ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2022 Справа № 914/1794/22

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашка М.М., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Самсон-ІФ"

до відповідача Фізичної особи-підприємця Токарчук Іванни Іванівни

про стягнення 16052,51 грн.

за участю представників:

від позивача не з`явився

від відповідача не з`явився

Суть спору: Позовні вимоги заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю "Самсон-ІФ" до відповідача Фізичної особи-підприємця Токарчук Іванни Іванівни про стягнення 16052,51 грн., з яких 12914,04 грн. - основний борг, 1937,11 грн. - штраф, 755,74 грн. - пеня, 148,60 грн. - 3% річних та 297,02 грн. - інфляційні втрати.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду та відображено у протоколах судового засідання.

Сторони явку представників в судове засідання не забезпечили, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представник позивача подав клопотання (вх.№23396/22 від 10.11.2022р.) про розгляд справи без його участі. Як вказано у клопотанні (вх.№23396/22 від 10.11.2022р.) Товариство з обмеженою відповідальністю "Самсон-ІФ" позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд встановив таке.

08.06.2021р. між Товариства з обмеженою відповідальністю "Самсон-ІФ" (постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Токарчук Іванною Іванівною (покупець) укладено договір поставки №С-ЛВ-42, відповідно до умов якого постачальних зобов`язується поставити і передати у власність покупцю відповідно до його замовлення (замовлень) товар, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах договору.

Згідно із пунктами 3.9. та 3.12. договору, покупець приймає товар за кількістю і якістю у відповідності до вимог чинного законодавства України, згідно із супровідними документами постачальника. Після приймання товару покупцем претензії щодо кількості та якості товару постачальником не приймаються, за винятком прихованих виробничих дефектів. З моменту підписання видаткової накладної представниками обох сторін, поставка товару вважається такою, шо відбулась належним чином. товар вважається таким, що прийнятий покупцем по кількості та якості.

Пунктом 3.14. договору передбачено, що право власності на товар, що постачається, а також ризик його випадкової загибелі та випадкового пошкодження, переходять до покупця з моменту отримання товару та підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної. Факт поставки товару підтверджується видатковою накладною, підписаною обома сторонами.

Згідно із пунктом 5.1. договору, оплату отриманої партії товару покупець проводить протягом 21 (двадцяти одного) календарного дня з дати виписки видаткової накладної.

Відповідно до пунктів 6.2. та 6.3. договору, за порушення строків розрахунків, передбачених даним договором, покупець виплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення строку розрахунків. У випадку прострочення платежу понад 5 (п`ять) календарних днів, покупець сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 15% від суми неоплаченого в строк товару за кожен випадок такого прострочення.

Відповідно до видаткової накладної №15698 від 23.03.2021р. позивач поставив відповідачу товар на суму 12131,94 грн., а відповідно до видаткової накладної №15699 від 23.03.2021р. - на суму 782,10 грн.

Отже як стверджує позивач у позовній заяві, позивач відповідно до вказаних видаткових накладних поставив відповідачу товар на загальну суму 12914,04 грн., однак відповідач порушуючи умови договору не здійснив оплату за поставлений йому товар.

Тобто як зазначає позивач, заборгованість відповідача становить 12914,04 грн.

Керуючись пунктами 6.2. та 6.3. договору, позивач нарахував відповідачу 1937,11 грн. штрафу та 755,74 грн. пені.

Крім того на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахував відповідачу 148,60 грн. 3% річних та 297,02 грн. інфляційних втрат.

Таким чином враховуючи наведене, позивач звернувся до Господарського суду Львівської області та просить стягнути з відповідача 16052,51 грн., з яких 12914,04 грн. - основний борг, 1937,11 грн. - штраф, 755,74 грн. - пеня, 148,60 грн. - 3% річних та 297,02 грн. - інфляційні втрати.

Відповідач проти позову не заперечив, відзив на позовну заяву не подав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд дійшов висновку позов задовольнити частково з огляду на таке.

Згідно з статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як передбачено статтею 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Згідно з статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (стаття 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, 08.06.2021р. між Товариства з обмеженою відповідальністю "Самсон-ІФ" (постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Токарчук Іванною Іванівною (покупець) укладено договір поставки №С-ЛВ-42, відповідно до умов якого постачальних зобов`язується поставити і передати у власність покупцю відповідно до його замовлення (замовлень) товар, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах договору.

Факт поставки товару підтверджується такими видатковими накладними: №15698 від 23.03.2021р. на суму 12131,94 грн. та №15699 від 23.03.2021р. на суму 782,10 грн.

Як стверджує позивач та як вбачається із матеріалів справи, заборгованість відповідача за поставлений йому товар становить 12914,04 грн. Відповідач проти позову не заперечив, відзив на позовну заяву не подав.

У відповідності із статтею 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності із статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (частина 6 статті 232 Господарського кодексу України).

Перевіривши розрахунок штрафу та пені, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 1937,11 грн. штрафу та 755,74 грн. пені є обґрунтовані.

Згідно із частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається із розрахунку позовних вимог, позивач нараховує 3% річних (148,60 грн.) та інфляційні втрати (297,02 грн.) за період з 14.04.2021р. по 31.08.2021р.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 148,60 грн. 3% річних є обґрунтована.

Однак перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд встановив, що їх розмір за вказаний період (з 14.04.2021р. по 31.08.2021р.) становить не 297,02 грн., а 272,58 грн.

Відповідно до статті 74 господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, враховуючи наведені норми законодавства та встановлені судом обставини, здійснивши перерахунок позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Зокрема суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача 16028,07 грн., з яких 12914,04 грн. - основного боргу, 1937,11 грн. - штрафу, 755,74 грн. - пені, 148,60 грн. - 3% річних, 272,58 грн. - інфляційних втрат

Сплата позивачем судового збору підтверджується платіжним дорученням №7601 від 01.08.2022р. на суму 2481,00 грн.

Таким чином, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2477,22 грн. витрат по сплаті судового, оскільки позов підлягає задоволенню частково.

Керуючись статтями 2, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Токарчук Іванни Іванівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Самсон-ІФ" (76006, місто Івано-Франківськ, вулиця Максимовича, будинок 8, ідентифікаційний код 37409179) 12914,04 грн. - основного боргу, 1937,11 грн. - штрафу, 755,74 грн. - пені, 148,60 грн. - 3% річних, 272,58 грн. - інфляційних втрат та 2477,22 грн. - витрат по сплаті судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили, відповідно до статті 327 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку у відповідності до Глави 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 21.11.2022р.

Суддя Петрашко М.М.