ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.11.2022м. СумиСправа № 920/463/22
Господарський суд Сумської області у складі судді Джепи Ю.А. за участю секретаря судового засідання Саленко Н.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/463/22 в порядку загального позовного провадження

за позовом: Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» (вул. Олексія Береста, 21, м. Суми, 40000, ідентифікаційний код 03352432),

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельня Північного промислового вузла» (вул. Іллінська, 2, поверх 6, каб. 611, м. Суми, 40030, ідентифікаційний код 44360724),

про стягнення 9 258 231,31 грн,

за участю представників учасників справи:

позивача не з?явився,

відповідача не з?явився.

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 9 949 030,84 грн, а саме: 8 861 179,30 грн вартості перевищення оплаченої річної замовленої потужності, 513 948,43 грн інфляційних збитків, 37 784,07 грн 3 % річних, 536 119,07 грн пені; а також судові витрати покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором розподілу природного газу (заява-приєднання від 01.01.2021 № 42АТ400-10829-21) щодо здійснення своєчасної оплати вартості перевищення оплаченої річної замовленої потужності, а тому наявні підстави для нарахування інфляційних втрат, 3 % річних від простроченої суми заборгованості відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та пені на підставі пункту 8.2 договору.

У позовній заяві позивачем наведено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які складаються з судового збору в сумі 149 535,46 грн.

Стислий виклад позицій сторін по справі. Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 15.07.2022 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадження у справі № 920/463/22 за правилами загального позовного провадження та призначити підготовче засідання на 30.08.2022, 11:00.

25.07.2022 представником відповідача подано до суду заяву про вступ у справу як представника від 25.07.2022 б/н (вх. № 43).

03.08.2022 відповідачем подано відзив від 02.08.2022 б/н (вх. № 3374/22 від 03.08.2022), де відповідач зазначає, що визнає позов в частині вимог щодо стягнення вартості перевищення оплаченої річної замовленої потужності в сумі 8 861 179,30 грн та 3 % річних в сумі 37 784,07 грн; проти позовних вимого щодо стягнення інфляційних втрат та пені заперечує та зазначає, що обов`язок споживача сплатити оператору ГРМ різницю між вартістю фактично використаної потужності та вартістю оплаченої річної замоленої потужності передбачений виключно Кодексом газорозподільних систем, у договорі такий обов`язок не передбачений. Неустойка, передбачена пунктом 8.2 не може бути застосована на суму заборгованості, так як вона випливає із зобов`язання, передбаченого нормативно-правовим актом, а не договором. Кодекс газорозподільних систем не містить положення щодо розміру неустойки за порушення строків оплати оператору ГРМ різниці між вартістю фактично використаної потужності та вартістю оплаченої річної замовленої потужності у разі дострокового розірвання договору. Ураховуючи те, що строк оплати за рахунком від 30.04.2022 № 62007822 сплив 20.05.2022, час прострочення платежу у травні 2022 року склав 11 календарних днів, тож відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові об`єднаної палати від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, позивач не мав правових підстав нараховувати інфляційні втрати за травень 2022 року. На підставі наведеного представник відповідача зазначає, що відповідач визнає позов в частині вимог щодо стягнення інфляційних втрат за червень 2022 року у розмірі 274 696,56 грн. А тому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 536 119,07 грн та 239 251,84 грн інфляційних збитків за травень 2022 року.

22.08.2022 від представника позивача до суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог від 12.08.2022 № 400007.1-Сл-7453-0822 (вх. № 1911 від 22.08.2022), де представник позивача просить суд зменшити розмір позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 563 119,07 грн та інфляційних збитків у розмірі 239 251,84 грн за травень 2022 року, в решті вимог залишити без змін.

Крім наведеного представником позивача до суду подано заяву про збільшення розміру позовних вимог від 12.08.2022 № 400007.1-Сл-7456-0822 (вх. № 1910 від 22.08.2022), де представник позивача збільшити розмір позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 62 028,26 грн та 3 % річних на суму 22 525,12 грн; загалом стягнути з відповідача заборгованість в сумі 8 861 179,30 грн на підставі договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) на умовах Типового договору, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2498; 336 724,82 грн інфляційні збитки, 60 309,19 грн 3 % річних; а також позивач просить суд стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою від 30.08.2022 у справі № 920/463/22 судом постановлено задовольнити заяву представника Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» про зменшення позовних вимог № 400007.1-Сл-7453-0822 від 12.08.2022 (вх.№ 1911 від 22.08.2022); задовольнити заяву представника Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» про збільшення позовних вимог № 400007.1-Сл-7456-0822 від 12.08.2022 (вх.№ 1910 від 22.08.2022); подальший розгляд справи № 920/463/22 здійснювати за позовними вимогами у редакції цих заяв, а саме: стягнення 8 861 179,30 грн - основного боргу, 336 724,82 - інфляційних збитків, 60 309,19 грн - 3% річних, а також судових витрат; продовжити строк підготовчого провадження у справі № 920/463/22 на тридцять днів та відкласти підготовче судове засідання у справі № 920/463/22 на 04.10.2022, 10:30.

23.09.2022 представником позивача через систему «Електронний суд» подано заяву про повернення судового збору від 23.09.2022 б/н (вх. № 2314 від 23.09.2022), де представник позивача просить суд постановити ухвалу про повернення частини судового збору в сумі 10 662,26 грн відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір».

У судовому засіданні 04.10.2022 представник позивача усно зазначила, що нею допущено помилку при обрахунку суми судового збору, яка підлягає поверненню позивачу та просить суд постановити ухвалу про повернення частини судового збору в сумі 10 362,26 грн відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до вимог частини другої статті 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 04.10.2022 у справі № 920/463/22 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті в судове засідання на 10.11.2022, 11:00.

Також ухвалою від 06.10.2022 у цій справі постановлено задовольнити заву представника позивача - Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» (40021, м. Суми, вул. Лебединська, 13, ідентифікаційний код 03352432) від 23.09.2022 б/н (вх. № 2314 від 23.09.2022) про повернення судового збору; повернути позивачу - Акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» (40021, м. Суми, вул. Лебединська, 13, ідентифікаційний код 03352432) з Державного бюджету України (ГУК Сум.обл/Сумська МТГ/22030101, , Банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), МФО - 899998, рахунок UA3018540, код класифікації доходів бюджету 22030101) судовий збір у сумі 10 362,26 грн (десять тисяч триста шістдесят дві гривні двадцять шість копійок), внесений в більшому розмірі, ніж встановлено законом відповідно до платіжного доручення від 11.07.2022 № 10179, оригінал якого міститься в матеріалах господарської справи № 920/463/22.

Представники учасників справи у судове засіданні по суті 10.11.2022 не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені судом належним чином.

Представником відповідача подано до суду заяву про закриття провадження у справі в частині позовних вимог від 09.11.2022 б/н (вх. № 2821 від 09.11.2022), де останній зазначає, що 10.10.2022 платіжним дорученням від 10.10.2022 № 770 сплачено 8 800 000,00 грн в рахунок погашення заборгованості у цій справі, а також 20.10.2022 платіжним дорученням від 20.10.2022 № 791 відповідачем додатково сплачено 61 179,30 грн в рахунок погашення заборгованості у цій справі. На підставі наведеного представник відповідача просить суд закрити провадження у цій справі щодо стягнення 8 861 179,30 грн основного боргу.

До зазначеної заяви представником відповідача додано копії платіжних доручень від 10.10.2022 № 770 та від 20.10.2022 № 791.

Представником позивача подано до суду через систему «Електронний суд» заяву про закриття провадження у справі від 10.11.2022 б/н (вх. № 2826 від 10.11.2022), де останній зазначає, що відповідачем сплачено у повному обсязі суму основного боргу та просить суд закрити провадження у цій справі щодо стягнення 8 861 179,30 грн основного боргу, в решті позовних вимог щодо стягнення 336 724,852 грн інфляційних збитків та 60 309,19 грн залишити без змін. Також у відповідності до частини третьої статті 130 ГПК України представник позивача просить суд покласти на відповідача судові витрати.

10.11.2022 представником позивача подано до суду заяву від 10.11.2022 б/н (вх. № 5390 від 10.11.2022) про розгляд справи без участі представника позивача, а також представник позивача зазначила, що позовні вимоги підтримує з урахуванням заяви про закриття провадження у справі.

Згідно зі статті 194 Господарського процесуального кодексу України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Статтею 114 ГПК України визначено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Суд вважає за доцільне зазначити, що учасникам справи надано достатньо часу для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів. Приймаючи до уваги наведене та принципи змагальності і диспозитивності господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 ГПК України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до частини третьої статті 222 ГПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Згідно із статтею 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих учасниками справи.

Частиною четвертою статті 240 ГПК України визначено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

01.11.2021 між сторонами укладено договір розподілу природного газу (надалі договір розподілу) шляхом підписання заяви-приєднання № 42АТ400-10829-21 відповідно до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) на умовах Типового договору, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2498.

За умовами пункту 12.1 договору цей договір укладається на невизначений строк.

Відповідно до абзацу 10 пункту 1.4 розділу І Типового договору послуга з розподілу природного газу -це послуга оператора ГРМ, яка надається споживачу і включає в себе забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи та розподіл (переміщення) належного споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2,1.3 Типового договору розподілу природного газу останній є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови цього договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України Про ринок природного газу і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494 (далі - Кодекс газорозподільних систем). Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Згідно із пунктами 2.1, 2.2 договору розподілу оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки і порядку, визначені цим договором; обов`язковою умовою надання споживачу послуги з розподілу природного газу є наявність у споживача об`єкта, підключеного в установленому порядку до газорозподільної системи Оператора ГРМ.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися Законом України «Про ринок природного газу» та Кодексом газорозподільних систем. Оператор ГРМ зобов`язується вносити зміни та оновлювати інформацію, що розміщена на його сайті, зокрема, чинну редакцію тексту цього договору та Кодексу газорозподільних систем.

Споживач має право здійснювати відбір/споживання природного газу з газорозподільної системи за умови включення його до Реєстру споживачів будь-якого постачальника у періоді фактичного відбору/споживання природного газу, що в установленому Кодексом газотранспортної системи порядку підтверджується оператором газотранспортної системи до початку такого періоду. Наявність підтвердженого обсягу природного газу Споживача (його постачальника) доводиться до відома Оператора ГРМ у встановленому законодавством порядку Оператором ГТС, а до відома Споживача - його постачальником. За відсутності у Споживача договору постачання природного газу та/або виділених його постачальником підтверджених обсягів для потреб Споживача на відповідний календарний період Споживач не має права використовувати (споживати) природний газ із газорозподільної системи (п. 3.1. договору).

Відповідно до п. 3.3 договору, споживач, що не є побутовим, зобов`язаний самостійно контролювати власне газоспоживання та для недопущення перевищення підтвердженого обсягу природного газу здійснити разом зі своїм постачальником заходи з коригування в установленому порядку підтвердженого обсягу або заходи із самостійного та завчасного обмеження (припинення) власного газоспоживання. Якщо за підсумками місяця фактичний об`єм споживання природного газу Споживача буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу, врегулювання небалансу (дефіциту) природного газу буде здійснюватись його постачальником у встановленому законодавством порядку та відповідно до умов договору постачання природного газу.

Облік (у тому числі приладовий) природного газу, що передається оператором ГРМ та споживається споживачем на межі балансової належності об`єкта споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем (пункт 5.1 договору розподілу).

Пунктом 5.2 договору розподілу передбачено, що визначення об`єму розподілу та споживання природного газу по споживачу здійснюється на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційного вузла обліку (лічильника газу), визначеного в заяві приєднанні, та з урахуванням регламентних процедур, передбачених кодексом газорозподільних систем та цим договором.

При здійсненні обліку спожитого природного газу побутовим Споживачем за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу беруться кубічні метри (м куб.) природного газу, визначені відповідно до фактичних показів лічильника природного газу або відповідно до норм споживання природного газу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України. При здійсненні обліку спожитого природного газу Споживачем, що не є побутовим, за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу береться один кубічний метр (м куб.) природного газу, приведений до стандартних умов згідно з вимогами, визначеними в Кодексі газорозподільних систем. У разі виявлення порушень вимог Кодексу газорозподільних систем при обліку спожитого природного газу побутовим Споживачем та Споживачем, що не є побутовим, за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу беруться об`єми природного газу, які нараховуються згідно з вимогами Кодексу газорозподільних систем. Порядок визначення об`єму розподіленого Споживачу і спожитого ним природного газу та надання звітності щодо спожитих об`ємів газу за розрахунковий період визначається відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем та з урахуванням вимог цього Договору. Після запровадження особистого кабінету на сайті Оператора ГРМ Споживач має можливість скористатися ним для формування звітності (передачі показань лічильника газу) та рахунків за надані послуги, а також ознайомлення з визначеними об`ємами та обсягами розподіленого та спожитого природного газу за розрахунковий період (п. 5.3 та п. 5.4 договору).

Згідно із пунктом 6.3 договору величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) Споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ. Споживач, що не є побутовим, оплачує замовлену потужність виходячи з наявних об`єктів, зазначених у заяві-приєднанні, що є додатком до договору розподілу природного газу. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

Відповідачем подана заявка про визначення РЗП на 2021 рік (листопад - грудень 2021 року ) - 8 332 594 м3, на 2022 рік - 24 036 776 м3.

Величина річної замовленої потужності ТОВ «КППВ» на розрахунковий календарний 2022 рік становить 24 036 776 м3. Таким чином, 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача становить 2 003 064,67 м3.

Відповідно до постанови НКРЕКП від 22.12.2021 № 2766 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «Сумигаз» установлено наступний тариф на послуги розподілу природного газу: 1) на період з 01 січня 2022 року - у розмірі 1,34 грн. за 1 м3 (без урахування ПДВ).

Щомісячний платіж за розрахунком АТ «Сумигаз» на 2022 рік дорівнює 2 003 064,67 м3 х 1,608 грн за 1 м3 (тариф на послуги розподілу природного газу з ПДВ) = 3 220 927,99 грн.

Листом від 24.03.2022. № 340 ТОВ «КППВ» повідомило АТ «Сумигаз» про свій намір остаточно припинити користуватися природним газом з 30 квітня 2022 року та не має необхідності у подальшому отримувати послугу розподілу природного газу за договором, а відтак просить розірвати договір розподілу природного газу.

Додатковою угодою № 1 від 30.04.2022 сторони погодили розірвати Типовий договір розподілу природного газу № 42АТ400-10829-21 від 01.11.2021.

Відповідно до п. 9 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу, крім випадків, передбачених цим пунктом, у тому числі розірвання цього договору або внесення змін до заяви-приєднання, що є додатком до договору розподілу природного газу, та вилучення об`єкта споживача.

У разі розірвання договору розподілу природного газу або вилучення об`єкта споживача із заяви-приєднання оплата вартості послуги за договором розподілу природного газу здійснюється споживачем з урахуванням повного календарного місяця, у якому сталося розірвання договору або вилучено об`єкт із заяви-приєднання. У цих випадках Оператор ГРМ коригує дані технічної потужності та вільної потужності для забезпечення нових приєднань (резерву потужності) на відповідній ГРП згідно з вимогами розділу VII цього Кодексу.

Якщо на дату розірвання договору розподілу природного газу або вилучення об`єкта споживача із заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу фактичний обсяг споживання сумарно по всіх об`єктах цього споживача або об`єкту, який було вилучено із заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу, буде перевищувати оплачену річну замовлену потужність поточного календарного року з урахуванням місяця, у якому розірваний договір або вилучений об`єкт із заяви-приєднання, споживач зобов`язаний у десятиденний строк з дня виставлення рахунку сплатити Оператору ГРМ різницю між вартістю фактично використаної потужності та вартістю оплаченої річної замовленої потужності. При цьому за наявності двох і більше об`єктів споживача величина оплаченої вартості річної потужності по об`єкту визначається пропорційно розміру річної замовленої потужності такого об`єкта до загального розміру річної замовленої потужності цього споживача.

Якщо припинення або обмеження розподілу природного газу здійснюється за ініціативи Оператора ГРМ у випадках, передбачених пунктом 3.17 глави 3 розділу V Правил безпеки систем газопостачання, нарахування вартості послуги за договором розподілу природного газу не здійснюється. При цьому місячна вартість послуг розподілу зменшується з урахуванням кількості днів припинення (обмеження) розподілу природного газу. Таке припинення (обмеження) та відновлення розподілу природного газу споживачу здійснюється за рахунок Оператора ГРМ.

Так, за період січень - квітень 2022 року відповідачу фактично розподілено (спожито) природного газу загальним обсягом 13 522 942,31 м3, із них:

- за січень 2022 року -5 479 192,75 м3, відповідно до акту приймання-передачі природного газу № СУМ0056235 від 31.01.2022;

- за лютий 2022 року - 3 932 669,81 м3, відповідно до акту приймання-передачі природного газу № СУМ0056825 від 28.02.2022;

- за березень 2022 року - 3 674 268,15 м3, відповідно до акту приймання-передачі природного газу № СУМ0059725 від 31.03.2022;

- за квітень 2022 року - 43 6811,60 м3, відповідно до акту приймання-передачі природного газу № СУМ0061112 від 30.04.2022.

У той же час за січень - квітень 2022 року відповідачу надано послугу з розподілу природного газу (річна замовлена потужність) загальним обсягом 8 012 258,67 м3, із них:

- за січень 2022 року - 2 003 064,67 м3 на суму 3 220 927,99 грн;

- за лютий 2022 року - 2 003 064,67 м3 на суму 3 220 927,97 грн;

- за березень 2022 року - 2 003 064,67 м3 на суму 3 220 927,99 грн;

- за квітень 2022 року - 2 003 064,67 м3 на суму 3 220 927,99 грн.

Акт наданих послуг розподілу природного газу (потужність) за період січня - квітня 2022 року разом з рахунками на оплату надані відповідачу, зазначені акти наданих послуг розподілу природного газу за належним чином оформлені, підписані сторонами та скріплені їх печатками.

Тобто, фактичний обсяг споживання відповідачем природного газу за період січень - квітень 2022 року, який становить 13 522 942,31 м3 перевищує оплачену (виставлену) річну замовлену потужність поточного календарного року з урахуванням квітня 2022 року, що дорівнює 8 012 258,67 м3.

У подальшому листом від 10.05.2022 АТ «Сумигаз» направив на адресу ТОВ «КППВ» акт наданих послуг № СУМ82008123 від 30.04.2022 загальним обсягом 5 510 683,64 м3 та рахунок на оплату від 30.04.2022 № 62007822 на суму 8 861 179,30 грн, що складає різницю між вартістю фактично використаної потужності та вартістю оплаченої річної замовленої потужності, акт звіряння взаєморозрахунків. Товариство зазначило про необхідність сплатити у десятиденний термін з дня отримання рахунку

Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством Споживач має сплачувати Оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання Споживача на поточний рахунок Оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів (п. 6.6. договору).

Згідно із пп. 1 п. 7.4 договору споживач зобов`язується здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

Станом на 10.11.2022 відповідачем сплачено на користь позивача 8 861 179,30 грн в рахунок погашення заборгованості за договором, що підтверджується копією платіжного доручення від 10.10.2022 № 770 та від 20.10.2022 № 791.

У зв`язку з погашенням відповідачем за первісним позовом суми основного боргу з порушенням строку, визначеного договором, позивачем за первісним позовом заявлено до стягнення інфляційні, 3 % річних та пеню у відповідних розмірах.

Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, а як визначено приписами статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають із підстав встановлених вищевказаною правовою нормою.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання, або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Згідно із статтею 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених зазначеним Кодексом.

Згідно із частинами другою, шостою статті 633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Відповідно до статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред`явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору.

Тобто, договір розподілу природного газу є договором приєднання, за яким його умови визначені заздалегідь однією із сторін, а тому такий договір може бути укладений лише шляхом приєднання другою стороною до нього в цілому, що означає, що друга сторона не може змінювати умови запропонованого договору, а може лише прийняти їх в запропонованому вигляді.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу; споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини; постачальник природного газу (далі - постачальник) суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу; постачання природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів.

За приписами частини першої статті 40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.

Кодексом газорозподільних систем, затвердженим Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494, визначаються взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем.

Згідно пунктом 4 глави1 розділу І Кодексу газорозподільних систем, договір розподілу природного газу -правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким забезпечується фізична доставка природного газу, належного споживачу, та/або цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи.

Таким чином, укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором надання послуг з розподілу природного газу.

Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу України та частини сьомої статті 193 Господарського Кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Пунктом 1 частини першої статті 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним з наслідків порушення зобов`язання, передбачених статтею 611 цього ж Кодексу є сплата неустойки.

За змістом статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Пунктом 2 частини першої статті 231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи факт сплати відповідачем заборгованості з оплати вартості перевищення оплаченої річної замовленої потужності у сумі 8 861 179,30 грн, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в цій частині за відсутністю предмету спору на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України.

Щодо нарахованих позивачем 3 % річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Згідно частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказана норма є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до наведеного позивачем розрахунку 3 % річних складають 60 309,19 грн, нараховані за загальний період з 21.05.2022 по 12.08.2022; інфляційні втрати складають 336 724,82 грн, нараховані за загальний період з червня 2022 року по липень 2022 року.

Здійснений позивачем розрахунок річних та інфляційних суд вважає арифметично вірним.

Суд, розглянувши позовні вимоги щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, вважає їх обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною третьою статті 2 ГПК України визначено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; розумність строків розгляду справи судом; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами у справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.

Розподіл судових витрат між сторонам.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із закриттям провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 8 861 179,30 грн, судовий збір за цими вимогами не покладається на відповідача (в сумі 132 917, 69 грн), а підлягає поверненню позивачу з бюджету.

Відповідно до частини першої статті 130 ГПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У зв`язку з частковим визнанням позову відповідачем у відзиві на суму 37 784,07 грн - 3% річних та 274 696,56 грн - інфляційних втрат, що разом дорівнює 312 480,63 грн, 50% судового збору за цими вимогами в сумі 2 343,60 грн підлягають стягненню з відповідача, а інші 50 % в сумі 2 343,60 грн - поверненню з бюджету.

Крім цього судом врахований факт повернення позивачу у даній справі 10 362,26 грн судового збору, внесеного у більшому розмірі, ніж встановлено законом, ухвалою від 06.10.2022.

З врахуванням вищезазначеного, решта сплаченого позивачем судового збору у сумі 3 611,91 грн підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 129, 130, 231, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі № 920/463/22 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельня Північного промислового вузла» (вул. Іллінська, 2, поверх 6, каб. 611, м. Суми, 40030, ідентифікаційний код 44360724) на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» (вул. Олексія Береста, 21, м. Суми, 40000, ідентифікаційний код 03352432) основного боргу в сумі 8 861 179,30 грн на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

2. Задовольнити позовні вимоги в іншій частині.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельня Північного промислового вузла» (вул. Іллінська, 2, поверх 6, каб. 611, м. Суми, 40030, ідентифікаційний код 44360724) на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» (вул. Олексія Береста, 21, м. Суми, 40000, ідентифікаційний код 03352432) 3 % річних в сумі 60 309,19 грн (шістдесят тисяч триста дев`ять гривень дев`ятнадцять копійок), інфляційні нарахування в сумі 336 724,82 грн (триста тридцять шість тисяч сімсот двадцять чотири гривні вісімдесят дві копійки) та відшкодування витрат по сплаті судового збору в сумі 3 611,91 грн (три тисячі шістсот одинадцять гривень дев`яносто одну копійку).

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із частинами першою, другою статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 256 та статті 257 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини сьомої статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повні реквізити сторін зазначені у пунктах 1, 3 резолютивної частини цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 21 листопада 2022 року.

Суддя Ю.А. Джепа