ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

"25" листопада 2022 р. Справа№ 910/3447/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Демидової А.М.

Ходаківської І.П.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 5» в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи)

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2022 (повний текст складено 11.07.2022)

у справі №910/3447/22 (суддя Алєєва І.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 5»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліга Інфо»

про стягнення 21 197,49 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 5» (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліга Інфо» (далі по тексту - відповідач) про стягнення 17 174,80 грн заборгованості, 1 038,57 грн інфляційних втрат, 286,62 грн 3% річних, 2 697,49 грн пені та 2 481,00 грн судового збору.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на наявність у відповідача заборгованості зі сплати житлово-комунальних послуг у розмірі 17 174,80 грн за період 01.12.2020 по 01.11.2021. Також позивач нарахував відповідачу 1 038,57 грн інфляційних втрат та 286,62 грн 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України), та 2 697,49 грн пені за несвоєчасне внесення платежів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.07.2022 у справі №910/3447/22 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем належними та допустимими доказами наявності заборгованості. Також суд першої інстанції відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на його користь пені, інфляційних втрат та 3% річних, оскільки вони є похідними позовними вимогами від вимоги про стягнення основної суми заборгованості, у задоволенні якої суд відмовив.

Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 5» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на подання апеляційної скарги, прийняти додаткові докази, які обґрунтовують незаконність рішення суду першої інстанції, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2022 у справі №910/3447/22 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги відповідач посилається на наявність доказів на підтвердження позовних вимог, а саме: розпорядження Київської міської ради №386 від 03.04.2017, договори з підрядними підприємствами, акти виконаних робіт та судові рішення у справах №757/62950/16, №910/5156/17, №910/12252/16, №910/8586/18 та №910/10698/19. Апелянт просить суд апеляційної інстанції прийняти новий доказ - акт введення в експлуатацію багатоповерхового будинку по вул. Старонадницька, 13а, в якому позивача зазначено як експлуатаційну організацію будинку, співвласником якого є відповідач.

У зв`язку із набранням чинності Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», за ініціативою співвласників будинку №13-А по вул. Старонаводницькій у місті Києві було створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Старонаводницька 13-А», яке почало здійснювати свою діяльність з 04.10.2021, отже до 04.10.2021 всі співвласники проводили розрахунки із позивачем.

Щодо розрахунку суми основного боргу, то з 2003 року позивач надавав послуги з управління будинком за тарифами, встановленими розпорядженням Київської міської державної адміністрації №386 від 03.04.2017, тариф за кв.м. складав 6,88 грн, а тому, враховуючи загальну площу квартири відповідача, послуга з управління будинком складає 1 740,80 грн за місяць. Згідно вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» було виділено в окрему послугу вивіз побутових відходів, тариф за вказану послугу складає 6,80 грн. Тариф на послугу конс?єрж розрахований на підставі рішення співвласників до створення ОСББ.

Також позивач зазначає, що доказом надання послуг по обслуговуванню багатоквартирного будинку є виписки банку, з яких вбачається виконання зобов`язання співвласниками багатоквартирного будинку по оплаті житлово-комунальних послуг.

Позивач просить суд апеляційної інстанції прийняти нові докази, а саме: виписки з банку про оплату послуг за період з 16.02.2020 по 16.12.2020 (копія), розпорядження Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 5» від 26.04.2019 №Р5/ТПВ (копія), від 26.02.2021 №1/ТПВ (копія), протокол №1 Загальних зборів житлових та нежитлових приміщень будинку за адресою: м. Київ, вул. Старонаводницька, 13А, лист ОСББ «Старонаводницька 13-А» №1 від 09.02.2021 (копія), Акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 26.06.2003, затверджений розпорядженням Печерської районної райдержадміністрації №994/1 від 03.07.2003 (копія), повідомлення ДТЕК Київські електромережі від 22.11.2021 №3/01/21 (копія).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.08.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 5» у справі №910/3447/22 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя - доповідач) Куксов В.В., судді Шаптала Є.Ю., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.08.2022 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 5» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2022 у справі №910/3447/22 до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/3447/22.

Матеріали справи №910/3447/22 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 12.08.2022.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 5» у справі №910/3447/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Владимиренко С.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.09.2022 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 5» про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2022 у справі №910/3447/22. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 5» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2022 у справі №910/3447/22. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2022 у справі №910/3447/22 на час апеляційного провадження. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви клопотання, заперечення, пояснення до 18.11.2022.

04.10.2022 на електронну адресу Північного апеляційного господарського суду надійшов письмовий відзив відповідача на апеляційну скаргу позивача, за яким відповідач просить суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на відсутність доказів того, що позивач є управителем будинку за адресою: м. Київ, вул. Старонадодницька, 13-А та має право надавати послуги з утримання та ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території, та нараховувати за це плату. Відповідач зазначає, що між ним та позивачем не існує жодних договірних відносин.

Як вказує відповідач, позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він фактично надавав відповідачу житлово-комунальні послуги з 01.12.2020 по 01.11.2021 на суму 17 174,80 грн, нарахованих за тарифом на послуги з утримання житлового будинку, затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 03.04.2017 №386, яке втратило чинність згідно з розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» від 14.11.2019 №1977.

Також відповідач заперечує проти залучення, доданих позивачем до апеляційної скарги, доказів з посиланням на положення ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК України). Посилання апелянта на судові рішення, за твердженням відповідача, не можуть бути прийняті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки вони жодним чином не стосуються спірних правовідносин та не мають значення для вирішення даного спору.

15.11.2022 на адресу Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшла письмова відповідь на відзив, згідно якої позивач не погоджується із доводами відповідача про те, що відсутність договору звільняє споживача від оплати житлово-комунальних послуг у строки, встановлені Законом. Щодо втрати чинності розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 03.04.2017 №386, то позивач зазначає, що до обрання нової моделі управління всіма співвласниками багатоквартирного будинку №13-А по вул. Старонаводницькій в м. Києві діяли тарифи 2017 року.

За приписами ч.ч. 1-3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

В порушення вищезазначеної норми, позивач не надав суду апеляційної інстанції докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а тому надані позивачем до апеляційної скарги докази, судом апеляційної інстанції не приймаються.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на неї, відповіді на відзив, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Відповідач є власником квартири за адресою: м. Київ, вул. Старонаводницька, буд. 13-А кв. № 40, загальна площа якої складає 256 кв.м., що підтверджується інформаційною довідкою, отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.11.2021 № 286221107. (а.с. 6).

Як вказує позивач у позові, він є житлово-експлуатаційною організацією, яка обслуговує будинок за адресою: м. Київ, вул. Старонаводницька, буд. 13-А.

Відповідно до абз. 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач на підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 03.04.2017 № 386 «Про внесення змін до Тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавці цих послуг, по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачами залежно від оплати останніми не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим», яким визначено тарифи на послуги з утримання вказаного вище будинку, здійснив розрахунок заборгованості відповідача за надані послуги з утримання будинку у розмірі 17 174,80 грн за період з 01.12.2020 по 01.11.2021.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Статтею ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуги з управління багатоквартирним будинком зокрема входить забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку (зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території), обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів, поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку, інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування зокрема належать встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 03.04.2017 №386 втратило чинність згідно з розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» від 14.11.2019 №1977.

Таким чином, позивачем здійснено нарахування заборгованості за період з 01.12.2020 по 01.11.2021 на підставі розпорядження, яким затверджено тариф, яке втратило чинність.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст.ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, за Законом тягар доказування покладено на позивача.

З матеріалів даної справи вбачається, що на обґрунтування позовних вимог позивач надав суду: Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.11.2021 № 286221107; Договір №75/8-пр від 26.10.2007, укладений між Орендним підприємством «Спеціалізоване ремонтно-налагоджувальне управління №7» та ТОВ «Рада 5»; Договір №Р5/18-ТЩ на технічне обслуговування від 01.01.2018, укладений між ТОВ «Рада 5» та ТОВ «СКАЙЛІФТ»; Договір №317-Ж на перевезення та знешкодження (захоронення) твердих побутових відходів (ТПВ) від 03.01.2018, укладений між ТОВ «Фірма «Володар-Роз» та ТОВ «Рада 5»; розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 03.04.2017 №386 «Про внесення змін до Тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавці цих послуг, по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачами залежно від оплати останніми не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим».

При цьому, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження надання відповідачу експлуатаційних послуг за спірний період, акти надання послуг, рахунки на оплату, тощо.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості та стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки вони є похідними від вимоги про стягнення основної суми заборгованості.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

У справі «Салов проти України» від 06.09.2005 Європейський Суд з прав людини наголосив на тому, що згідно ст. 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення від 27.09.2001 у справі «Hirvisaari v. Finland»). У рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення від 09.12.1994 у справі «Ruiz Torija v. Spain»).

У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частинами 4, 5 ст. 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Доводи наведені позивачем в апеляційній скарзі не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, при цьому судом апеляційної інстанції у даній постанові надано вичерпні відповіді із застосування норм права, які регулюють спірні правовідносини.

Щодо судових рішень, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, то вказані судові рішення не мають преюдиційного значення для даної справи та не містять правових висновків у розумінні ст. 236 ГПК України.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2022 у справі №910/3447/22 прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв?язку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 5» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2022 у справі №910/3447/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2022 у справі №910/3447/21 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 11.07.2022 у справі №910/3447/21.

4. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 5».

5. Матеріали справи № 910/3447/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді А.М. Демидова

І.П. Ходаківська