РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.12.2022Справа № 910/10321/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Комунального підприємства «Київський метрополітен»

до Акціонерного товариства «Київметробуд»

про стягнення заборгованості та штрафних санкцій в розмірі 39 150,79 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Київський метрополітен» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Акціонерного товариства «Київметробуд» про стягнення заборгованості та штрафних санкцій в розмірі 39 150,79 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором на відшкодування витрат (електроенергія) № 35-Е-21 від 01.02.2021, в частині здійснення розрахунків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2022 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/10321/22. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру. Невід`ємною архівною складовою частиною Єдиного державного реєстру є Реєстр документів дозвільного характеру, Єдиний реєстр громадських формувань, Реєстр громадських об`єднань та Єдиний реєстр підприємств, щодо яких порушено провадження у справі про банкрутство.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 05.10.2022 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Втім ухвала суду була повернута органом поштового зв`язку без вручення відповідачу з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Враховуючи наведене, оскільки відповідачем не повідомлено суд про зміну місцезнаходження та не забезпечено внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд дійшов висновку, що в силу положень пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день складення підприємством поштового зв`язку повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, вважається днем вручення відповідачу ухвали Господарського суду міста Києва від 05.10.2022.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Зважаючи на те, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданим йому процесуальним правом, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України та частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01 лютого 2021 року між Комунальним підприємством «Київський метрополітен» (далі - підприємство, позивач) та Акціонерним товариством «Київметробуд» (далі - споживач, відповідач) укладено Договір на відшкодування витрат (електроенергія) № 35-Е-21 (далі - Договір), за умовами якого споживач відшкодовує підприємству вартість витрат та послуг, пов`язаних зі споживанням електричної енергії, а саме:

- вартість спожитої електричної енергії, вартість послуг з передачі електричної енергії, вартість послуг з розподілу електричної енергії, вартість використання електричних мереж підприємства для забезпечення електроживлення споживача, вартість послуг оператор ринку (фіксований платіж за участь на ринку «на добу наперед» та внутрішньому добовому ринку, платежу за здійснення операцій купівлі-продажу на РДН/ВДР), пропорційно до частки електричної енергії, спожитої споживачем, в загальному обсязі спожитої електричної енергії підприємством згідно з показниками приладу обліку споживання електричної енергії (лічильника);

- вартість послуг з компенсації перетікань реактивної електричної енергії згідно з Методикою обчислення плати за перетікання реактивної електроенергії, затвердженою наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 06.02.2018 № 87 (далі - Методика), або згідно з показами приладу обліку споживання електричної енергії (лічильника).

Підключення об`єкта споживача здійснюється від діючих електромереж підприємства згідно з переліком об`єктів (Додаток № 1) до цього Договору, що є його невід`ємною частиною (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 1.3 Договору обсяг електричної енергії, що передається, розподіляється та споживається споживачем на межі балансової належності об`єкта споживача, фіксується лічильником, що зазначений в Переліку об`єктів (Додаток № 1) до цього Договору, обсяг реактивної електроенергії обчислюється лічильником або за Методикою. За розрахункову одиницю переданого, розподіленого та спожитого обсягу електричної енергії береться один кіловат-година, за розрахункову одиницю перетікання реактивної електричної енергії береться один кіловар-година.

Згідно з п. 2.1.5 та п. 2.1.6 Договору підприємство зобов`язується оформлювати не пізніше п`ятого робочого дня місяця наступного за розрахунковим періодом Акт здавання-приймання наданих послуг (далі - Акт) та надавати споживачу належним чином оформлені первинні документи та податкові накладні, дотримуючись вимог чинного законодавства.

Пунктами 2.2.3 - 2.2.5 Договору визначено, що споживач зобов`язується протягом періоду, що починається за два робочі дні до кінця розрахункового періоду та закінчується на перший робочий день наступного розрахункового періоду, надавати підприємству (до відділу планування та обліку електроенергії служби електропостачання) показники приладу обліку споживання електричної енергії (лічильника). Передані дані з приладу обліку споживання електричної енергії (лічильника) протягом вищевказаного періоду вважаються даними на перше число календарного місяця. У разі неотримання підприємством даних показників приладу обліку споживання електричної енергії (лічильника) в зазначений термін, фактичний обсяг передачі, розподілу та споживання електричної енергії визначається розрахунковим шляхом за величиною потужності, обумовленої у переліку об`єктів (Додаток № 1) до Договору, струмоприймачів споживача без подальшого перерахунку. Відновлення розрахунків за приладами обліку споживання електричної енергії (лічильника) здійснюється після спільного складання сторонами Акта, у якому фіксуються показники приладу обліку споживання електричної енергії (лічильника); самостійно (споживач (уповноважена особа споживача, повноваження якої підтверджуються належним чином) не пізніше 7 числа місяця наступного за розрахунковим періодом отримувати два примірники підписаного підприємством Акта за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, буд. 35 та своєчасно здійснювати відшкодування витрат, пов`язаних зі споживанням електричної енергії, оплату послуг в порядку визначеному розділом 3 цього Договору.

У відповідності до пунктів 3.2 - 3.4 Договору до 10 числа місяця наступного за розрахунковим періодом споживач проводить розрахунок за фактичний обсяг витрат та послуг, пов`язаних зі споживанням електричної енергії, розрахований відповідно до підпункту 2.2.3 Договору, що підтверджується Актом, окремим платежем з посиланням на номер Акта та номер Договору.

Після отримання Акта споживач зобов`язується у триденний термін з дати отримання Акта підписати його уповноваженими особами та не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним, повернути один підписаний примірник Акта підприємству або надати мотивовану відмову від його підписання із зазначенням підстав такої відмови.

Якщо у передбачені пунктом 3.3 цього Договору строки споживач не повертає підприємству підписаний примірник Акта або не надає письмову мотивовану відмову від підписання Акта, зобов`язання підприємства за цим Договором вважаються виконаними належним чином, Акт підписаний підприємством, вважається прийнятим споживачем без зауважень та є підставою для розрахунку згідно з пунктом 3.2 цього Договору.

Договір набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками обох сторін та скріплення підписів печатками сторін (за наявності) і діє до 31.12.2021. Керуючись ч. 3ст. 631 ЦК України, сторони дійшли згоди, що умови цього Договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до її укладення, а саме з 01.01.2021 (п. 8.1 Договору).

30 грудня 2021 року сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору, за умовами якої,сторони дійшли згоди п. 8.1 Договору викласти в наступній редакції: Договір набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками обох сторін та скріплення підписів печатками сторін (за наявності) і діє до 31.12.2022. Керуючись ч. 3ст. 631 ЦК України, сторони дійшли згоди, що умови цього Договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до її укладення, а саме з 01.01.2021.

Позивач зазначає, що КП «Київський метрополітен», у відповідності до умов Договору, надало АТ «Київметробуд» послуги у період грудень 2021 року, січень, травень та червень 2022 року на суму 32 018,65 грн., оплату яких, відповідач, у порушення взятих на себе зобов`язань, не здійснив, у зв`язку з чим за ним обліковується заборгованість в розмірі 32 018,65 грн., внаслідок чого позивач звернуся до суду з позовом.

Також у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язання за Договорами, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 4 348,97 грн., інфляційні втрати в розмірі 2 396,81 грн. та 3% річних в розмірі 386,36 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Суд зазначає, що згідно з договором про надання послуг важливим є не сам результат, а дії, які до нього призвели. З урахуванням наведених особливостей слід зазначити, що стаття 177 Цивільного кодексу України серед переліку об`єктів цивільних прав розглядає послугу як самостійний об`єкт, при цьому її характерною особливістю, на відміну від результатів робіт, є те, що послуга споживається замовником у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності виконавцем. Тобто, характерною ознакою послуги є відсутність результату майнового характеру, невіддільність від джерела або від одержувача та синхронність надання й одержання послуги.

Згідно з п. 2.1.5 та п. 2.1.6 Договору підприємство зобов`язується оформлювати не пізніше п`ятого робочого дня місяця наступного за розрахунковим періодом Акт здавання-приймання наданих послуг (далі - Акт) та надавати споживачу належним чином оформлені первинні документи та податкові накладні, дотримуючись вимог чинного законодавства.

Пунктом 2.2.4 Договору визначено, що споживач зобов`язується самостійно (споживач (уповноважена особа споживача, повноваження якої підтверджуються належним чином) не пізніше 7 числа місяця наступного за розрахунковим періодом отримувати два примірники підписаного підприємством Акта за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, буд. 35.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач у визначеному сторонами у Договорі порядку, складені позивачем Акти не отримував.

Водночас, у відповідності до пунктів 3.3 - 3.4 Договору після отримання Акта споживач зобов`язується у триденний термін з дати отримання Акта підписати його уповноваженими особами та не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним, повернути один підписаний примірник Акта підприємству або надати мотивовану відмову від його підписання із зазначенням підстав такої відмови.

Якщо у передбачені пунктом 3.3 цього Договору строки споживач не повертає підприємству підписаний примірник Акта або не надає письмову мотивовану відмову від підписання Акта, зобов`язання підприємства за цим Договором вважаються виконаними належним чином, Акт підписаний підприємством, вважається прийнятим споживачем без зауважень та є підставою для розрахунку згідно з пунктом 3.2 цього Договору.

Таким чином, оскільки відповідач вмотивованих відмов від підписання Актів не надав, Акти (надання послуг) № 8240 від 31.12.2021 на суму 6 048,83 грн., № 8361 від 31.01.2022 на суму 5 923,22 грн., № 9863 від 31.05.2022 на суму 18 584,53 грн. та № 10234 від 30.06.2022 на суму 1 462,07 грн. вважаються прийнятими споживачем без зауважень та є підставою для розрахунку згідно з пунктом 3.2 цього Договору.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п. 3.2 Договору до 10 числа місяця наступного за розрахунковим періодом споживач проводить розрахунок за фактичний обсяг витрат та послуг, пов`язаних зі споживанням електричної енергії, розрахований відповідно до підпункту 2.2.3 Договору, що підтверджується Актом, окремим платежем з посиланням на номер Акта та номер Договору.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів на підтвердження сплати заборгованості за отримані послуги, в тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

Таким чином, відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань за Договорами, оплату отриманих послуг у повному обсязі не здійснив, у зв`язку з чим, за відповідачем обліковується заборгованість в розмірі 32 018,65 грн.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт надання позивачем відповідачу узгоджених послуг та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати отриманих послуг підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 32 018,65 грн.

Також у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язання за Договорами, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 4 348,97 грн., інфляційні втрати в розмірі 2 396,81 грн. та 3% річних в розмірі 386,36 грн.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 216, 218 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Суд зазначає, що за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено пеню.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання (та одночасно вид відповідальності за неналежне виконання/невиконання зобов`язання) як пеня та механізм її нарахування встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та частиною шостою статті 232 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 5.3.1 Договору споживач несе відповідальність за прострочення здійснення розрахунків згідно з пунктом 3.2 Договору у вигляді пені в розмірі двох облікових ставок НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Здійснивши перерахунок заявленого до стягнення розміру пені, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 4 348,97 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення сум 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягають 3% у розмірі 386,36 грн. та інфляційні втрати в розмірі 2 396,81 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про виконання взятих на себе зобов`язань за Договором в частині оплати отриманих послуг.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Київметробуд» (03065, місто Київ, вул. Світлогірська, будинок 2/25; ідентифікаційний код: 01387432) на користь Комунального підприємства «Київський метрополітен» (03056, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 35; ідентифікаційний код: 03328913) заборгованість у розмірі 32 018 (тридцять дві тисячі вісімнадцять) грн. 65 коп., пеню у розмірі 4 348 (чотири тисячі триста сорок вісім) грн. 97 коп., інфляційні втрати у розмірі 2 396 (дві тисячі триста дев`яносто шість) грн. 81 коп., 3% річних у розмірі 386 (триста вісімдесят шість) грн. 36 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено: 05.12.2022

Суддя О.А. Грєхова