зобов`язання та непорушення прав інших осіб) і дотримуватись зовнішніх критеріїв, справедливості та розумності, що виражається в рівному юридичному масштабі поведінки й у співмірності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. Тобто кожна сторона у виконанні цивільно-правових зобов`язань повинна дотримуватись такої процесуальної поведінки, яка б виключала необ`єктивні (упереджені, несправедливі) дії сторін зобов`язання стосовно одна одної (Постанова ВС у справі справа № 761/41709/17 від 17.04.2019).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Згідно пункту 6 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Тлумачення як статті 3 Цивільного кодексу України загалом, так і пункту 6 статті 3 Цивільного кодексу України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що "як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав".

Досліджуючи обставини справи, колегією суддів було встановлено, що позов фізичною особою-підприємцем Дригайлом В.М. подано на захист порушеного зобов`язання за договором поставки, негативні наслідки чого проявляються у тому, що в межах справи №910/16730/21, яка перебуває у провадженні Господарського суду м.Києва, фізичною особою-підприємцем Слюсарчук Н.В. нараховуються штрафні санкції за непередання обладнання позивачем у даній справі та обладнання, яке є предметом договору поставки займає значну площу використовуваного фізичною особою-підприємцем Дригайлом В.М. приміщення, що перешкоджає здійсненню господарської діяльності.

На переконання суду у справі, що переглядається, вбачається, що позов подано не з метою захисту порушеного права і досягнення цілей судочинства, а з метою збирання доказів та встановлення преюдиційних обставин для вирішення іншої справи між тими ж сторонами, яка перебуває у провадженні Господарського суду міста Києва. Водночас усі аргументи сторін та докази на підтвердження вказаних у справі обставин, які виникли між сторонами в процесі виконання договору поставки, повинні бути предметом дослідження при розгляді справи № 910/16730/21.

Щодо тверджень фізичної особи-підприємця Дригайла В.М. (в усних поясненнях у судовому засіданні) про те, що обладнання, яке є предметом договору поставки та не отримується відповідачем у даній справі займає значну площу використовуваного фізичною особо-підприємцем Дригайлом В.М. приміщення, що перешкоджає здійсненню господарської діяльності, колегія суддів зауважує, що позивач на підтвердження вказаного не надав жодного доказу щодо розміру обладнання, місця його розміщення, винаймання приміщення для зберігання, неможливості здійснення господарської діяльності, як і не підтвердив неможливості передання даного обладнання на зберігання третій особі з подальшим правом вимагати у відповідача відшкодування відповідних витрат за зберігання у разі ухилення від отримання товару.

Водночас суд вважає неспроможними твердження відповідача, що під час апеляційного розгляду справи перевірці та встановленню підлягають наступні обставини: наявність та готовність товару у відповідності до умов Договору та Специфікації, в тому числі щодо якості; наявність документів, які мають бути передані разом із товаром, оскільки дані обставини повинні доводитися безпосередньо сторонами, зокрема відповідач повинен здійснювати отримання товару та перевірку його за якістю та надати відповідні докази суду для їх оцінки; доводити необхідність передачі документів на товар та узгодженість такої вимоги з умовами договору.

Згідно з частинами 1, 3 статті 74 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За статтею 86 ГПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У разі, якщо за результатами оцінки наданих сторонами доказів суд дійде висновків, що такі докази не підтверджують обставин, на які сторони посилаються, суд не зобов`язаний у відповідному рішенні зазначати перелік таких доказів та вказувати окремо щодо кожного відомості, які не можуть бути встановлені.

Ненадання у судовому рішенні детальної оцінки кожному відхиленому судом доказу як такого, що не підтверджує фактів і обставин саме по собі не означає, що такі докази не були досліджені під час розгляду справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з прийняттям нового про відмову у задоволені позовної вимоги.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Слюсарчук Наталії Володимирівни на рішення Господарського суду Хмельницької області від 11 липня 2022 року у справі №924/1083/21 задовольнити.

Рішення Господарського суду Хмельницької області від 11 липня 2022 року у справі №924/1083/21 скасувати. Прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Дригайла Володимира Миколайовича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь фізичної особи-підприємця Слюсарчук Наталії Володимирівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 3405 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №924/1083/21 повернути до Господарського суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений "29" листопада 2022 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...