ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

"21" листопада 2022 р. Справа№ 910/4528/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Корсака В.А.

при секретарі судового засідання Нікітенко А.В.

за участю представників

від позивача: не з`явився,

від відповідача: Савенок В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МАШІНТЕХ»

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2022 (повний текст рішення

у справі №910/4528/22 (суддя Карабань Я.А.)

за позовом Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАШІНТЕХ»

про стягнення 516 060,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Львівський бронетанковий завод» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАШІНТЕХ» про стягнення суми грошових коштів у розмірі 516 060, 00 грн, з яких: 318 660, 00 грн пеня та 197 400, 00 грн штраф.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на неналежне виконання відповідачем свого зобов`язання за договором поставки №11658355 від 01.06.2021, в частині повної та своєчасної поставки обладнання з посиланням на ст. 526 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 193, 218 Господарського кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.08.2022 у справі №910/4528/22 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «МАШІНТЕХ» на користь Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» 191 196,00 грн пені, 118 440,00 грн штрафу та 7 740,90 грн судового збору. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

При ухваленні вказаного рішення судом першої інстанції було зазначено, що позивач оплатив відповідачу 50% попередньої оплати у сумі 1 410 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 09.06.2021 № 1432, 90-то денний строк поставки обладнання передбачений п. 2.2 договору поставки №11658355 від 01.06.2021 сплив 08.09.2021. 31.12.2021 відповідач поставив позивачу обладнання, що підтверджується видатковою накладною №1240 від 31.12.2021, тобто з пропуском у 113 днів. Суд першої інстанції здійснивши розрахунок штрафу та пені дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу у розмірі 197 400,00 грн та пені розмірі 318 660,00 грн. Суд першої інстанції щодо доводів відповідача проте, що прострочення поставки обладнання відбулось не з його вини зазначив, строк поставки обладнання настав 08.09.2021, а в матеріалах справи відсутні докази повідомлення відповідачем протягом 10-ти днів позивача про настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), з дати їх настання та звернення до торгово-промислової палати для посвідчення таких обставин, відповідно до 8.4. договору поставки №11658355 від 01.06.2021. Таким чином, відповідач втратив своє право посилатись на форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Суд першої інстанції з урахуванням заяви відповідача про зменшення штрафних санкцій дійшов висновку про часткове зменшення розміру пені та штрафу на 40%, а саме стягнув з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 191 196,00 грн та штраф у розмірі 118 440,00 грн, посилаючись на виконання відповідачем зобов`язання за договором поставки обладнання та те, що на території України введено воєнний стан, який триває дотепер, а стягнення з останнього значних сум штрафів від час військового стану може призвести до негативних наслідків для підприємства.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «МАШІНТЕХ» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2022 у справі №910/4528/22 частково, а саме: в частині задоволених позовних вимог Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод», і ухвалити нове рішення, яким зменшити до 20% ціни позову, розмір суми пені та штрафу, які підлягають виплаті Державному підприємству «Львівський бронетанковий завод», в іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2022 у справі №910/4528/22 залишити без змін.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не у повній мірі враховано наведені відповідачем обставин, які дають підстави значно зменшити розмір пені та штрафу у порядку ст. 233 Господарського кодексу України. Також скаржник зазначає, що прострочення поставки обладнання відбулось не з його вини, про що зазначено у висновку Чернігівської регіональної Торгово-промислової палати України № ЧК-837 від 22.12.2021.

Відповідач зазначає, що стягнення пені у розмірі 191 196,00 грн та штрафу у розмірі 118 440,00 грн є для нього надмірним тягарем, в для позивача натомість є джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків.

Також апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що позов заявлено під час військової агресії російської федерації проти України, що тим самим об`єктивно створює додатковий фінансовий тягар на відповідача.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МАШІНТЕХ» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Владимиренко С.В., судді: Євсіков О.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2022 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/4528/22. Відкладено розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «МАШІНТЕХ» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2022 у справі №910/4528/22.

Матеріали справи №910/4528/22 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 28.09.2022.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/3143/22 від 04.10.2022 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, обґрунтоване перебуванням судді Євсікова О.О., який не є головуючим (суддею-доповідачем) на лікарняному.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МАШІНТЕХ» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Владимиренко С.В., судді: Пономаренко Є.Ю., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «МАШІНТЕХ» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2022 у справі №910/4528/22 та призначено розгляд справи у судовому засіданні на 24.10.2022 на 10 год. 30 хв. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2022 у справі №910/4528/22 на час апеляційного провадження. Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання, пояснення до 21.10.2022.

17.10.2022 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду, засобами поштового зв`язку, від директора Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» надійшла заява про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2022 відмовлено Державному підприємству «Львівський бронетанковий завод» у задоволенні заяви про розгляд справи у режимі відеоконференції у справі №910/4528/22.

20.10.2022 від позивача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, за яким позивач просить суд апеляційної інстанції залишити рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2022 у справі №910/4528/22 без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, посилаючись на те, що судом першої інстанції було обґрунтовано зменшено розмір штрафних санкцій на 40 %. Також позивач зазначає, що відповідач не довів відсутність своєї вини у зв`язку із порушенням котрагентом - ТОВ «ЕКСПЕРТ ТУЛС» умов договору поставки №21-033. Щодо висновку Чернігівської регіональної торгово-промислової палати України, то відповідачем не було дотримано строків, передбачених умовами Договору для повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин.

Крім того, як зазначає позивач, порушення відповідачем умов Договору щодо несвоєчасної поставки обладнання спричинило наслідки у вигляді неможливості виконання позивачем контракту та державного оборонного замовлення у встановлені строки.

Щодо подання позову під час військової агресії російської федерації проти України, то договірні відносини між позивачем та відповідачем виникли до введення на території України воєнного стану, а зобов`язання мало бути виконане 08.09.2021.

Судове засідання 24.10.2022 не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючої судді Владимиренко С.В. у відпустці з 24.10.2022 по 26.10.2022.

25.10.2022 від позивача на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без участі його представника.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2022 розгляд апеляційної скарги у справі №910/4528/22 призначено на 21.11.2022 о 10 год. 30 хв.

Представник відповідача у судовому засіданні 21.11.2022 підтримав вимоги та доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2022 у справі № 910/4528/22 частково, а саме: в частині задоволених позовних вимог Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод», і ухвалити нове рішення, яким зменшити до 20% ціни позову, розмір суми пені та штрафу, які підлягають виплаті Державному підприємству «Львівський бронетанковий завод», в іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2022 у справі № 910/4528/22 залишити без змін.

Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, 01.06.2021 між позивачем (надалі - покупець) та відповідачем (надалі - постачальник) укладено договір поставки №11658355 (надалі - Договір), за умовами п. 1.1. постачальник зобов`язується поставити у визначений термін у власність покупцю прецизійний профільно-плоско шліфувальний верстат JL- 2550CNС-H, код класифікатора ДК 021:2015 - 42630000-1 - Металообробні верстати, (надалі - «обладнання») та здійснити пусконалагоджувальні роботи обладнання.

Відповідно до пунктів 1.2., 1.3. Договору покупець зобов`язується прийняти поставлене постачальником обладнання та оплатити його на умовах цього договору. Найменування, номенклатура, вартість, кількість, технічні характеристики обладнання вказуються в специфікаціях на нього (додаток №1 до Договору), які є невід`ємною частиною Договору. Обладнання, що поставляється за Договором повинно бути новим, не раніше 2020 року випуску, яке не використовувалося раніше постачальником або іншими особами.

Згідно пунктів 1.5., 1.6. Договору обладнання поставляється відповідно до вимог контракту від 12.12.2018 № 35 на виконання робіт за державним оборонним замовленням (надалі - контракт), укладеного між покупцем та Державним підприємством «Український центр «Безпека». Контракт, зазначений в п.1.5. цього Договору реалізується на виконання постанови КМУ від 14.02.2018 №91-2 «Питання державного оборонного замовлення на 2018-2020 роки» та наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 04.05.2018 року № 44-ДСК про внесення покупця до «Реєстру виробників продукції, робіт і послуг оборонного призначення, закупівля яких становить державну таємницю».

Пунктом 2.1. Договору встановлено, що обладнання поставляється на умовах DDP відповідно до Міжнародних правил тлумачення торгових термінів «ІНКОТЕРМС» Міжнародної торгової палати (в редакції 2010), пункт поставки - Україна, 79031, м. Львів, вул. Стрийська, 73, Державне підприємство «Львівський бронетанковий завод».

У пункті 2.2. Договору сторони погодили, що постачальник, протягом 90 календарних днів з дати отримання ним попередньої оплати в порядку, передбаченому розділом 4 цього договору, зобов`язаний поставити обладнання покупцю.

Пунктом 2.4. Договору встановлено, що датою виконання зобов`язань постачальника щодо поставки покупцю обладнання є дата оформлення та підписання сторонами видаткової накладної.

Відповідно до п. 4.1. Договору ціна договору вказується в специфікаціях на обладнання, що є невід`ємною частиною договору, та становить 2 820 000, 00 грн, у т.ч. ПДВ. У ціну договору входить його поставка постачальником та здійснення відповідних пусконалагоджувальних робіт обладнання.

Згідно п. 4.2. Договору покупець здійснює платежі по договору в наступному порядку:

- 50% від вартості обладнання, вказаного в пункті 4.1. цього договору, в якості попередньої оплати, протягом 5-ти банківських днів з моменту отримання рахунку від постачальника;

- 30% від вартості обладнання, вказаного в пункті 4.1. цього договору, протягом 15-ти банківських днів після отримання обладнання та підписання сторонами видаткової накладної;

- 20% від вартості обладнання, вказаного в пункті 4.1. цього договору, протягом 30-ти банківських днів після підписання сторонами акту виконаних пусконалагоджувальних робіт та після обов`язкової реєстрації постачальником податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 4.3. Договору оплата за цим договором здійснюється покупцем у безготівковій формі в національній валюті України відповідно до реквізитів банківських рахунків постачальника, вказаних у договорі.

У пункті 7.2. Договору сторони погодили, що в разі прострочення постачальником терміну поставки покупцю обладнання, встановленого пунктом 2.2. договору, постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1% від вартості непоставленого (недопоставленого) обладнання за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів - додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості непоставленого (недопоставленого) обладнання. Нарахування неустойки проводиться протягом усього періоду прострочення виконання терміну зобов`язання постачальника, встановленого пунктом 2.2. договору незалежно від його тривалості.

Пунктами 8.1., 8.2. Договору встановлено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором у разі виникнення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які не існували під час укладання договору та виникли незалежно від волі сторін. Сторони домовились, що під «форс-мажорними обставинами» розуміються обставини непереборної сили, визначені у пункті 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні».

Згідно п. 8.3. Договору сторона, для якої склались форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), зобов`язана не пізніше десяти днів з дати їх настання письмово (шляхом направлення цінного листа з описом вкладення та повідомленням про вручення) інформувати іншу сторону про настання таких обставин та про їх наслідки. Документом, яким посвідчуються форс-мажорні обставини є сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України або регіональною торгово-промисловою палатою. Аналогічні умови застосовуються стороною в разі припинення дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) та їх наслідків.

Відповідно до п. 8.4. Договору неповідомлення/несвоєчасне повідомлення стороною, для якої склались форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), іншу сторону про їх настання або припинення веде до втрати права сторони посилатись на такі обставини як на підставу, що звільняє її від відповідальності за невиконання/несвоєчасне виконання зобов`язань за цим договором.

Згідно п. п. 10.1., 10.2. Договору цей договір вступає в силу з дати його підписання сторонами та діє до 31.12.2021. Якщо на момент закінчення терміну дії цього договору будь-яке зобов`язання сторін, яке не виконано, термін дії цього договору продовжується до моменту належного виконання зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.06.2021 відповідачем було виставлено позивачу рахунок на оплату обладнання за № 623 від 08.06.2021 на суму 2 820 000,00 грн (т.1 а.с. 22).

09.06.2021 позивачем оплачено відповідачу 50% попередньої оплати у сумі 1 410 000, 00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1432 від 09.06.2021 (т.1 а.с. 23).

Листом від 17.11.2021 за вих. № 2893 позивач звернувся до відповідача з проханням повідомити дату поставки обладнання за Договором.

18.11.2021 позивач звернувся до відповідача з претензією за вих. № 2909 про сплату штрафних санкцій за несвоєчасну поставку обладнання за Договором поставки № 11658355 від 01.06.2021.

Відповідач на лист позивача від 17.11.2021 за вих. № 2893 надав відповідь за вих. № 487 від 25.11.2021 у якій зазначив, що несвоєчасна поставка обладнання виникла не з його вини, а внаслідок дефіциту мікросхем, у результаті чого строки виготовлення верстатів значно перевищили заплановані та зобов`язувався поставити обладнання позивачу до 24.12.2021.

Судом першої інстанції встановлено, що 31.12.2021 відповідач поставив позивачу обладнання, що підтверджується видатковою накладною № 1240 від 31.12.2021, яка підписана обома сторонами без зауважень (т.1 а.с. 24).

25.01.2022 позивачем на адресу відповідача направлено претензію за вих. № 109 та 20.04.2022 претензію за вих. № 869 про сплату штрафу за прострочення поставки обладнання в загальному розмірі 516 060, 00 грн.

Відповідач надав відповідь на претензію за вих. № 118 від 03.06.2022, у якій повідомив, що несвоєчасна поставка обладнання відбулась не з його вини, а з причин того, що виробник обладнання затримує виробництво обладнання через затримки постачання деталей необхідних для виробництва обладнання та збільшення строків доставки через перезавантаження портів та надав висновок Чернігівської регіональної Торгово-промислової палати України за № ЧК-837 від 22.12.2021 про виникнення та існування істотної зміни обставин.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором поставки №11658355 від 01.06.2021 в частині своєчасної поставки товару, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача 318 660, 00 грн пені за період з 09.09.2021 по 30.12.2021 та 197 400,00 грн 7 % штрафу.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до норм ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На підставі укладеного між сторонами договору у відповідача виник обов`язок здійснити поставку товару, а у позивача - прийняти такий товар в обсязі, погодженому сторонами та оплатити його вартість.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначалось вище, пунктом 2.2. Договору сторонами погоджено, що постачальник протягом 90-то календарних днів з дати отримання ним попередньої оплати зобов`язаний поставити обладнання покупцю.

З наявних матеріалів справи вбачається, що позивачем 09.06.2021 оплачено відповідачу 50% попередньої оплати в сумі 1 410 000,00 грн, тому 90-то денний строк поставки обладнання передбачений в п. 2.2. договору сплив 08.09.2021.

Пунктом 7.2. Договору сторони погодили, що в разі прострочення постачальником терміну поставки покупцю обладнання, встановленого пунктом 2.2. договору, постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1% від вартості непоставленого (недопоставленого) обладнання за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів - додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості непоставленого (недопоставленого) обладнання. Нарахування неустойки проводиться протягом усього періоду прострочення виконання терміну зобов`язання постачальника, встановленого пунктом 2.2. договору незалежно від його тривалості.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 552 Цивільного кодексу України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Згідно ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Позивач є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, тому неустойка визначена п. 7.2 Договору відповідає приписам ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд першої інстанції дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог та здійсненим розрахунком, нарахованої позивачем відповідачу пені у розмірі 318 660,00 грн за період з 09.09.2021 по 30.12.2021 (0,1% * 2 820 000, 00 грн (вартість обладнання) * 113 (кількість днів)= 318 660,00 грн) та здійсненим розрахунком 7% штрафу у розмірі 197 400,00 грн відповідно до ч. 2 ст. 231 ГК України.

Доводи відповідача відносно того, що прострочення поставки обладнання, відбулось не з його вини, а внаслідок виникнення та існування істотної зміни обставин, на підтвердження чого надано висновок Чернігівської регіональної Торгово-промислової палати України за № ЧК-837 від 22.12.2021, суд першої інстанції визнав таким, що не заслуговує на увагу з наступних підстав.

Згідно п. 8.3 Договору сторона, для якої склались форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), зобов`язана не пізніше десяти днів з дати їх настання письмово (шляхом направлення цінного листа з описом вкладення та повідомленням про вручення) інформувати іншу сторону про настання таких обставин та про їх наслідки. Документом, яким посвідчуються форс-мажорні обставини є сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України або регіональною торгово-промисловою палатою. Аналогічні умови застосовуються стороною в разі припинення дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) та їх наслідків.

Судом першої інстанції встановлено, що строк поставки обладнання настав 08.09.2021, в матеріалах справи відсутні докази повідомлення (опис вкладення цінного листа та повідомленням про вручення) відповідачем протягом 10-ти днів позивача про настання форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили), з дати їх настання та звернення до торгово-промислової палати для посвідчення таких обставин.

Відповідно до п. 8.4. договору неповідомлення/несвоєчасне повідомлення стороною, для якої склались форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), іншу сторону про їх настання або припинення веде до втрати права сторони посилатись на такі обставини як на підставу, що звільняє її від відповідальності за невиконання/несвоєчасне виконання зобов`язань за цим договором.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач втратив своє право посилатись на форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), оскільки відповідачем не було дотримано строків, передбачених Договором, наданих йому для повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин.

Згідно ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції здійснює апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги відповідача щодо зменшення до 20% ціни позову, розміру суми пені та штрафу, які підлягають виплаті Державному підприємству «Львівський бронетанковий завод».

Суд першої інстанції перевірив наданий позивачем розрахунок заявлених до стягнення пені та штрафу, дійшов висновку про їх обґрунтованість, оскільки відповідачем прострочено строк поставки обладнання, передбачений п.2.2. Договору.

Водночас, суд першої інстанції зменшив розмір заявлених до стягнення з відповідача на користь позивача пені та штрафу на 40%, оскільки відповідачем виконано зобов`язання за договором в частині поставки обладнання та те, що на території України введено воєнний стан, який тримає дотепер, а стягнення з останнього значних сум штрафів від час військового стану може призвести до негативних наслідків для підприємства.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Згідно ч. 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналіз вказаних приписів дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми неустойки пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення неустойки, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та інше. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 904/4685/18, від 21.11.2019 у справі № 916/553/19, від 07.11.2019 у справі № 920/437/19, від 04.03.2020 у справі № 908/2634/18, від 28.05.2020 у справі № 909/636/16, від 26.02.2020 у справі № 924/456/19).

При цьому, слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 917/104/19, від 21.11.2019 у справі № 916/553/19, від 07.11.2019 у справі № 920/437/19, від 11.02.2020 у справі № 911/867/19, від 25.02.2020 від у справі № 904/2542/19).

Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафний санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.10.2020 у справі № 904/5645/19 та від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20).

Суд першої інстанції зменшив пеню та штраф на 40%, враховуючи приписи ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України. При цьому суд першої інстанції врахував істотні зміни обставин, що унеможливили виконання у визначений Договором строк, що підтверджується висновком Чернівецької регіональної Торгово-промислової палати України за №ЧК-837 від 22.12.2021; виконання відповідачем зобов`язання за Договором в частині поставки обладнання та те, що на території України введено військовий стан, який триває й дотепер, зазначив, що стягнення з останнього значних сум неустойки під час військового стану може призвести до негативних наслідків для підприємства. Також судом першої інстанції враховано, що порушення виконання зобов`язань внаслідок несвоєчасної доставки обладнання відповідачем не завдало збитків іншим учасникам господарським правовідносин.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зменшення розміру пені та штрафу на 40%, враховуючи принцип збалансованості інтересів сторін, вищевикладені обставини у сукупності є винятковими, та стягнув з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 191 196,00 грн та штраф у розмірі 118 400,00 грн.

Доводи апелянта про те, що прострочення зобов`язання сталося не з його вини, про що зазначено у висновку Чернігівської регіональної Торгово-промислової палати України № ЧК-837 від 22.12.2021 та заявлення позову під час військової агресії російської федерації проти України, що є для нього надмірним тягарем, судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки вказаним обставинам суд першої інстанції надав належну оцінку при зменшенні розміру пені та штрафу на 40%.

Щодо відсутності вини, то за приписами ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Крім того, статтею 17 Конституції України встановлено, що оборона України, захист її суверенітету територіальної цілісності і недоторканності, забезпечення економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, Збройних Сил України, справою всього народу.

При цьому Україна підтримує свою обороноздатність на рівні оборонної достатності для захисту від агресії.

Згідно п. 2.1 Статуту Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» підприємство утворено з метою одержання прибутку шляхом виконання державного контракту і державного замовлення з виготовлення, ремонту та модернізації озброєння військової та іншої техніки.

Отже, діяльність позивача стосується забезпечення обороноздатності країни у період дії особливого періоду (воєнного стану на території України, який запроваджено 24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 та продовжено до 19.02.2023 згідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 16.11.2022 №2738-ІХ). Таким чином, забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів підготовленими кадрами, озброєнням, військовою та іншою технікою, продовольством, речовим майном, іншими матеріальними та фінансовими ресурсами наразі є одним з пріоритетних напрямів у забезпеченні оборони Держави. Подібна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №922/2141/22.

Таким чином, зменшення розміру неустойки на 20%, про що просить апелянт в апеляційній скарзі не вбачається за можливе також через діяльність позивача, яку він наразі виконує.

Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

За змістом положень ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник судового процесу посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі №04/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18, від 20.08.2020 зі справи № 914/1680/18).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про ухвалення судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, із посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2022 у справі № 910/4528/22 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «МАШІНТЕХ» задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МАШІНТЕХ» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2022 у справі № 910/4528/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2022 у справі №910/4528/22 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2022 у справі № 910/4528/22.

4. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «МАШІНТЕХ».

5. Матеріали справи № 910/4528/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 29.11.2022.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді Є.Ю. Пономаренко

В.А. Корсак