РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.07.2022Справа № 910/11120/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., за участю секретаря судового засідання Степов`юк С.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Національного банку України вул. Інститутська, будинок 9, місто Київ, 01601

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛІНКОМ" 01103, м. Київ, вул. Бойчука Михайла, 18

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укрененерго" 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 25

про стягнення 3 094 030,40 грн.

за участю представників:

від позивача: Каратун Т.В.;

від відповідача: не з`явилися;

від третьої особи: не з`явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Національний банк України звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Велінком" про стягнення 3 094 030,40 грн. штрафних санкцій.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем як постачальником умов укладеного між сторонами Договору № 102798 від 21.01.2021 в частині забезпечення постачання електричної енергії споживачу та відсутність об`єктивних підстав для розірвання договору в односторонньому порядку з боку постачальника у зв`язку з неможливістю постачання електричної енергії через присвоєння ТОВ "ВЕЛІНКОМ" статусу "Дефолтний", внаслідок чого позивачем на підставі вказаного договору нараховані штрафні санкцій у зазначеному розмірі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/11120/21, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом на підставі частини третьої статті 12 Господарського процесуального кодексу України постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 19.08.2021.

Судом доведено до відома, що через канцелярію суду від позивача 06.08.2021 року від позивача надійшла заява № 18-0012/70596 від 03.08.2021 про уточнення позовних вимог, в якій через технічну помилку в тексті позовної заяви, зокрема, у пункті 2 прохальної частини позовної заяви зазначає, що замість словосполучення "за Договором №102470 від 19.10.2020" слід вважати вірним "за Договором №102798 від 21.01.2021", у зв`язку з чим просить суд пункт 2 прохальної частини позовної заяви про стягнення штрафних санкцій вважати викладеним у наступній редакції: "стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛІНКОМ" (ідентифікаційний код 39925982, місцезнаходження: 01032, місто Київ, вул. Саксаганського, будинок 127, кв.5) на користь Національного банку України (ідентифікаційний код 00032106, місцезнаходження: 01601, місто Київ, вул. Інститутська, будинок 9,) штрафні санкції за Договором №102798 від 21.01.2021 у розмірі 3 094 030 (три мільйони дев`яносто чотири тисячі тридцять) грн. 40 коп. ".

Також через канцелярію суду від відповідача 17.08.2021 надійшов відзив б/н від 12.08.2021 на позовну заяву, в якому останній заперечує проти позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем як споживачем в порушення вимог глави 6.1 розділу IV Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018, заява-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу на адресу відповідача як постачальника не направлялась, у зв`язку з чим позивачем не доведено правових підстав для покладення на відповідача відповідальності за неналежне виконання умов договору та стягнення штрафних санкцій. Також відповідач зазначає про факт набуття ним статусу "Дефолтний" з 08.02.2021, що, з урахуванням умов пунктів 12.1, 12.2 Договору, звільняє відповідача від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим договором. Заява та відзив судом долучені до матеріалів справи.

Розглянувши в судовому засіданні 19.08.2021 року подану позивачем заяву про уточнення позовних вимог, виходячи зі змісту позовної заяви та вказаної заяви позивача, а також співвідношення такого змісту з раніше заявленими позовними вимогами, судом розцінено останню як заяву про зміну предмету позову та прийнято судом до розгляду, у зв`язку з чим має місце новий предмет позову, з урахуванням якого здійснюється розгляд спору.

Окрім цього ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.08.2021 за клопотанням позивача б/н від 18.08.2021 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укрененерго" та відкладено підготовче засідання на 22.09.2021.

Також через відділ діловодства суду 27.08.2021 від позивача надійшла відповідь б/н від 25.08.2021 на відзив на позовну заяву, з доказами направлення на адресу відповідача, в якій позивач не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, посилаючись на те, що Договір № 102798 від 21.01.2021 було укладено між сторонами у справі в порядку, передбаченому Законом України "Про публічні закупівлі", на підставі тендерної пропозиції, поданої з ініціативи відповідача, яку позивач був зобов`язаний прийняти. Таким чином, позивач не може керуватися під час проведення процедури закупівлі та при виборі електропостачальника порядком, встановленим Правилами роздрібного ринку. Позивач також посилається на те, що відповідачем довідка щодо настання форм-мажорних обставин у зв`язку з отриманням електропостачальником статусу "Дефолтний" ТПП України не видавалась, отже відсутні підстави вважати, що відповідач був звільнений від виконання своїх зобов`язань за Договором. Відповідь на відзив судом долучена до матеріалів справи.

До початку судового засідання 31.08.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява № 18-0012/78262 від 26.08.2021 про зміну предмету позову, зміст якої є ідентичним змісту заяви позивача № 18-0012/70596 від 03.08.2021 про уточнення позовних вимог, що була прийнята судом до розгляду ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.08.2021, у зв`язку з чим вказана заява від 03.08.2021 року у судовому засіданні 22.09.2021 протокольною ухвалою залишена без розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.09.2021 у зв`язку з неявкою в судове засіданні представника третьої особи та неподання останнім пояснень щодо суті спору, підготовче засідання відкладено на 04.11.2021.

Від відповідача через канцелярію суду 04.10.2021 надійшли заперечення б/н б/д на відповідь позивача на відзив, в яких ТОВ «Велінком» вважає вимоги позивача необґрунтованими та безпідставними, наголошуючи на відмові споживача (позивача) від подальшої співпраці з відповідачем як постачальником та ненадання позивачем передбаченої п.6.1.5 постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 інформації, а саме: заяви - приєднання, витягу з ЄДР, контактних даних, найменування чинного постачальника, рахунку за попередній період та згоди на обробку персональних даних. Додатково відповідач зазначає, що у зв`язку з невиконанням ПАТ «НЕК» Укренерго» вимог ухвали суду від 12.02.2021 у справі № 910/2125/21 та нескасування статусу «дефолтний», у зв`язку з чим для відповідача було встановлено нульовий обсяг продажу електричної енергії, твердження позивача про односторонню відмову ТОВ «Велінком» від виконання умов Договору не відповідає дійсності. Заперечення судом долучені до матеріалів справи.

В свою чергу від третьої особи - ПАТ «НАЕК «Укренерго» через канцелярію суду 25.10.2021 надійшли пояснення № 02-4-1/587 від 25.10.2021 по суті спору, в яких третя особа зазначає про відсутність причинно - наслідного зв`язку між виконанням відповідачем зобов`язань перед позивачем за Договором і діями ПАТ «НАЕК «Укранерго», оскільки останнє не є стороною вказаного правочину, а також наголошує, що ухвала суду від 12.02.2021 не скасовує набутого ТОВ «Велінком» статусу «дефолтний» та застосованих заходів, передбачених п.1.7.1 Правил ринку, затверджених постановою НКЕКП № 307 від 14.03.2018. Пояснення судом долучені до матеріалів справи.

Також від позивача 01.11.2021 через канцелярію суду надійшли письмові пояснення № 18-0012/100042 від 25.10.2021 у справі, в яких позивач зазначає про необґрунтованість посилань відповідача на відсутність його вини в недопоставці електричної енергії через надання товариству статусу «дефолтний», оскільки правовідносини виникли на підставі Договору та дії третіх осіб впливати на відповідальність відповідача у зв`язку з невиконання його умов не можуть. Пояснення судом долучені до матеріалів справи.

Проте, у зв`язку з тим, що судове засідання призначене на 04.11.2021 не відбудеться, ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 розгляд справи призначено на 24.11.2021.

У підготовчому засіданні 24.11.2021 судом протокольною ухвалою оголошено перерву на 08.12.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2021 враховуючи те, що судом остаточно з`ясований предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників справи, визначені обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані відповідні докази, вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі № 910/11120/21 та початок розгляду справи по суті, судове засідання призначено на 20.01.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2022 відкладено судове засідання з розгляду справи по суті на 02.02.2022.

Через канцелярію суду 02.02.2022 від позивача надійшла заява б/н від 02.02.2022 про зміну адреси місцезнаходження відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛІНКОМ" з адреси: 01032, місто Київ, вул. Саксаганського, будинок 127, кв. 5, на адресу: 04111, місто Київ, вул. Щербаківського, будинок 53, яку прийнято судом та залучено до матеріалів справи.

Проте, у зв`язку з перебуванням судді Селівона А.М. на лікарняному судове засідання, призначене на 02.02.2022, не відбулось.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2022 судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 24.02.2022.

В той же час, 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" та продовження строку дії воєнного стану в Україні згідно Указів Президента України "Про продовження дії воєнного стану в Україні" № 133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18 квітня 2022 року та № 341/2022 від 17 травня 2022, затвердженого Законом України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" на території України з 5:30 24 лютого 2022 року введено воєнний стан.

За приписами ст. 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" встановлено, що у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

При цьому статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відтак, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та введенням воєнного стану з 24.02.2022 судове засідання, призначене на 24.02.2022, не відбулось.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.05.2022 з метою забезпечення розумного балансу між нормами статті 3 Конституції України та положеннями статті 2 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті призначено на 01.06.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2022 у зв`язку з нез`явленням в судове засідання представників відповідача та третьої особи, враховуючи зміну юридичної адреси відповідача, розгляд справи по суті відкладено на 06.07.2022.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, а також будь - яких інших заяв та клопотань процесуального характеру, окрім наявних в матеріалах справи, від сторін та третьої особи на час проведення судового засідання 06.07.2022 до суду не надходило.

У судові засідання з розгляду справи по суті 20.01.2022, 01.06.2022 та 06.07.2022 з`явився уповноважений представник позивача, уповноважені представники відповідача та третьої особи - не з`явились.

Відповідно до приписів статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (пункт 5 частини 6 вказаної статті).

Копія ухвали суду від 03.05.2022, яка направлялась відповідачу на вказану в позовній заяві адресу: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 127 кв. 5, повернулась на адресу суду не врученою у зв`язку з відсутністю адресата.

Копія ухвали суду від 01.06.2022, яка направлялась відповідачу на адресу місцезнаходження згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про внесення змін 24.01.2022: 04111, м.Київ, вул. Д. Щербаківського, 53, а також адресу місцезнаходження відповідача за даними реєстру, внесеними 03.06.2022, а саме: 01103, м. Київ, вул. Бойчука Михайла, 18, повернулись на адресу суду не врученими у зв`язку з відсутністю адресата.

Інші дані (адреси), за якими можна встановити місцезнаходження відповідача, в матеріалах справи відсутні та суду невідомі.

Згідно пункту 10 частини 2 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр) містяться, зокрема, відомості про місцезнаходження юридичної особи.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Суд зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Беручи до уваги конкретні обставини справи, вимоги процесуального законодавства та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, суд звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на адресу, що відповідає місцезнаходженню відповідача згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 27.11.2019 у справі 913/879/17, постанові від 21.05.2020 у справі 10/249-10/9, постанові від 15.06.2020 у справі 24/260-23/52-б, постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/18).

При цьому судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення та підписання.

Судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Враховуючи наведене, а також зважаючи на отримання відповідачем попередніх ухвал суду у даній справі та надання процесуальних заяв по суті спору (відзиву, заперечень на відповідь на відзив), господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалами суду про призначення розгляду справи по суті у справі №910/11120/21 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

З огляду на вищевикладене суд констатує, що ним вчинено всі необхідні та можливі заходи з метою повідомлення відповідача про розгляд справи № 910/1120/21 судом.

Про дату, час і місце розгляду даної справи 06.07.2022 третя особа повідомлена належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 161.

Про поважні причини неявки уповноважених представників відповідача та третьої особи в судові засідання суд не повідомлено.

Згідно із частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

В свою чергу суд наголошує, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на вищевикладене, оскільки відповідач та третя особа не скористалися наданими їм процесуальними правами, зокрема, представники останніх не прибули в судове засідання з розгляду справи по суті, суд здійснював розгляд справи 06.07.2022 року виключно за наявними матеріалами за відсутності представників відповідача та третьої особи.

Представник позивача у судовому засіданні 06.07.2022 надав пояснення по суті позовних вимог та просив суд позовні вимоги задовольнити.

У судовому засіданні 06.07.2022 відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За визначенням ст. 1 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

Електроенергія як предмет закупівлі в розумінні Закону України «Про публічні закупівлі» та Порядку визначення предмета закупівлі, затвердженого наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України № 708 від 15.04.2020, є товаром.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 21 січня 2021 між Національним банком України (позивач у справі, споживач за договором,) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕЛІНКОМ" (відповідач у справі, постачальник за договором) укладено Договір № 102798 про постачання електричної енергії споживачу (далі - Договір), який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії постачальником споживачу. Умови цього договору розроблені відповідно до Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України "Про публічні закупівлі", закону України "Про ринок електричної енергії", Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національна комісія; що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312 та інших чинних нормативно-правових актів України (пункт 1.1, 1.2 Договору).

Розділами 2 - 14 Договору сторони погодили його предмет, умови постачання, якість постачання електричної енергії, ціну, порядок обліку та оплати електричної енергії, права та обов`язки споживача та постачальника, порядок припинення та відновлення постачання електричної енергії, відповідальність сторін, порядок зміни електропостачальника та розв`язання спорів, форс - мажорні обставини, строк дії Договру та інші умови, антикорупційне застереження тощо.

Суд зазначає, що за приписами статті 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.

Цей Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими особами сторін/накладення кваліфікованого електронного підпису уповноваженою особою сторони, яка робить це останньою (у разі укладання у вигляді електронного документа з накладанням кваліфікованого електронного підпису) і діє до 30.04.2022 року включно. У разі невиконання умов цього договору у встановлений термін, він діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, що не звільняє сторони від відповідальності за невиконання зобов`язань за цим договором (пункт 13.1 Договору).

Правовий статус електронного цифрового підпису врегульований Законом України "Про електронний цифровий підпис", основні організаційно-правові засади електронного документообігу та використання електронних документів - Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг".

Електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувала; накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Одним із елементів обов`язкового реквізиту є електронний підпис, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник з електронним цифровим підписом автора.

Накладання електронного цифрового підпису завершує утворення електронного документа, надаючи йому юридичної сили. Юридична сила електронного документа з нанесеними одним або множинними електронними цифровими підписами та допустимість такого документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг").

Згідно ст. 4 Закону України "Про електронний цифровий підпис" електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі.

За умови дотримання вимог, визначених статтею 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис", електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки).

Зокрема, вказаний Договір підписаний уповноваженими представниками споживача та постачальника шляхом накладення кваліфікованих електронних підписів.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, який підпадає під правове регулювання норм § 5 глави 54 Цивільного кодексу України та § 3 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" електрична енергія - енергія, що виробляється на об`єктах електроенергетики і є товаром, призначеним для купівлі-продажу.

Відповідно до частин 6, 7 статті 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачання електричної енергії електропостачальниками здійснюється з дотриманням правил роздрібного ринку. Умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу.

У відповідності до частини 1 статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

Відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Нормами частини 2 статті 714 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно приписів статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до частини першої статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами першою - третьою статті 275 та частиною шостою статті 276 Господарського кодексу України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у національних стандартах або технічних умовах. Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону.

Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Згідно із частиною 2 статті 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Частиною шостою статті 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачено, що постачання електричної енергії електропостачальниками здійснюється з дотриманням правил роздрібного ринку.

У відповідності до частини сьомої статті 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу. У договорі постачання електричної енергії споживачу визначаються:

1) найменування та місцезнаходження електропостачальника;

2) перелік послуг, що надаються електропостачальником;

3) ціна електричної енергії та послуг, що надаються;

4) показники якості електропостачання, зокрема якості електричної енергії;

5) види послуг з технічного обслуговування, які пропонуються електропостачальником;

6) умови та порядок відшкодування (компенсації), що застосовується у разі недотримання електропостачальником показників якості послуг, визначених договором, зокрема у разі виставлення невірного рахунка та/або несвоєчасного виставлення рахунка;

7) порядок та засоби повідомлення актуальної інформації щодо чинних тарифів, вартості послуг з технічного обслуговування, очікуваних змін цін та умов постачання електричної енергії;

8) порядок організації комерційного обліку електричної енергії та надання даних комерційного обліку електричної енергії;

9) порядок подання звернень, претензій, скарг споживачем та порядок їх розгляду електропостачальником, методи ініціювання процедур вирішення спорів;

10) строк дії договору, умови припинення, пролонгації та розірвання договору, зокрема в односторонньому порядку споживачем у разі зміни електропостачальника, а також умови дострокового розірвання договору із зазначенням наявності чи відсутності санкції (штрафу) за дострокове розірвання договору;

11) зобов`язання електропостачальника щодо надання споживачу інформації про захист прав споживачів, зокрема у розрахункових документах (рахунках);

12) права та обов`язки електропостачальника і споживача у разі неможливості виконання своїх зобов`язань та у разі тимчасового зупинення постачання;

13) інші положення залежно від специфіки та виду послуг, що надаються електропостачальником.

Згідно Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312 (далі - ПРРЕЕ), споживач електричної енергії - фізична особа, у тому числі фізична особа-підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання.

Відповідно до пункту 2.3 Договору загальний обсяг електричної енергії, що постачається за цим договором, дорівнює фактичному обсягу спожитої споживачем електричної енергії впродовж всього строку постачання електричної енергії за цим договором та орієнтовно становить для замовлення 11 317 200 кВт*год (електрична енергія 2-го класу напруги).

Фактичний обсяг електричної енергії визначається споживачем з урахуванням його виробничих потреб у використаної електричної енергії (пункт 2.4. Договору).

Згідно з частиною 3 статті 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Статтею 632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

У відповідності до пункту 5.1 Договору загальна вартість цього договору становить не більше 19 337 690,00 грн., в тому числі ПДВ 20% - 3 222 948,33 грн., та включає в себе: загальну вартість послуг оператора системи передачі щодо надання послуг з передачі електричної енергії, які необхідні для виконання цього договору, яка визначається як добуток орієнтованої загальної договірної величини споживання електричної енергії на тариф послуг оператора системи передачі (ціна регульованих послуг, які визначаються постановами НКРЕКП); загальну вартість електричної енергії; сплату податків і зборів, обов`язкових платежів, що сплачуються або мають бути сплачені, усіх інших витрат постачальника (з урахуванням коефіцієнта забезпечення постачання згідно з додатком 1 до договору).

У відповідності до пункту 2.1. Договору за цим договором постачальник постачає споживачу електричну енергію для об`єктів Національного банку України, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної електричної енергії та згідно з умовами цього Договору.

Споживач не пізніше ніж за 15 календарних днів до дати поставки електричної енергії повідомляє постачальника про початок постачання електричної енергії листом, електронна копія якого направляється на офіційну електронну адресу постачальника , а оригінал - поштовим відправленням (пункт 3.1 Договору).

Постачання електричної енергії споживачу здійснюється постачальником на підставі поданих споживачем за 15 (п`ятнадцять) календарних днів до початку місяця постачання заявок (далі - Заявка/Заявки), які мають містити: інформацію щодо об`єкта (об`єктів) постачання електричної енергії, в тому числі найменування об`єкта (за наявності), адреса тощо, їх ЕІС коди, відомості щодо строку (періоду) постачання електричної енергії (в тому числі дату початку постачання) за кожним об`єктом споживача, відомості щодо обсягів місячного споживання, відомості щодо обсягів погодинного споживання електричної енергії об`єктами споживача (за наявності). Примірна форма заявки на постачання електричної енергії споживачу викладена в Додатку 2 до цього Договору. Заявки на постачання електричної енергії надсилаються споживачем на офіційну електронну адресу постачальника: . Постачальник має підтверджувати отримання кожної Заявки від споживача електронною поштою шляхом надсилання у відповідь листа електронною поштою протягом 1 (одного) робочого дня з моменту її отримання та зазначити дату отримання, прізвище особи, яка отримала повідомлення. У разі неотримання споживачем такого підтвердження від постачальника, відправлена споживачем Заявка вважається такою, що отримана постачальником, в день її відправлення споживачем (пункт 3.3 Договору).

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Строк постачання електричної енергії - протягом 12 (дванадцяти) місяців від дати, зазначеної у листі споживача, що передбачений у пункті 3.1 цього договору (пункт 3.2 Договору).

Так, встановленому пунктом 6.1 Договору праву споживача отримувати електричну енергію безперервно на умовах, зазначених у цьому договорі, кореспондує визначений пунктом 7.2. Договору обов`язок постачальника, зокрема, цілодобово, безперервно постачати електричну енергію споживачу в обсягах, визначених цим договором (підпункт 1 пункту 7.2 Договору); забезпечувати належну організацію власної роботи для можливості передачі та обробки звернення споживача з питань, що пов`язані із використанням цього договору (підпункт 2 пункту 7.2 Договору); забезпечувати належну організацію власної роботи для можливості передачі та обробки звернення споживача з питань, що пов`язань з виконанням цього Договору (підпункт 7 пункту 7.2 Договору); протягом 3 (трьох) робочих днів від дати, коли постачальнику стало відомо про нездатність продовжувати постачання електричної енергії споживачу, він зобов`язується проінформувати споживача про його право вибрати іншого електропостачальника; перейти до електропостачальника, на якого в установленому порядку покладені спеціальні обов`язки (постачальник "останньої надії"); на відшкодування збитків, завданих у зв`язку з неможливістю подальшого виконання постачальником своїх зобов`язань за цим договором (підпункт 10 пункту 7.2 Договору).

Керуючись пунктами 3.1, 3.3 Договору 11.02.2021 позивачем на електронну адресу відповідача, зазначену в Договорі, а саме , направлено лист №61-0016/11461 від 11.02.2021 про початок постачання електричної енергії на об`єкти НБУ з 01.03.2021 та заявку з обсягами постачання електричної енергії на березень 2021 рік (Додаток № 2 до Договору), копії яких наявні в матеріалах справи.

Також відповідно до підпункту 12 пункту 7.2. Договору постачальник зобов`язується в порядку та у строки, визначені пунктом 5.10 цього Договору, надавати споживачу довідку ДП «Держзовнішінформ» або іншого органу, установи, організації, що уповноважені (в тому числі відповідно до установчих документів такого органу, установи, організації) надавати інформацію щодо коливання ціни електричної енергії на ринку електричної енергії, за відповідний поточний місяць та розрахунок уточненої ціни на поточний місяць.

Відповідно до п. 5.10 Договору щомісячно (з наступного місяця за місяцем укладення цього Договору протягом всього строку дії цього Договору) до 12 числа поточного місяця Постачальник повинен в обов`язковому порядку надсилати споживачу (електронні копії-на офіційну електронну адресу, а оригінали - поштовим відправленням з повідомленням вручення або доставлення кур`єром під підпис уповноваженої споживачем особи на отримання листів) офіційну довідку ДП "Держзовнішінформ" або іншого органу, установи, організації, що уповноважені (в т.ч. відповідно до установчих документів такого органу, установи, організації) надавати інформацію щодо коливання ціни електричної енергії на ринку електричної енергії, вимоги до якої визначені цим Договором (Додаток 4 до цього договору,) з інформацією щодо Ц(РДН), та розрахунок уточненої ціни на поточний місяць за підписом уповноваженої особи постачальника, здійснений на підставі зазначеної довідки та згідно з формулою, встановленою в пункті 5.7 Договору, з дотриманням пунктів 5.8, 5.9 Договору. Такі зміни до Договору набирають чинності на 4 (четвертий) робочий день від дня вручення оригінала зазначеного листа споживачу (крім випадку,передбаченого пунктом 5.11 Договору) без внесення змін до пункту 5.6 цього Договору та застосовуються до місяця, зазначеного у розрахунку уточненої ціни на поточний місяць.

Як встановлено судом, позивач листом №65-0008/12001 від 15.02.2021 на електронну адресу відповідача звернувся до останнього з проханням відповідно до умов пункту 5.10 Договору у строк не пізніше 16.02.2021 надіслати офіційну довідку ДП «Держзовнішінформ» за поточний місяць з інформацією щодо коливання ціни електричної енергії на ринку електричної енергії та розрахунок уточненої ціни на поточний місяць за підписом уповноваженої особи постачальника.

Проте, відповіді на вказаний лист та відповідної інформації від ТОВ «Велінком» позивачем отримано не було.

Згідно з підпунктом 10 пункту 7.2 Договору постачальник зобов`язується протягом 3 (трьох) робочих днів від дати, коли постачальнику стало відомо про нездатність продовжувати постачання електричної енергії споживачу, проінформувати споживача про його право:

- вибрати іншого електропостачальника;

- перейти до електропостачальника, на якого в установленому порядку покладені спеціальні обов`язки (постачальник "останньої надії'1

- на відшкодування збитків, завданих у зв`язку з неможливістю подальшого виконання постачальником своїх зобов`язань за Договором.

При цьому постачальник зобов`язується забезпечити безперебійне безперервне постачання електричної енергії споживачу до моменту обрання (переходу) споживачем іншого електропостачальника.

Натомість, 18.02.2021 позивачем було отримано від постачальника лист № 18-05/02-2021 (вх.№ 526/14789 від 18.02.2021) щодо надання ТОВ "ВЕЛІНКОМ" статусу "Дефолтний", повідомлено про наявність судового спору між ТОВ "ВЕЛІНКОМ" та ПАТ "НЕК "Укренерго", наявність ухвали Господарського суду міста Києва від 12.02.2021 у справі №910/2125/21 про задоволення заяви ТОВ "ВЕЛІНКОМ" про забезпечення позову. У листі № 18-05/02-2021 від 18.02.2021 відповідачем запропоновано позивачу розірвати Договір за згодою сторін, та додано до цього листа проект додаткової угоди про розірвання спірного Договору з 08.02.2021. Копія вказаного листа наявна в матеріалах справи.

За результатами розгляду листа відповідача № 18-05/02-2021 від 18.02.2021 Національний банк України листом №65-0008/15890 від 25.02.2021 повідомив відповідача про відсутність об`єктивних підстав для розірвання Договору на підставі пункту 13.15 Договору, посилаючись на чинність станом на 25.02.2021 заходів забезпечення, вжитих ухвалою суду від 12.02.2021 у справі № 910/2125/21, та відсутність за наслідками присвоєння статусу «Дефолтний» обмежень, передбачених розділом 1.7 Правил ринку та обслуговування роботи ТОВ «Велінком». Додатково позивач направив на підписання відповідачу проект нової додаткової угоди про розірвання Договору на підставі пункту 9.6 Договору, визначивши пропозицію про розірвання Договору, викладену в листі 18-05/02-2021 від 18.02.2021, як односторонню відмову від виконання умов правочину.

Факт надсилання вказаного листа на адресу відповідача підтверджується наявними в матеріалах справи копіями рекомендованого повідомленням про вручення поштового відправлення № 444 від 26.02.2021 та поштового конверту з довідкою АТ «Укрпошта» форми 20 від 29.03.2021 про причини його повернення, а саме за закінченням терміну зберігання.

Отже, вказана додаткова угода до Договору з боку відповідача підписана не була та відповіді на вказаний лист від 25.02.2021 ТОВ «Велінком» не надано.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Проте, як встановлено судом за матеріалами справи та зазначено позивачем в позовній заяві, в порушення п. 7.2 Договору відповідачем не було забезпечене постачання електроенергії для потреб електроустановок позивача згідно Договору (п.п. 1), не надіслано позивачу офіційну довідку ДП "Держзовнішінформ" за поточний місяць з інформацією щодо коливання ціни електричної енергії на ринку електричної енергії та розрахунок уточненої ціни на поточний місяць за підписом уповноваженої особи постачальника (п.п.12), а також невчасно повідомлено про набуття статусу «Дефолтний» (п.п.10), оскільки таке повідомлення здійснене відповідачем із запізненням листом від 18.02.2021.

Як визначено умовами Договору, зокрема, пунктом 9.4, у разі порушення постачальником зобов`язань, передбачених підпунктами 11, 12, 13, 14 пункту 7.2 цього Договору, з постачальника на вимогу споживача стягується штраф у розмірі 1% від загальної вартості цього договору, визначеної у пункті 5.1. цього Договору.

Відповідно до пункту 9.6. Договору у разі відмови постачальника в односторонньому порядку виконувати цей договір постачальник сплачує споживачу штрафні санкції у розмірі 15% від загальної вартості цього договору, визначеної у пункті 5.1. цього Договору.

Позивач зазначає, що відповідно до опублікованої на сайті ПАТ "НЕК "Укренерго" інформації щодо учасників ринку, яким надано статус переддефолтний/дефолтний згідно з пунктом 1.7.4 та пунктом 1.7.1 Правил ринку, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 307, датою набуття ТОВ "ВЕЛІНКОМ" статусу "Дефолтний" є 08.02.2021.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги вказує, що інформація щодо присвоєння ТОВ "ВЕЛІНКОМ" статусу "Дефолтний" була оприлюднена до набрання чинності ухвалою, проте враховуючи заборону на вчинення дій, що встановлена ухвалою в рамках забезпечення позову, наявність інформації про присвоєння ТОВ "ВЕЛІНКОМ" статусу "Дефолтний" на сайті Адміністратора розрахунків не призвело до виникнення обмежень передбачених розділом 1.7. Правил ринку та блокування роботи ТОВ "ВЕЛІНКОМ". Укладені з ТОВ "ВЕЛІНКОМ" договори щодо продажу електричної енергії учасникам ринку залишилися діючими, а продаж електричної енергії для ТОВ "ВЕЛІНКОМ" не припинився.

За доводами позивача, постачальник не знаходиться в процедурі банкрутства, ліквідації, у нього не завершився строк дії та/або не анульовано ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії, а також відповідач не припинив участь на ринку електричної енергії.

За вказаних обставин позивач посилається на відсутність умов для припинення дії Договору, а пропозиція відповідача щодо розірвання договору, наведена в листі №18-05/02-2021 від 18.02.2021, на переконання позивача, є односторонньою відмовою від виконання умов Договору.

У зв`язку з викладеним позивачем на підставі пункту 9.6. Договору за відмову постачальника в односторонньому порядку виконувати Договір нараховано штраф у розмірі 15% від загальної вартості Договору, що за розрахунком позивача становить 2 900 653,50 грн. (19 337 690,00 грн. (з урахуванням визначеної у пункті 5.1 Договору загальної вартості Договору) х15%), а також на підставі пункту 9.4. Договору за порушення постачальником зобов`язань, передбачених п.п. 12 пункту 7.2 Договору нараховано штраф у розмірі 1% від загальної вартості Договору, а саме в сумі 193 376,90 грн. (19 337 690,00 грн. (загальна вартість договору визначена у пункті 5.1 Договору) х1%).

З метою досудового врегулювання спору позивачем було направлено на адресу відповідача (вих. №65-0012/35119 від 22.04.2021) претензію №1 про сплату штрафних санкцій на суму 3 094 030,40 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 368 та відповідного поштового конверту з довідкою поштового оператора форми 20 про його повернення 26.05.2021 неврученим відповідачу за закінченням терміну зберігання.

Зазначена претензія позивача залишена відповідачем без відповіді та задоволення, нараховані штрафні санкції не погашені.

Таким чином, оскільки відповідачем було допущено порушення умов Договору, позивачем на підставі пунктів 9.4, 9.6 Договору нараховано відповідачеві штрафні санкції у загальній сумі 3 094 030,40 грн., а саме згідно п.9.4 - в сумі 193 376,90 грн. та згідно п. 9.6 - в сумі 2 900 653,50 грн., які позивач просить суд стягнути з відповідача в поданій суду позовній заяві.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання недійсним Договору № 102798 про постачання електричної енергії споживачу від 21.01.2021 та/або його окремих положень суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення спірного Договору на час його підписання з боку сторін відсутні.

В свою чергу, заперечуючи проти позовних вимог відповідач посилається на відсутність заяви-приєднання позивача та направлення її у встановленому договором та законодавством порядку, а отже не доведення позивачем правових підстав для покладення на відповідача відповідальності за неналежне, на думку позивача, виконання умов договору та стягнення штрафних санкцій. Відповідач також наголошує, що 08.02.2021 ТОВ "ВЕЛІНКОМ" надано статус "Дефолтний", а згідно із пунктом 12.1 та пунктом 12.2. Договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Суд зазначає, що умовами п. 3.1 Договору сторони погодили строк та спосіб повідомлення споживачем постачальника про початок постачання енергії, а саме не пізніше ніж за 15 (п`ятнадцять) календарних днів до дати поставки електричної енергії листом, електронна копія якого направляється на офіційну електронну адресу постачальника vе, а оригінал - поштовим відправленням.

При цьому пунктом 3.3 Договору визначено, що постачання електричної енергії споживачу здійснюється постачальником на підставі поданих споживачем за 15 (п`ятнадцять) календарних днів до початку місяця постачання заявок, зміст яких та примірна форма викладені у вказаному пункті Договору та Додатку 2 до цього Договору. Заявки на постачання електричної енергії надсилаються споживачем на офіційну електронну адресу постачальника: . Постачальник має підтверджувати отримання кожної Заявки від споживача електронною поштою шляхом надсилання у відповідь листа електронною поштою протягом 1 (одного) робочого дня з моменту її отримання та зазначити дату отримання, прізвище особи, яка отримала повідомлення. У разі неотримання споживачем такого підтвердження від постачальника, відправлена споживачем Заявка вважається такою, що отримана постачальником, в день її відправлення споживачем.

Згідно із пунктом 13.9 Договору офіційною адресою постачальника за цим договором є . Постачальник погоджується, що обмін повідомленнями між ним та споживачем може відбуватись через його офіційну електронну адресу.

Відповідно до пункту 13.10 Договору офіційною адресою споживача за цим договором є: , , , .

Приписами пункту 6.1.5 Правил роздрібного ринку передбачено, що повідомлення про намір укласти новий договір з новим електропостачальником надається у вигляді заяви-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу на умовах оприлюдненої комерційної пропозиції електропостачальника, а якщо сторони дійшли взаємної згоди укласти договір на умовах, які оприлюднені комерційні пропозиції електропостачальника не містять, у повідомленні про намір укласти новий договір з новим електропостачальником споживач має надати новому електропостачальнику таку інформацію, як персональні дані (прізвище, ім`я, по батькові) споживача або уповноваженої особи або найменування компанії (для юридичної особи), а також для юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців: витяг з ЄДР, роздрукований з мережі Інтернет, або копію довідки, або копію виписки з ЄДР; контактні дані (номер телефону, електронна пошта, поштова адреса для листування тощо); ЕІС-код(и) точки обліку електроенергії за об`єктом (об`єктами) споживача; інші документи, які можуть бути потрібні відповідно до обраної комерційної пропозиції; згоду на обробку персональних даних та використання їх для отримання інформації щодо споживача від адміністратора комерційного обліку.

Пунктом 6.1.7 Правил роздрібного ринку передбачено, що у разі отримання неповних даних електропостачальник повинен повідомити про це споживача.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем на виконання умов Договору на електронну адресу відповідача, зазначену в Договорі, а саме: направлено лист (вих.№61-0016/11461 від 11.02.2021) про початок постачання електричної енергії на об`єкти НБУ з 01.03.2021 та заявку на постачання електричної енергії на березень 2021 року, яка містила адреси об`єктів електроспоживача, ЕІС об`єктів електроспоживача, період постачання, відомості щодо обсягів місячного споживання.

Факт надсилання вказаного повідомлення та заявки підтверджується відповідним скрін-шотом, наявним в матеріалах справи.

При цьому позивачем було обрано спосіб надсилання відповідачеві повідомлення та заявки - на електронну пошту відповідача: , зазначену в Договорі, а отже у відповідності до погоджених сторонами умов.

Суд зазначає, що за приписами ст. 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), вебсайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах, тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (частина 5 статті 96 ГПК України).

Враховуючи описані вимоги процесуального законодавства та здійснивши аналіз положень законодавства, зокрема, статей 73, 77, 91, 96 ГПК України, суд дійшов висновку, що учасник справи на обґрунтування своїх вимог і заперечень має право подати суду електронний доказ у таких формах: 1) оригінал; 2) електронна копія, засвідчена електронним цифровим підписом; 3) паперова копія, посвідчена в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 ГПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 ГПК України).

Таким чином, подання електронного доказу в паперовій копії не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до увагу копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідальність поданої копії (паперової копії) оригіналу.

В свою чергу факт отримання листа №61-0016/11461 від 11.02.2021 та його зміст відповідачем не заперечувався.

Поряд з цим, під час укладання Договору між сторонами відповідач отримав всю належну інформацію про позивача, а саме реєстраційні данні юридичної особи, юридичну адресу тощо.

Отже, позивачем під час укладання Договору з ТОВ "ВЕЛІНКОМ" було подано всі необхідні дані, у тому числі передбачені главою 6.1 Правил роздрібного ринку для належного виконання відповідачем умов Договору.

Окрім цього суд наголошує, що спірний Договір № 102798 від 21.01.2021 укладений за наслідками проведення відкритих торгів на закупівлю «Електрична енергія для об`єктів Національного банку України - 0931000-5» за кодом ДК 021:2015:09310000-5: Електрична енергія (закупівля UA-2020-11-20-010285-c), а отже враховуючи приписи ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» умови укладеного між сторонами Договору не відрізнялись від змісту тендерної документації, на підставі якої були проведені торги, та переможцем яких було визнано ТОВ «Велінком». До того ж під час проведення процедури закупівлі ТОВ «Велінком» було надіслано НБУ у складі тендерної документації лист - згоду № 22-75/12-2020 від 22.12.2020 щодо усіх умов, вказаних в проекті відповідного договору, та гарантійний лист № 22-63/12-2020 від 22.12.2020 щодо безперебійного та цілодобового постачання електричної енергії замовнику, належної якості та в повному обсязі, зазначеному в технічній специфікації.

Разом з цим, суд відхиляє заперечення відповідача щодо відсутності заяви-приєднання позивача та направлення її у встановленому договором та законодавством порядку на адресу відповідача, оскільки обставини щодо направлення споживачем та отримання/неотримання постачальником заяви-приєднання позивача не стосується предмету спору, а саме стягнення штрафних санкцій за односторонню відмову від договору, який підписаний повноважними представниками сторін та факт укладання якого не заперечується сторонами у справі.

Суд також звертає увагу на презумпцію правомірності правочину, відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України, а також на відсутність доказів визнання недійсним чи розірвання Договору № 102798 від 21.01.2021.

Відтак, посилання відповідача на відсутність у нього будь-яких правових підстав для покладення на нього відповідальності за невиконання та/або неналежне виконання умов Договору № 102798 від 21.01.2021 судом відхиляються як необґрунтовані та безпідставні.

Також згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 10.03.2021 у справі №607/11746/17, зі змісту норми ст. 629 ЦК України можна дійти висновку, що з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 Цивільного кодексу України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Згідно із статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Приписами частини 1 статті 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом з частини другої статті 217 Господарського кодексу України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 Господарського кодексу України).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина перша статті 230 Господарського кодексу України).

За приписами частини першої статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 Цивільного кодексу України).

Статтею 615 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

В свою чергу суд звертає увагу сторін, що цивільне законодавство базується на принципі обов`язкового виконання сторонами зобов`язань за договором. Згідно ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Під розірванням договору розуміється дострокове припинення зобов`язань сторін за таким договором з певних підстав (ч. 2 ст. 653 ЦК України).

Відповідно до статті 188 Господарського процесуального кодексу України розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Статтею 654 Цивільного Кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до пункту 13.15 Договору під односторонньою відмовою постачальника від виконання цього договору, визначеного у пункті 9.6. цього Договору, сторони розуміють у тому числі, але не виключно, отримання споживачем повідомлення від постачальника про неможливість здійснити поставку електричної енергії за цим договором (за винятком обставин, передбачених у пункті 13.5. цього договору) з пропозицією про дострокове розірвання цього договору. У такому разі, цей договір вважається розірваним та припиняє свою дію з дати сплати постачальником на вимогу споживача штрафних санкцій у повному обсязі.

Пунктом 13.5. Договору встановлено, що дія цього Договору припиняється у наступних випадках: анулювання постачальнику ліцензії на постачання; банкрутства або припинення господарської діяльності постачальником; у разі зміни власника об`єкта споживача; у разі зміни електропостачальника.

Так, у листі № 18-05/02-2021 від 18.02.2021 відповідач запропонував розірвати Договір за згодою сторін та додав до цього листа проект додаткової угоди про розірвання Договору з 08.02.2021, посилаючись на надання ТОВ «Велінком» статусу «Дефолтний».

Проте, лист відповідача про дострокове розірвання Договору в контексті пунктів 13.5., 13.15 Договору є односторонньою відмовою від Договору, що безпосередньо було передбачено сторонами у Договорі, а відтак відсутні підстави для тверджень про припинення Договору саме згідно умов п. 13.5.

Пунктом 9.6. Договору сторони погодили, що у разі відмови відповідача в односторонньому порядку виконувати цей договір, відповідач сплачує позивачу штрафні санкції у розмірі 15% від загальної вартості цього договору, визначеної у пункті 5.1. цього договору.

Пунктом 9.4. Договору сторони погодили, що у разі порушення постачальником зобов`язань, передбачених підпунктами 11, 12, 13, 14 пункту 7.2 цього Договору, з постачальника на вимогу споживача стягується штраф у розмірі 1% від загальної вартості цього договору, визначеної у пункті 5.1. цього Договору.

Водночас свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України).

Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною третьою статті 6 Цивільного кодексу України унормовано, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою ст. 231 Господарського кодексу України.

У пункті 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що розмір штрафних санкцій щодо окремих видів зобов`язань встановлюється законом. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

При цьому статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Суд зазначає, що право учасників господарських правовідносин встановлювати інші, ніж передбачено Цивільним кодексом України, види забезпечення виконання зобов`язань визначено частиною другою статті 546 Цивільного кодексу України, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань встановленням окремого виду відповідальності - договірної санкції, за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, зокрема, штрафів, передбачених п.п. 9.4, 9.6 Договору.

Таким чином, з огляду на погоджені сторонами умови Договору, оскільки отримання споживачем повідомлення від постачальника про неможливість здійснити поставку електричної енергії за цим Договором з пропозицією про дострокове розірвання цього договору сторони визначили як односторонню відмову постачальника від виконання цього правочину, суд дійшов висновку, що позивачем обґрунтовано на підставі пункту 9.6. Договору здійснено нарахування штрафу у розмірі 15% від загальної вартості цього договору, визначеної у пункті 5.1. цього Договору.

Окрім цього незважаючи на повідомлення позивачем відповідача листом № 61-0016/11461 від 11.02.2021 про початок постачання електричної енергії на об`єкти НБУ з 01.03.2021 та надання заявки з обсягами постачання електричної енергії на березень 2021 року, відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження належного виконання ним умов пункту 5.10 Договору та надсилання на адресу позивача офіційної довідки ДП «Держзовнішінформ» у передбачені Договором строки.

Враховуючи вищенаведені умови Договору та у зв`язку із порушенням відповідачем зобов`язання, передбаченого підпунктом 12 пункту 7.2 Договору щодо надсилання на адресу позивача офіційної довідки ДП «Держзовнішінформ» за поточний місяць з інформацією щодо коливання ціни електричної енергії на ринку електричної енергії та розрахунок уточненої ціни на поточний місяць за підписом уповноваженої особи постачальника у передбачені Договором строки, суд дійшов висновку, що позивачем обґрунтовано на підставі пункту 9.4. Договору здійснено нарахування штрафу у розмірі 1% від загальної вартості цього Договору, визначеної у пункті 5.1. цього Договору.

З огляду на вимоги статті 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Тобто, визначаючи розмір заборгованості за Договором, зокрема, в частині штрафу, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості та нарахувань), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

В свою чергу, відповідачем не надано суду контррозрахунку заявлених до стягнення позовних вимог або заперечень щодо здійсненого позивачем розрахунку, оскільки відповідач заперечує позовні вимоги в цілому.

За результатами здійсненої за допомогою системи "ЛІГА" перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення штрафних санкцій судом встановлено, що розмір вказаних нарахувань відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства та умовам Договору і є арифметично вірним, а тому вказані вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 900 653,50 грн. штрафу згідно п. 9.6 Договору та 193 376,90 грн. штрафу згідно п. 9.4 Договору, всього 3 094 030,40 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Поряд із цим щодо посилань відповідача на набуття ТОВ "ВЕЛІНКОМ" статусу "Дефолтний" та наслідки набуття такого статусу суд зазначає, що відповідно до опублікованої на сайті ПАТ "НЕК "Укренерго" інформації, ТОВ "ВЕЛІНКОМ" надано статус "Дефолтний" з датою набуття статусу 08.02.2021.

Відповідно до положень пункту 1.7.5. Глави 1.7. Розділу I Правил ринку, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №307 від 14.03.2018 (далі - Правила ринку), на період існування статусу "Дефолтний" адміністратор розрахунків (надалі - АР) вживає до такого учасника ринку такі заходи:

1) надсилає учаснику ринку та Регулятору повідомлення про набуття учасником ринку статусу "Дефолтний";

2) публікує на офіційному вебсайті АР повідомлення про набуття учасником ринку статусу "Дефолтний" із зазначенням дати набуття такого статусу;

3) зупиняє майбутні та скасовує діючі реєстрації двосторонніх договорів щодо продажу електричної енергії учасникам ринку;

4) установлює нульовий обсяг продажу електричної енергії на РДН та ВДР для такого учасника ринку;

5) якщо учасник ринку також виступає в якості електропостачальника (або споживача), після набуття ним статусу "Дефолтний" постачання електричної енергії споживачам такого учасника ринку (або такому учаснику ринку) здійснюється постачальником "останньої надії" відповідно до Правил роздрібного ринку;

6) якщо учасник ринку також виступає в якості електропостачальника, після набуття ним статусу "Дефолтний" кожного робочого дня о 12:00 направляє до уповноважених банків довідку, що містить інформацію щодо повного та скороченого найменування учасника ринку або П. І. Б. (якщо учасником ринку є фізична особа або фізична особа - підприємець), ЄДРПОУ або РНОКПП (якщо учасником ринку є фізична особа або фізична особа - підприємець) та кінцевий розмір простроченої електропостачальником оплати вартості його небалансів електричної енергії.

Вчинення до учасника ринку будь-яких дій з боку АР відповідно до цього пункту не впливає та не змінює відповідальність такого учасника ринку відповідно до цих Правил, що означає, що учасник ринку із статусом "Дефолтний" несе відповідальність за сплату всіх сум (у тому числі податків), що необхідно сплатити відповідно до цих Правил.

Учасник ринку втрачає статус "Дефолтний" після припинення дії договору про врегулювання небалансів електричної енергії, що укладений між ним та оператором системи передачі.

Згідно із пунктом 1.7.6. Глави 1.7. Розділу I Правил ринку після повідомлення учасника ринку про набуття ним статусу "Дефолтний" адміністратор розрахунків повідомляє: 1) сторона відповідальна за баланс такого учасника ринку з метою вжиття нею відповідних заходів щодо цього учасника ринку, передбачених положеннями договору між стороною відповідальною за баланс та учасником ринку; 2) контрагентів учасника ринку в рамках двосторонніх договорів з метою вжиття відповідних заходів, що визначені їх двосторонніми договорами.

Водночас судом встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2021 у справі №910/2125/21, залишеною без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 16.03.2021, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛІНКОМ" про забезпечення позову задоволено повністю.

Відповідно до вказаної ухвали до набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛІНКОМ" до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про зобов`язання припинити дії, спрямовані на нарахування послуг щодо передачі електричної енергії за Договором про надання послуг з передачі електричної енергії №0494-02024 від 29.03.2019 та включення таких послуг до первинних документів, якими оформлюються послуги з передачі електричної енергії, заборонити Приватному акціонерному товариству "Національна енергетична компанія "Укренерго" вживати заходи, передбачені розділом 1.7. Правил ринку, затверджених постановою НКРЕКП №307 від 14.03.2018 року, а саме:

- застосовувати заходи щодо присвоєння Товариству з обмеженою відповідальністю "ВЕЛІНКОМ" статусу "Переддефолтний" або "Дефолтний" відповідно до положень п. 1.7.1. Глави 1.7. Розділу I Правил ринку, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №307 від 14.03.2018, у зв`язку з наявністю заборгованості за послуги з передачі електричної енергії;

- надсилати Товариству з обмеженою відповідальністю "ВЕЛІНКОМ" та Регулятору повідомлення про набуття Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕЛІНКОМ" статусу "Переддефолтний";

- публікувати на офіційному веб-сайті Адміністратора розрахунків повідомлення про набуття Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕЛІНКОМ" статусу "Переддефолтний" із зазначенням дати набуття такого статусу;

- використовувати фінансові гарантії, що надаються Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕЛІНКОМ" для покриття його заборгованості за послуги з передачі експортованої електричної енергії перед оператором системи передачі;

- використовувати фінансові гарантії, що надаються Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕЛІНКОМ", для покриття заборгованості перед Адміністратором розрахунків;

- направляти до уповноважених банків довідку, що містить інформацію щодо повного та скороченого найменування Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛІНКОМ", його ЄДРПОУ, розміру простроченої електропостачальником оплати вартості його небалансів електричної енергії;

- надсилати Товариству з обмеженою відповідальністю "ВЕЛІНКОМ" та Регулятору повідомлення про набуття Товариством з обмеженою відповідальністю "Велінком" статусу "Дефолтний";

- публікувати на офіційному веб-сайті Адміністратора розрахунків повідомлення про набуття Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕЛІНКОМ" статусу "Дефолтний" із зазначенням дати набуття такого статусу;

- зупиняти майбутні та скасовувати діючі реєстрації двосторонні договори щодо продажу електричної енергії Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕЛІНКОМ";

- установлювати нульовий обсяг продажу електричної енергії на ринку "на добу наперед" та внутрішньодобовому ринку для Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛІНКОМ";

- здійснювати переведення постачання електричної енергії споживачам Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛІНКОМ" на постачальника "останньої надії" відповідно до Правил роздрібного ринку;

- направляти до уповноважених банків довідку, що містить інформацію щодо повного та скороченого найменування Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛІНКОМ", його ЄДРПОУ та кінцевий розмір простроченої оплати вартості його небалансів електричної енергії.

У подальшому постановою Верховного Суду від 29.06.2021 ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.04.2021 у справі 910/2125/21 скасовано, справу передано до Господарського суду міста Києва для нового розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛІНКОМ" про забезпечення позову.

Згідно із статтею 235 Господарського процесуального кодексу України ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

У відповідності до частини восьмої статті 140 Господарського процесуального кодексу України оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Отже, вжиті на підставі ухвали Господарського суду міста Києва від 12.02.2021 у справі 910/2125/21 заборони щодо вжиття ПАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" передбачених Правилами ринку заходів, пов`язаних із статусом "Дефолтний", були чинними до моменту їх скасування постановою Верховного Суду від 29.06.2021, тобто у період з 12.02.2021 по 29.06.2021, а тому за наявності чинних заборон, встановлених ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2021 у справі 910/2125/21 посилання відповідача на неможливість виконувати взяті на себе зобов`язання за договором, суд вважає необґрунтованими.

В частині посилання відповідача на пункт 12.1 та пункт 12.2. Договору, згідно із якими сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин), під якими сторони розуміють надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами цього договору, суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Торгово-промислова палата України, зокрема, засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Згідно із частиною першою статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (частина друга статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні").

Так, пунктом 12.4. Договору сторони погодили, що доказом впливу форс-мажорних обставин на можливість виконання сторонами зобов`язань за цим договором та строку їх дії є сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України.

У пункті 12.5. Договору сторони передбачили, що сторона, яка не може виконувати зобов`язання за цим договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 14 днів з моменту їх виникнення повідомити про іншу сторону у письмовій формі та надати підтверджуючі документи щодо їх настання відповідно до законодавства.

Однак, відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження направлення відповідачем позивачу повідомлень про настання форс-мажорних обставин із сертифікатом Торгово-промислової палати на виконання вимог пунктів 12.4, 12.5. договору та статей 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні".

Поряд з цим, наявний в матеріалах справи лист №18-05/02-2021 від 18.02.2021, виходячи з його змісту, та з огляду на наведені вище положення договору та норми Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" не може розцінюватися судом як повідомлення про настання форс-мажорних обставин.

Відтак, враховуючи вищенаведене в сукупності, суд дійшов висновку щодо доказової необґрунтованості посилань відповідача на наявність підстав для звільнення останнього від відповідальності за порушення умов Договору, відтак посилання у відзиві на позовну заяву на форс-мажорні обставини не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання умов Договору № 102798 від 21.01.2021.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (частина 1 статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до пункту 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

У відповідності до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, виходячи з того, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЛІНКОМ" (01103, м. Київ, вул. Бойчука Михайла, 18, ідентифікаційний код 39925982) на користь Національного банку України (01601, місто Київ, вул. Інститутська, будинок 9, ідентифікаційний код 00032106) штрафні санкції у сумі 3 094 030 (три мільйони дев`яносто чотири тисячі тридцять) грн. 40 коп. та витрати зі сплати судового збору у сумі 46 410 (сорок шість тисяч чотириста десять) грн. 46 коп.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно частини 2 статті 256 Господарського процесуального кодексу України учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 16 листопада 2022 року.

Суддя А.М. Селівон