номер провадження справи 28/43/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
10.11.2022 Справа № 908/879/22
м.Запоріжжя Запорізької області
Господарський суд Запорізької області у складі судді Федорової Олени Владиславівни розглянув заяву товариства з обмеженою відповідальністю «УЛІСС-ТУР» №б/н від 19.10.2022 про стягнення витрат на правничу допомогу у справі №908/879/22
до відповідача фізичної особи-підприємця Клічко Ольги Володимирівни ( АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 )
про стягнення грошових коштів.
Без участі представників сторін
До Господарського суду Запорізької області 21.10.2022 від ТОВ «УЛІСС-ТУР» (позивач у справі) надійшло клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 5.000,00 грн. До заяви додані копія договору про надання правничої допомоги від 26.08.2022 № 17, детальний опис робіт (наданих послуг) та здійснених витрат, виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги у справі, акт приймання-передачі наданих послуг від 28.09.2022, докази направлення заяви відповідачу.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 21.10.2022 заяву ТОВ «УЛІСС-ТУР» передано на розгляд судді Федорової О.В.
Ухвалою суду від 31.10.2022 клопотання товариства з обмеженою відповідальністю «УЛІСС-ТУР» про стягнення витрат на правничу допомогу у справі №908/879/22 прийнято до розгляду, призначено розгляд заяви на 10.11.2022. Явку сторін в судове засідання визнано необов`язковою.
Представники сторін (позивача та відповідача) в судове засідання не з`явилися, будь-яких заяв або клопотання до суду не направили. Про час та місце розгляду заяви учасники судового процесу повідомлені належним чином.
У зв`язку з неявкою представників усіх учасників судового процесу, відповідно до ч.3 ст. 222 ГПК України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась.
Частиною 4 ст. 244 ГПК України встановлено, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Розглянувши матеріали зазначеної заяви, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання виходячи з наступного.
До Господарського суду Запорізької області звернулося ТОВ «УЛІСС-ТУР» з позовом до фізичної особи-підприємця Клічко Ольги Володимирівни про стягнення заборгованості у розмірі 33.538,30 грн.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 29.09.2022 у справі №908/879/22 позов товариства з обмеженою відповідальністю «УЛІСС-ТУР» до відповідача фізичної особи-підприємця Клічко Ольги Володимирівни про стягнення заборгованості у розмірі 33.538,30 грн задоволено. З фізичної особи-підприємця Клічко Ольги Володимирівни стягнуто на користь ТОВ «УЛІСС-ТУР» заборгованість з орендних платежів у розмірі 33.538,30 грн за період з 01.12.2015 по 28.02.2017 в рамках договору №01/03-15 від 01.03.2015 та витрати з судового збору у розмірі 2.481,00 грн.

Розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справи.

Повний текст судового рішення складено 29.09.2022 та надіслано всім учасникам справи засобами поштового зв`язку.

Частиною 8 ст. 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно зі ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

В тексті позовної заяви позивачем зазначений попередній розрахунок судових витрат які він поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи в розмірі 7481,00 грн, що складаються з судового збору у розмірі 2481,00 грн. Таким чином витрати на професійну правничу допомогу складають 5000,00 грн (7481,00 грн 2481,00 грн).

Отже, позивач дотримався положень ст. 129 ГПК України, зазначивши про свій намір стягнути з відповідача судові витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 16 ГПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до ст. 59 Конституції України, кожен має право на правову допомогу. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Згідно ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Визначаючи розмір сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, повинні братися до уваги, зокрема: час, який міг витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні, наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Згідно п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 1 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до п.п.4 ч. 1 ст. 1 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Виходячи зі змісту положень ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої сторонами домовленості.

Відповідно до статті 903 ЦК України плата за договором про надання послуг здійснюється замовником у розмірі, встановленому договором.

Згідно ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (зі змінами та доповненнями) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути:

1) договір про надання правової допомоги;

2) довіреність;

3) ордер;

4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Відповідно до частини четвертої статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Відповідно до правової позиції, викладеної, зокрема у постанові КГС ВС від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення (п. 23). Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (п.27.2.)

Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час (п. 31, аналогічний правовий висновок наведений Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 07.11.2019 по справі № 905/1795/18).

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

На підтвердження понесених витрат ТОВ «УЛІСС-ТУР» надані договір про надання правничої допомоги від 26.08.2022 №17, укладений з адвокатом Сухоруковою Надією Миколаївною, що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ЗП №002937, детальний опис робіт (наданих послуг) та здійснених витрат, виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги у справі, Акт приймання-передачі наданих послуг від 28.09.2022.

При дослідженні наведених документів суд дійшов висновку, що надані позивачем (заявником) докази не підтверджують факт надання адвокатом Сухорокувою Н.М. професійної правничої допомоги в заявленому до стягнення розмірі при розгляді цієї справи.

Суд виходив з наступного, в детальному опису наданих послуг адвокатом Сухороковою Н.М. наведений перелік послуг, які були надані позивачу, а саме: підготовка позовної заяви б/н від 14.06.2022 (вартість робіт складає 3000,00 грн), підготовка заяви про усунення недоліків №20/09 від 19.09.2022 (вартість робіт складає 1000,00 грн), вивчення матеріалів справи (вартість робіт 1000,00 грн).

В акті приймання-передачі наданих послуг від 28.09.2022 відображено, що адвокат якісно та в повному обсязі надав наступні юридичні послуги: підготовка позовної заяви б/н від 14.06.2022, підготовка заяви про усунення недоліків №20/09 від 19.09.2022 та вивчення матеріалів справи.

Втім, в тексті позовної заяви, яка підписана 14 червня 2022 власноруч директором Маловічко Г.А. зазначено, що 01.05.2022 між позивачем з одного боку та адвокатом Мякотою Станіславом Володимировичем в іншого боку був укладений договір про надання правової допомоги №18. Зазначено, що на момент подання до Господарського суду Запорізької області позовної заяви позивачем понесені судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2481,00 грн, витрати на правничу допомогу 3000,00 грн за вивчення матеріалів та підготовки позовної заяви. Також зазначено, що позивач очікує понести інші витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема витрати на правничу допомогу в орієнтовному розмірі 2000,00 грн за вивчення відзиву на позовну заяву та підготовку відповіді на відзив 2000,00 грн.

Аналіз зазначеного свідчить, що позовна заява б/н від 14.06.2022 не була складена адвокатом Сухоруковою Н.М., оскільки правовідносини між нею та позивачем виникли 26 серпня 2022, після укладання договору №17. Доказів того, що адвокати Мякота С. В та Сухорукова Н.М. працюють в одному адвокатському об`єднанні та можуть замінювати один одного при виконання роботи (юридичний супровід клієнта), суду також не надано.

З огляду на зазначене, доказів на підтвердження доводів, які викладені у клопотанні про стягнення витрат на правничу допомогу в частині підготовки позовної заяви б/н від 14.06.2022 (вартістю 3000,00 грн), суду не надано.

Крім того, суд звертає увагу, що основним завданням адвоката є вжиття всіх можливих, передбачених законом заходів, спрямованих на захист порушеного чи оспорюваного права, в тому числі й шляхом звернення до суду.

При цьому законність та обґрунтованість судового рішення, оперативність вирішення справи напряму залежать від повноти підготовки матеріалів, які надаються до суду ще на стадії звернення до суду.

При зверненні з позовом до суду не було дотримано положень ст. 164 ГПК України, а саме: суду не надано доказів направлення на адресу відповідача поіменного переліку додатків до позовної заяви у зв`язку з чим суд на підставі ст. 174 ГПК України залишив позов без руху.

В подальшому, ухвалою суду від 13.09.2022 повторно було залишено позов без руху у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи правочину (договору), на підставі якого були заявлені позовні вимоги.

Отже, саме неналежне виконання адвокатом позивача дій щодо повної підготовки матеріалів до суду стали підставою для залишення позову без руху та складання заяв про усунення недоліків.

До того ж, заяви про усунення недоліків, які подані у справу, по суті є супровідними листами, оскільки не містять будь-яких пояснень, доводів або обґрунтувань заявлених вимог, що не свідчить про виконання адвокатом послуг з надання професійної правничої допомоги, виправляють попередні недоліки роботи адвоката.

Таким чином, вимоги в частині стягнення витрат за складання заяви про усунення недоліків в розмірі 1000,00 грн задоволенню не підлягають.

Також не підлягають задоволенню вимоги про стягнення грошових коштів за вивчення матеріалів справи (1000,00 грн), оскільки в матеріалах справи відсутні докази ознайомлення адвоката з ними, а вивчення матеріалів для складення заяви з процесуального питання, є необхідною складовою виконання адвокатом обов`язків щодо надання кваліфікованої правничої допомоги, і не можуть відокремлюватися від основної дії.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність належних та допустимих доказів в обґрунтування заявлених вимог, суд дійшов висновку про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі.

Керуючись ст. ст. 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні клопотання товариства з обмеженою відповідальністю «УЛІСС-ТУР» про стягнення витрат на правничу допомогу по справі №908/879/22 відмовити.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Додаткове рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 240, 241, 244 ГПК України 14.11.2021.

Суддя О.В. Федорова