РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2022Справа № 910/9410/22
Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

за позовом Державного підприємства «АНТОНОВ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРНСТ ЕНД ЯНГ»

про стягнення 75 600,00 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «АНТОНОВ» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРНСТ ЕНД ЯНГ» про стягнення 75 600,00 грн неустойки за порушення терміну виконання зобов`язань за договором № ТР2020.12553996.EY від 12.07.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/9410/22, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Частиною 5 статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала про відкриття провадження у справі була направлена позивачу на електронну адресу, вказану ним у позові.

Отже, суд належним чином виконав свій обов`язок щодо повідомлення позивача про розгляд справи.

Також, ухвала про відкриття провадження у справі № 910/9410/22 була надіслана на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення та отримана його представником, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

18.10.2022 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

12.07.2021 між Державним підприємством «АНТОНОВ» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕРНСТ ЕНД ЯНГ» (виконавець) укладено договір № ТР2020.12553996.EY (надалі також - Договір), відповідно до пункту 1.1 якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати замовнику послуги з питань оподаткування у сфері трансфертного ціноутворення, код послуг згідно з кодом за ДК 021:20-2 «Податкові послуги» - надалі «Послуги», що включають в себе:

ідентифікацію контрольованих операцій;

складання Звіту про контрольовані операції за 2020 звітний рік;

підготовку повідомлення про участь у міжнародній групі компаній;

формування Документації з трансфертного ціноутворення за 2020 звітний рік;

супровід податкової перевірки, що стосується трансфертного ціноутворення за період підготовки звітності.

Пунктом 1.2 Договору визначено, що виконавець надасть замовникові Послуги терміном до 20.09.2021.

Відповідно до пункту 1.3 Договору, для здійснення ідентифікації (визначення) контрольованих операцій замовник надасть виконавцю право доступу до регістрів бухгалтерського обліку, право на вивчення документів, пов`язаних з контрольованими операціями, роз`яснення, пояснення та додаткову інформацію, необхідну для надання виконавцем Послуг за цим договором.

Звіт про контрольовані операції буде складений виконавцем у електронній формі у форматах «XML» та «MS Excel» (пункт 1.5 Договору).

Формування Документації з трансфертного ціноутворення здійснюватиметься виконавцем відповідно до вимог, визначених пп. 39.4.6 п. 39.4 ст. 39 Податкового кодексу України (пункт 1.6 Договору).

За умовами пункту 1.7 Договору, виконавець після завершення надання Послуг передає Замовнику належним чином оформлену Документацію, що створюватиметься за результатами надання послуг в паперовій та електронній формах у форматах «Word» або «Excel» разом із Актом наданих послуг.

Відповідно до пункту 2.1 Договору, загальна вартість Послуг за Договором складає 300 000,00 грн, в тому числі ПДВ 20%, що становить 50 000,00 грн.

Згідно з пунктами 2.2, 2.3 Договору, замовник протягом 10 робочих днів після підписання Договору та наданого виконавцем рахунку здійснює попередній платіж в розмірі 50% загальної вартості, вказаної в пункті 2.1 Договору, що складає 150 000,00 грн, в тому числі ПДВ 20% - 25 000,00 грн. Кінцевий розрахунок за надані Послуги в розмірі 50% загальної вартості, вказаної в пункті 2.1 цього Договору, що складає 150 000,00 грн, в тому числі ПДВ 20% - 25 000,00 грн замовник здійснює протягом 15 робочих днів після підписання Акту наданих послуг.

Пунктом 5.2 Договору сторони узгодили, що протягом 5 робочих днів із дати отримання Акту наданих послуг замовник зобов`язаний прийняти надані Послуги шляхом підписання Акту і передати один підписаний примірник виконавцю або надати виконавцю письмову мотивовану відмову від прийняття Послуг і підписання Акту із зазначенням недоліків та строків для їх усунення.

Договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31.07.2022 (пункт 10.1 Договору).

Судом встановлено, що позивач відповідно до пункту 2.2 2.3 Договору та рахунку № SUL від 09.08.2021, виставленого відповідачем, сплатив на користь останнього передоплату в розмірі 150 000,00 грн (платіжне доручення № 1660

від 12.08.2021).

На підтвердження надання відповідачем послуг за Договором сторонами підписано Акт приймання-передачі наданих консультаційних послуг згідно з рахунком

№ SUL від 09.08.2021 відповідно до умов договору № ТР2020.12553996.EY

від 12.07.2021 (надалі - Акт приймання-передачі наданих послуг).

Позивачем відповідно до умов пункту 2.3 Договору та рахунку

№ SUL від 09.08.2021 сплачено на користь відповідача залишок грошових коштів за надані останнім послуги у розмірі 150 000,00 грн (платіжне доручення № 2263 від 07.09.2022).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідачем було порушено умови Договору в частині дотримання термінів виконання зобов`язань, зокрема, надано замовнику належним чином оформлену Документацію з трансфертного ціноутворення за 2020 рік (надалі - Документація) з порушенням строку, передбаченого пунктом 1.2 Договору, у зв`язку з чим на підставі пункту 7.2 Договору відповідач має сплатити на користь позивача пеню у розмірі 54 600,00 грн та штраф у розмірі 21 000,00 грн.

Відповідач, в свою чергу, у відзиві на позовну заяву зазначає про відсутність підстав для стягнення штрафу та пені на користь позивача, посилаючись на порушення з боку останнього строків надання відповідачу інформації та документів, необхідних для виконання зобов`язання за Договором, що зумовило порушення термінів надання відповідачем послуг. При цьому, відповідач зазначає, що, підписавши Акт приймання послуг, позивач визнав як сам факт прийняття Послуг, так і факт відсутності у нього будь-яких претензій до відповідача щодо кількості, якості та строків надання Послуг.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойка - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з нормами ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Разом з тим, за загальним правилом обов`язковою передумовою для покладення відповідальності за порушення зобов`язання є вина особи, яка його порушила (частина 1 статті 614 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до умов пункту 1.2 Договору Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕРНСТ ЕНД ЯНГ» мало надати Державному підприємству «АНТОНОВ» Послуги терміном до 20.09.2021.

При цьому, Акт приймання-передачі наданих послуг підписано відповідачем 12.07.2022, а позивачем - 31.08.2022.

Як зазначає позивач, про підписання Акту приймання-передачі наданих послуг ним було повідомлено відповідача супровідним листом № 582/7193-22 від 05.09.2022 із зауваженнями щодо порушення відповідачем строків надання послуг згідно Договору.

Водночас, до підписання Акту приймання-передачі наданих послуг, 02.08.2022 позивачем засобами поштового зв`язку надіслано відповідачу вимогу № 126/5869-22

від 01.08.2022 про сплату пені у розмірі 54 600,00 грн та штрафу у розмірі 21 000,00 грн за порушення терміну надання Послуг, а також про надання Державному підприємству «АНТОНОВ» належним чином оформленої документації не пізніше 7 днів з моменту отримання цієї вимоги.

Не погоджуючись із заявленими позивачем позовними вимогами, відповідач у відзиві зазначає, що порушення термінів виконання зобов`язання зумовлене саме порушенням позивачем своїх договірних обов`язків щодо своєчасного надання відповідачу необхідних інформації та документів для підготовки Документації.

На підтвердження зазначеного відповідачем долучено роздруківки електронного листування між працівниками сторін щодо надання інформації, необхідної для виконання Договору, за період з 10.08.2021 по 13.08.2022.

Відповідно до частини 1 статті 96 Господарського процесуального кодексу України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

На відміну від електронного документа, електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Таким чином, скріншот повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою, є електронним доказом.

Частиною 2 статті 96 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Частиною 3 зазначеної статті встановлено, що учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, в якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 Господарського процесуального кодексу України), який, в свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 Господарського процесуального кодексу України). Таким чином, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу (такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 922/51/20, від 14.12.2021 у справі № 910/17662/19).

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (частини п`ята, шоста статті 96 Господарського процесуального кодексу України).

Сам лист електронної пошти є таким, що містить відомості про факт відправлення повідомлення із відповідної електронної адреси, час відправлення, адресатів листа - осіб, до відома яких було доведено таке повідомлення тощо. У випадку, якщо позивач подає позов у паперовій формі, то електронний лист може бути наданий суду у вигляді відповідної роздруківки.

Така роздруківка електронного листа та додатків до нього є паперовою копією електронного доказу.

Так, з метою отримання необхідної інформації та документів для надання послуг згідно Договору, відповідачем 10.08.2021 було надіслано позивачу первинний запит на інформацію. Однак, інформація та документи, які були необхідні відповідачу для підготовки Документації були отримані від позивача вже після визначеного пунктом 1.2 Договору строку, чого не спростовано останнім.

Зазначені обставини позивачем спростовано не було, відповіді на відзив не подано.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 1.6 Договору формування Документації з трансфертного ціноутворення здійснювється виконавцем відповідно до вимог, визначених пп. 39.4.6 п. 39.4 ст. 39 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 3.1.2 Договору, виконавець зобов`язаний при необхідності в отриманні копій документів, інформації чи будь-яких інших відомостей, що необхідні для виконання цього Договору надавати письмовий запит замовнику з викладенням переліку потрібних копій документів, чи іншої інформації із зазначенням потреби/мети їх отримання.

Зазначені положення пункту 3.1.2 Договору кореспондуються із пунктом 3.3.4 Договору, яким визначено обов`язок замовника підготувати інформацію відповідно до інформаційного запиту, наданого виконавцем після підписання Договору, до початку надання Послуг.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 613 Цивільного кодексу України, частини 1 статті 221 Господарського кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив виконання господарського зобов`язання, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Частиною 4 статті 612 Цивільного кодексу України установлено, що прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Згідно з частиною 3 статті 220 Господарського кодексу України боржник не вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, поки воно не може бути виконано внаслідок прострочення кредитора.

Аналіз зазначених норм дає підстави стверджувати, що термін «кредитор» у статті 613 Цивільного кодексу України використовується умовно як сторона, що у зобов`язальних правовідносинах протистоїть особі, яка є боржником. Виходячи з чого, зазначені у частині 4 статті 612 Цивільного кодексу України умови настають, зокрема, у разі невиконання кредитором свого зобов`язання за договором шляхом належного прийняття або неприйняття виконаного боржником зобов`язання за договором, внаслідок чого прострочення боржника не може настати до виконання кредитором свого обов`язку.

Пунктом 7.2 Договору визначено, що у разі ненадання/невчасного надання Послуг у повному обсязі в обумовлений Договором строк, за винятком випадків, коли така затримка спричинена несвоєчасним виконанням замовником своїх зобов`язань за Договором, виконавець повинен сплатити замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка ціни ненаданих/невчасно наданих Послуг за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів з виконавця додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної ціни.

Отже, зі встановлених судом обставин справи вбачається, що недотримання відповідачем встановленого пунктом 1.2 Договору терміну виконання зобов`язання мало місце внаслідок затримки надання позивачем необхідних відповідачу документів та даних для підготовки Документації, з чим фактично погодився сам позивач, підписавши 31.08.2022, тобто після надсилання відповідачу вимоги № 126/5869-22 від 01.08.2022, Акт приймання-передачі наданих послуг.

При цьому, судом із Акту приймання-передачі наданих послуг встановлено, що замовник прийняв надані виконавцем Послуги та підтвердив, що такі Послуги були надані у повному обсязі і належним чином відповідно до умов Договору, і у нього відсутні будь-які претензії стосовно строків, кількості, якості послуг, наданих виконавцем.

Оскільки у даному випадку затримка надання послуг відповідачем спричинена несвоєчасним виконанням позивачем своїх зобов`язань за Договором з надання відповідачу необхідних для цього відомостей та документів, суд доходить висновку, що звернення позивача до суду з даним позовом є необґрунтованим, у зв`язку з чим відсутні визначені пунктом 7.2 Договору підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заявлених сум пені та штрафу.

Згідно пункту 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За приписами частин 2-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 28.11.2022

Суддя Т. Ю. Трофименко