ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.11.2022 м. Івано-ФранківськСправа № 909/385/21

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Горпинюка І.Є., секретар судового засідання Феденько Н.М., за участю представника позивача Максимишин І.Б., представника відповідача Калинюка Р.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу № 909/385/21 за позовом Івано-Франківської обласної організації Товариства сприяння обороні України до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестайм" про розірвання договору міни від 11.02.2019 № 508 та зобов`язання повернути 5/100 ідеальних часток адміністративно - виробничих учбових будівель та гаражів, що знаходяться в м. Івано-Франківську, вул. Гетьмана Мазепи, 144, загальною площею 307,3 кв.м.

Суть спору.

Івано-Франківська обласна організація Товариства сприяння обороні України звернулася до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестайм" про розірвання договору міни від 11.02.2019, укладеного між Івано-Франківською обласною організацією Товариства сприяння обороні України та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестайм", посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д. і зареєстрованим у реєстрі за №508, та зобов`язання повернути 5/100 ідеальних часток адміністративно - виробничих учбових будівель та гаражів, що знаходяться в м. Івано-Франківську, вул. Гетьмана Мазепи, 144, що становить наступні приміщення першого поверху літери А: 24 - кабінет, площею 199, 5 кв. м, 24а - кабінет площею 107, 8 кв. м, загальною площею 307, 3 кв. м.

Процесуальні дії у справі, вирішення заяв та клопотань.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 08.07.2021, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 25.11.2021, відмовлено у задоволенні зазначеного позову.

Відповідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.07.2022 постанову Західного апеляційного господарського суду від 25.11.2021 та рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 08.07.2021 у справі № 909/385/21 скасовано; справу № 909/385/21 направлено на новий розгляд до Господарського суду Івано-Франківської області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Івано-Франківської області від 29.07.2022, для розгляду справи № 909/385/21 визначено суддю Горпинюка І.Є.

02.08.2022 суд прийняв справу № 909/385/21 до свого провадження; ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначив на 25.08.2022 та запропонував сторонам для повного з`ясування всіх обставин справи, в строк до 23.08.2022, подати суду письмові пояснення з документальним обґрунтуванням, враховуючи вказівки, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.07.2022.

22.08.2022 до суду від відповідача надійшли пояснення від 22.08.2022 вих. № 22/08-02 (вх. № 10919/22), які суд прийняв до розгляду та разом з додатками долучив до матеріалів справи (том 3, а.с. 10-31).

25.08.2022, за участю представника відповідача, суд постановив протокольну ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання на 16.09.2022.

12.09.2022 до суду від представника позивача, електронною поштою (документ з КЕП), надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в цій справі в режимі відеоконференції та запропоновано визначити суд, відповідальний за проведення відеоконференції, Львівський апеляційний суд. Ухвалою від 12.09.2022 суд задовольнив зазначене клопотання.

15.09.2022 до суду від представника позивача адвоката Ірини Максимишин, електронною поштою (документ з КЕП), надійшли пояснення з врахуванням вказівок Касаційного господарського суду Верховного Суду в постанові від 06.07.2022 по справі № 909/385/21 (вх. № 12219/22) та заява про продовження процесуального строку (вх. № 12532/22), в якій позивач просить суд продовжити процесуальний строк на подання пояснень. Суд задовольнив клопотання позивача про продовження процесуального строку (протокольна ухвала від 01.11.2022); прийняв до розгляду пояснення позивача та разом з додатком (додатковий договір б/н від 06.09.2022 до договору про надання правової допомоги № 13/21 від 27.09.2021) долучив до матеріалів справи (том 3, а.с. 46-52).

16.09.2022 до суду від представника відповідача адвоката Романа Калинюка, електронною поштою (документ з КЕП), надійшла заява від 16.09.2022 вих. № 16/09-02 про відкладення підготовчого засідання (вх. № 12231/22).

16.09.2022 представник відповідача в судове засідання не з`явився. За участю представника позивача, ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та відклав підготовче судове засідання на 10.10.2022.

19.09.2022 до суду від представника позивача, електронною поштою (документ з КЕП), надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в цій справі в режимі відеоконференції та запропоновано визначити суд відповідальний за проведення відеоконференції - Львівський апеляційний суд. Ухвалою від 20.09.2022 суд задовольнив зазначене клопотання.

Підготовче судове засідання 10.10.2022 у даній справі не відбулося з огляду оголошення повітряної тривоги (з 07:27 год. до 12:21 год.). За наведеного, ухвалою від 12.10.2022 суд відклав підготовче засідання на 26.10.2022.

26.10.2022 протокольною ухвалою суд відклав підготовче судове засідання на 01.11.2022 з огляду на неможливість представника позивача взяти участь у судовому (у Львівському апеляційному суді вимкнено світло).

27.10.2022 до суду від представника позивача, електронною поштою (документ з КЕП), надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в цій справі в режимі відеоконференції та запропоновано визначити суд відповідальний за проведення відеоконференції - Львівський апеляційний суд. Ухвалою від 27.10.2022 суд задовольнив зазначене клопотання.

01.11.2022, за участю представників сторін, ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 11.11.2022.

У судовому засіданні 11.11.2022, за участю представників сторін, суд, за результатами розгляду справи по суті, після виходу з нарадчої кімнати, оголосив вступну та резолютивну частини рішення відповідно до статті 233 ГПК України.

Стислий виклад позиції позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов останнього речення п. 1 договору міни від 11.02.2019, за яким відповідач зобов`язався за власний кошт, згідно кошторису, закінчити до 01.12.2019 будівництво об`єкта незавершеного будівництва готовністю 80% в м. Івано-Франківськ, вул. Набережна імені Василя Стефаника, буд. 9, переданого у власність позивачу за цим договором міни.

Відповідач договірних зобов`язань не виконав - об`єкт незавершеного будівництва не добудував, і такий залишився у тому стані, в якому був на момент укладення договору міни. Зазначене свідчить про допущення відповідачем істотного порушення умов договору, а тому позивач вправі вимагати його розірвання на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України. Істотність порушення договору обумовлюється тим, що внаслідок допущення такого, позивач не отримав 01.12.2019 завершеного будівництвом об`єкта, на що він розраховував при укладенні договору, а тому був значною мірою позбавлений того, на що розраховував при укладенні зазначеного договору, не зміг досягти для себе цілей договору, зазнав збитків у вигляді неодержаних доходів, які міг би отримати від передачі такого майна в оренду.

Стислий виклад заперечень відповідача.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві від 31.05.2021 № 31/05-1 та у поясненнях від 22.08.2022 № 22/08-2, полягають у тому, що позивач не довів порушення права, підстав і умов, з якими закон пов`язує можливість розірвання договорів; в договорі міни (п. 9) сторонами висловлено відсутність недоліків щодо оглянутого стану майна, при цьому сторонами не погоджено строків, етапів, порядку проведення додаткових робіт, сторонами не погоджено режим таких робіт, а відтак позивачем не доведено існування істотних порушень відповідачем умов договору при його виконанні. Із матеріалів позову суд не має можливості встановити наявності шкоди, завданої позивачу, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати; позивач не довів ефективності обраного ним способу захисту права.

Фактичні обставини справи, встановлені судом. Оцінка доказів. Норми права, які застосував суд, та інші мотиви ухваленого рішення.

Предмет доказування у вказаній справі становлять обставини наявності істотного порушення відповідачем умов договору міни; виникнення у позивача внаслідок такого порушення договору права вимагати розірвання договору міни та повернення переданого за договором міни майна; порушення прав позивача, яке підлягає захисту в судовому порядку; ефективності обраного позивачем способу захисту.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, заслухавши представників позивача та відповідача, об`єктивно оцінивши відповідно до приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України в сукупності всі докази, які мають значення для вирішення спору по суті, суд встановив таке.

11.02.2019 між позивачем та відповідачем укладено договір міни (копія дубліката договору наявна в томі 1, на а.с. 32-35 та 192-194), за умовами якого позивач передав відповідачу 5/100 ідеальних часток адміністративно виробничих, учбових будівель та гаражів, що знаходяться в місті Івано-Франківську по вул. Гетьмана Мазепи, 144, що становлять приміщення І поверху літери А: 24 кабінет, площею 199,5 кв.м., 24а кабінет, площею 107,8 кв.м., загальною площею 307,3 кв.м, а відповідач передав позивачу об`єкт незавершеного будівництва готовністю 80%, що знаходиться за адресою: місто Івано-Франківськ, вул. Набережна імені Василя Стефаника, 9, будівництво якого ТОВ Інвестайм зобов`язалося закінчити до 01.12.2019 за власний кошт згідно кошторису (п. 1 договору).

Договір посвідчено приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінським В.Д. і зареєстровано у реєстрі за №508.

Договір міни здійснюється без грошової доплати (п. 2 договору).

Вартість 5/100 ідеальних часток адміністративно - виробничих учбових будівель та гаражів, належних Івано-Франківській обласній організації Товариства сприяння обороні України, становить 28 578, 90 грн згідно з довідкою про балансову вартість від 23.01.2019. Вартість об`єкта незавершеного будівництва, належного Товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестайм», становить 560 760, 80 грн згідно з довідкою про балансову вартість від 23.01.2019 (п. 5 договору).

Відчужувані об`єкти нерухомого майна передаються сторонами в день нотаріального посвідчення цього договору. Відповідно до ст. 334, 640 ЦК України цей договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Право власності на вищевказане майно виникає з моменту державної реєстрації нотаріусом цього права згідно зі ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яка є обов`язковою (п. 6 договору).

Відчужуване нерухоме майно візуально оглянуте сторонами до оформлення цього договору. Недоліки чи дефекти, які перешкоджали б їх використанню за цільовим призначенням, а також будь-які перебудови чи перепланування, не застережені в правовстановлюючих документах та в технічних паспортах, на момент огляду сторонами виявлені не були. В зв`язку з цим сторони не наполягають па проведенні поточної інвентаризації відчужуваного нерухомого майна. Претензій у сторін щодо якісних характеристик майна немає, і сторони приймають їх у технічному стані, придатному за цільовим призначенням (п. 9 договору).

11.02.2019 за Івано-Франківською обласною організацією Товариства сприяння оборони України зареєстровано право власності на об`єкт незавершеного будівництва готовністю 80% по вул. Набережній ім. В. Стефаника, буд. 9 (том 1, а.с. 36-37, том 3, а.с. 22).

11.02.2019 за ТОВ Інвестайм зареєстровано право власності на 5/100 ідеальних часток адміністративно виробничих, учбових будівель та гаражів, що знаходяться в місті Івано-Франківську по вул. Гетьмана Мазепи, 144, що становлять приміщення І поверху літери А: 24 кабінет, площею 199,5 кв.м., 24а кабінет, площею 107,8 кв.м., загальною площею 307,3 кв.м.

Жодних доказів завершення будівництва об`єкта незавершеного будівництва готовністю 80% по вул. Набережній ім. В. Стефаника, буд. 9 (далі об`єкт незавершеного будівництва) відповідач не подав, як не надав і доказів виконання після 11.02.2019 будь-яких будівельних робіт, спрямованих на завершення будівництва.

Листом від 12.10.2020 року вих. № 1/183 (том 1, а.с. 38) позивач звернув увагу відповідача на невиконання ним своїх обов`язків щодо закінчення об`єкта незавершеного будівництва, вимагав у строк до 30.10.2020 виконати зобов`язання з закінчення будівництва даного об`єкта, а також повідомив про проведення 26.10.2020 о 10-00 год огляду об`єкта незавершеного будівництва з метою фіксації поточного стану. Направлення даного листа відповідачу підтверджується фіскальним чеком про відправлення рекомендованого листа за № 611 (том 1, а.с. 40).

Відповідно до актів огляду об`єкта незавершеного будівництва за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Набережна імені Василя Стефаника, будинок 9 від 28.10.2020 та від 30.10.2020 (том 1, а.с. 41-44), складених комісією в складі представників Івано-Франківської обласної організації Товариства сприяння оборони України Каліфіцького С.А., Хайленко Л.Ю., Чуба Н.В. (представник ТОВ Інвестайм не з`явився), станом на момент огляду роботи із завершення будівництва не виконано, стан об`єкта незавершеного будівництва не змінився з моменту укладення договору міни.

У цих актах зафіксовано перелік робіт, які не виконано станом на момент проведення огляду, в тому числі: антикорозійне покриття внутрішніх стін відсутнє; монолітні сходові площадки та самі сходи не збудовані; другий поверх (офісні приміщення) не добудовані; чорнова підлога (стеля) не підшита, міжкімнатні перегородки не встановлені, стіни не покриті антикорозійним покриттям; електрична частина будівлі взагалі не виконана; відсутні полотна зовнішніх дверей (гаражних воріт); оглядова яма в 4-му боксі збудована з порушеннями, знаходиться не по центру заїзду, а з правого боку, куди автомобілем неможливо заїхати; відсутній забір води з централізованого водопроводу, замість нього пробурена свердловина в одному з гаражів для забору води, але розводки води по приміщенням немає; відсутня система каналізації; відсутнє опалення будинку; територія біля будівництва захаращена будівельним сміттям та не облагороджена.

Зазначені недоліки (незавершення виконання робіт) підтверджуються також і фотографіями, долученими до позовної заяви (а.с. 45-49).

Представник відповідача зазначених доказів не оспорював, покликався на те, що всі роботи згідно домовленості сторін виконано.

В матеріалах справи наявна копія договору на будівництво технічних та допоміжних приміщень для розміщення станції технічного та сервісного обслуговування транспортних засобів (у формі боксових гаражів) по вул. Набережна ім. В. Стефаника, 9 у м. Івано-Франківську від 18.09.2018 (том 1, а.с. 157-161), який укладено між трьома сторонами: Івано-Франківською обласною організацією Товариства сприяння обороні України (Сторона 1), Івано-Франківським міським спортивно-технічним клубом Товариства сприяння обороні України (Сторона 2) та Товариством з обмеженою відповідальністю Інвестайм (Сторона 3), предметом якого є співпраця і участь сторін у будівництві технічних та допоміжних приміщень для розміщення станції технічного та сервісного обслуговування транспортних засобів (у формі боксових гаражів) по вул. Набережна ім. В.Стефаника, 9 в м. Івано-Франківську та встановлення відповідного обладнання, передача Стороною 1 та Стороною 2 Стороні 3 функцій замовника щодо проектування та будівництва об`єктів, що будуть збудовані в майбутньому. Пунктом 3.3 договору визначено, що після завершення будівництва, введення Об`єкта в експлуатацію та підписання акта приймання-передачі Сторона 1 набуває право власності на весь Об`єкт без врахування тієї частини, яка за умовами цього договору чи додатків до нього може бути передана Стороні 3. Згідно з пунктом 3.4 договору Сторона 1 зобов`язана здійснити протягом п`яти робочих днів оплату будівництва згідно виставлених рахунків та/або актів виконаних робіт Стороною 3 з дати їх отримання.

Судом шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що для проведення державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва готовністю 80%, що знаходиться за адресою: місто Івано-Франківськ, вул. Набережна імені Василя Стефаника, 9, ТОВ Інвестайм подавало повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта ІФ27, згідно з яким замовником та генеральним підрядником будівництва є ТОВ Інвестайм (том 3, а.с. 23); вищезазначений договір на будівництво технічних та допоміжних приміщень для розміщення станції технічного та сервісного обслуговування транспортних засобів (у формі боксових гаражів) по вул. Набережна ім. В. Стефаника, 9 у м. Івано-Франківську (том 3, а.с. 24-26), технічний паспорт на об`єкт незавершеного будівництва (том 3, а.с. 28) та загальні відомості про земельну ділянку (том 3, а.с. 29).

З наведених документів слідує, що об`єкт незавершеного будівництва готовністю 80%, що знаходиться за адресою: місто Івано-Франківськ, вул. Набережна імені Василя Стефаника, 9 будувався відповідачем ТОВ Інвестайм на підставі вищезгаданого договору від 18.09.2018. Кінцевим об`єктом даного будівництва мала бути станція технічного та сервісного обслуговування транспортних засобів (у формі боксових гаражів).

До матеріалів справи стороною відповідача долучено копії судових рішень у справах, де предмет спору пов`язаний з предметами договору міни (об`єктом незавершеного будівництва та часткою в об`єкті нерухомого майна, що передавались за договором міни). Предметом позовних вимог у даних справах були: визнання незаконним та скасування запису в державному реєстрі речових прав щодо об`єкта незавершеного будівництва по вул. Набережна імені Василя Стефаника, 9, оскарження договору оренди земельної ділянки, анулювання дозволу на виконання будівельних робіт, зобов`язання не чинити перешкод у будівництві по вул. Гетьмана Мазепи, 144.

Однак зазначені судові рішення не змінили правового статусу об`єкта незавершеного будівництва та нерухомого майна, які були предметами договору міни від 11.02.2019. Як підтвердили сторони, та встановлено судом з інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (том 3, а.с. 20-22), позивач та відповідач залишаються власниками майна, набутого ними за договором міни від 11.02.2019, фактичний стан даного майна порівняно з днем укладення договору міни не змінився.

Виходячи з встановлених обставин справи, суд застосовує до відносин сторін відповідні норми матеріального права.

Відповідно до положень частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно із частиною першою статті 626 та частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За договором міни кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості (ч. 1-3 ст. 715 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 716 ЦК України до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до частин 1-3, 5 статті 293 Господарського кодексу України, за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність, повне господарське відання чи оперативне управління певний товар в обмін на інший товар. Сторона договору вважається продавцем того товару, який вона передає в обмін, і покупцем товару, який вона одержує взамін. За погодженням сторін можлива грошова доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості, якщо це не суперечить законодавству. До договору міни (бартеру) застосовуються правила, що регулюють договори купівлі-продажу, поставки, контрактації, елементи яких містяться в договорі міни (бартеру), якщо це не суперечить законодавству і відповідає суті відносин сторін.

Оскільки кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін, суд застосовує до відносин сторін, пов`язаних з передачею у власність майна, відповідні положення законодавства, які регулюють договір купівлі-продажу.

В ч. 1 ст. 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 ЦК України).

Відповідно до статті 689 ЦК України, покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Правові наслідки невиконання покупцем своїх обов`язків щодо оплати товару визначені статтею 692 ЦК України. Зокрема, частинами 1-4 даної статті ЦК України передбачено: покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу.

За приписами ч. 1 ст. 317 ГК України роботи з завершення будівництва здійснюються на умовах підряду.

Тому до відносин між сторонами, пов`язаних з закінченням об`єкта незавершеного будівництва, суд застосовує положення законодавства, які регулюють договір будівельного підряду.

Відповідно до частини першої статті 875 ЦК України, за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Згідно з частиною першою статті 879 ЦК України, матеріально-технічне забезпечення будівництва покладається на підрядника, якщо інше не встановлено договором будівельного підряду.

Частиною першою статті 839 ЦК України визначено, що підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частин 2-4 статті 849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Згідно зі статтею 610 зазначеного Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини другої статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частинами другою п`ятою статті 653 ЦК України визначено правові наслідки розірвання договору. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Позовні вимоги у даній справі обґрунтовуються істотністю порушення відповідачем умов договору, а саме невиконанням ним умови договору про завершення об`єкта незавершеного будівництва до 01.12.2019, як передбачено останнім реченням п. 1 укладеного між сторонами договору міни.

Така умова договору міни свідчить, що такий договір є змішаним, і передбачає виникнення у ТОВ Інвестайм обов`язків:

1) передати Івано-Франківській обласній організації Товариства сприяння оборони України об`єкт незавершеного будівництва готовністю 80% в м. Івано-Франківськ, вул. Набережна імені Василя Стефаника, будинок 9. Такий обов`язок настав у відповідача в день нотаріального посвідчення договору (п. 6 договору міни) ;

2) закінчити будівництво зазначеного об`єкту до 01.12.2019 за власний кошт, згідно кошторису.

Зазначеним обов`язкам відповідача кореспондує лише обов`язок Івано-Франківської обласної організації Товариства сприяння оборони України передати ТОВ Інвестайм 5/100 ідеальних часток адміністративно виробничих, учбових будівель та гаражів, що знаходяться в місті Івано-Франківську по вул. Гетьмана Мазепи, 144 в день нотаріального посвідчення договору міни (п. 6 договору).

До відносин сторін за договором міни, виходячи з положень частини 2 статті 628 ЦК України, яка визначає особливості правового регулювання змішаного договору, суд застосовує положення законодавства, що регулюють права та обов`язки продавців та покупців (в частині прав та обов`язків сторін щодо передачі у власність об`єкта незавершеного будівництва та нерухомого майна) та положення законодавства, що регулюють права та обов`язки замовника та підрядника за договором будівельного підряду (в частині прав та обов`язків сторін щодо виконання ТОВ Інвестайм будівельних робіт із закінчення будівництва об`єкта незавершеного будівництва до 01.12.2019).

Умови договору міни від 11.02.2019 (п. 1, 5, 6 договору), факт реєстрації за позивачем та відповідачем права власності на відповідні об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, які вони набули за договором міни, свідчать про те, що сторони виконали свої зобов`язання, як продавець та покупець за договором міни щодо відчуження кожним з них майна та зустрічного отримання майна від іншої сторони.

Обов`язок ТОВ Інвесттайм щодо закінчення будівництва об`єкта незавершеного будівництва, виконання якого регулюється нормами законодавства, що регулює договір підряду, залишився не виконаним у встановлений договором строк, а отже ТОВ Інвестайм допустило порушення умов укладеного договору.

Правовою підставою позовних вимог позивач зазначає положення частини другої статті 651 ЦК України, та зазначає що допущене ТОВ Інвестайм порушення умов договору є істотним.

Направляючи дану справу на новий розгляд Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у п. 6.11-6.17 постанови від 06.07.2022 зазначив, що у розумінні положень частини другої статті 651 ЦК України, істотним є таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 Цивільного кодексу України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Водночас, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Оцінка істотного порушення договору здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені законом. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 912/1385/17). Крім того, виходячи зі змісту статті 651 Цивільного кодексу України, положеннями зазначеної норми передбачено також можливість розірвання договору за рішенням суду в інших випадках, встановлених законом або договором. Таким чином, під час вирішення спору у цій справі, суди мали достеменно встановити обставини як щодо наявності/відсутності факту порушення Відповідачем умов спірного договору, так і щодо наявності/відсутності критерію істотності порушення договору у розумінні положень статті 651 Цивільного кодексу України.

Застосовуючи описані Верховним Судом критерії, суд відзначає, що ТОВ Інвестайм допустило порушення умов договору міни від 11.02.2019, яке полягає в невиконанні обов`язку закінчити до 01.12.2019 об`єкт незавершеного будівництва. Однак таке порушення саме по собі не потягнуло для другої сторони (позивача) абсолютну неможливість досягнення цілей договору.

Як слідує з обставин справи, цілі договору міни для позивача полягали в отриманні 11.02.2019 у власність об`єкта незавершеного будівництва готовністю 80% (чого позивач досягнув), та в подальшому, до 01.12.2019 отримання завершеного будівництвом об`єкта нерухомого майна за рахунок виконання ТОВ Інвестайм робіт із закінчення об`єкта незавершеного будівництва коштом ТОВ Інвестайм (чого позивач не досягнув). Однак позивач не позбавлений можливості шляхом залучення іншого підрядника, чи власними силами, завершити будівництво об`єкта, та при цьому стягнути з ТОВ Інвестайм збитки, завдані невиконанням його договірних обов`язків (як прямі збитки, так і упущену вигоду). У зв`язку з цим критерій неможливості досягнення стороною цілей договору, для кваліфікації порушення відповідачем умов договору, як істотного, у даному випадку не виконується.

Щодо другого критерію - розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, то в даному випадку позивач зазнав шкоди, оскільки так і не став власником завершеного будівництвом об`єкта нерухомого майна, натомість продовжує залишатись власником тільки об`єкта незавершеного будівництва готовністю 80%. Крім того, позивач об`єктивно і підставно розраховував на те, що з 01.12.2019 зможе експлуатувати завершений будівництвом об`єкт, тобто використовувати його як у власній діяльності, так і передавати в оплатне користування третім особам. Також позивач, за умовами договору міни, позбавлявся всіх турбот і клопотів, пов`язаних з завершенням будівництва, при цьому розраховуючи на те, що оскільки ТОВ Інвестайм збудувало 80% об`єкта незавершеного будівництва, то у відповідача наявні всі можливості, документація (дозвільна, проектна та кошторисна) для завершення всіх будівельних робіт по цьому об`єкту, а тому відповідач зможе у встановлені договором міни строки повністю завершити об`єкт.

Оцінюючи такі обставини, суд вважає, що позивач зазнав істотної шкоди внаслідок невиконання відповідачем умов договору, оскільки не зміг отримати того, на що очікував, був позбавлений того, на що розраховував при укладенні договору, так як за правовим статусом та можливістю використання в господарській діяльності об`єкт незавершеного будівництва має значно нижчу цінність ніж об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва не може використовуватись у господарській діяльності з виробництва товарів, виконання робіт, надання послуг, приносити дохід, а навпаки потребує вкладення коштів, виконання будівельних робіт для того щоб стати повноцінним активом. Для збереження в існуючому стані на тривалий час, об`єкт незавершеного будівництва потребує витрат на його консервацію. Для повноцінної експлуатації отриманого за договором майна, відповідач змушений виконати роботи з добудови 20% будівництва об`єкта, що є значною частиною від вартості усього об`єкта. При цьому, як слідує з встановлених судом обставин, повідомлення про початок будівельних робіт та будівельний паспорт, оформлялись на відповідача (том 3, а.с. 23), а тому для виконання будівельних робіт із завершення будівництва позивачу необхідно виготовляти необхідну проектну та кошторисну документацію, проходити відповідні адміністративні процедури, передбачені Законом України Про регулювання містобудівної діяльності та прийнятими відповідно до нього підзаконними актами, щодо отримання права на початок виконання будівельних робіт, та, після закінчення будівництва, прийняття в експлуатацію завершеного будівництвом об`єкта нерухомого майна.

При цьому позивач не довів розміру завданої йому порушенням відповідачем умов договору шкоди в грошовому виразі, тобто не виконав покладеного на нього процесуального обов`язку з доведення обставин справи, а виходячи з принципу змагальності господарського судочинства, такі обставини можуть бути встановлені судом, за загальним правилом, лише на підставі наданих сторонами доказів. Суд не бере до уваги покликання позивача на заподіяння йому шкоди у вигляді упущеної вигоди в розмірі 330 000 грн, розмір якої позивач розраховує лише виходячи з оголошення про пропозицію передачі в оренду приміщення СТО площею 300 м2 з підйомником і покрасочним боксом (том 1, а.с. 50-54). Таке оголошення свідчить лише про пропозицію передачі в оренду конкретного індивідуального майна, і не підтверджує розмір завданої позивачу шкоди у спірних правовідносинах.

Однак, виходячи з наведених судом вище мотивів, що позивач не одержав того, на що розраховував при укладенні договору, не досягнув усіх цілей договору, у даному випадку недоведення позивачем в грошовому виразі розмірі завданої йому шкоди не перешкоджає суду дійти висновку, що вчинене відповідачем порушення умов договору міни від 11.02.2019, а саме незакінчення за власний кошт до 01.12.2019 переданого позивачу об`єкта незавершеного будівництва, є істотним порушенням договору.

Зазначене відповідає вищезазначеному висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеному у постанові від 06.07.2022 по даній справі, що при визначенні істотності порушення договору йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Як уже зазначалось, правовою підставою позовних вимог позивач зазначає положення частини другої статті 651 ЦК України.

У пунктах 7.40-7.42 постанови від 08.09.2020 у справі № 916/667/18 Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про те, що розірвання договору належить до загальних способів захисту прав сторін договору. Водночас глава 54 ЦК України містить спеціальне регулювання відносин щодо купівлі-продажу, зокрема і щодо способів захисту прав продавця, порушених покупцем. Відповідно до частини четвертої статті 692 ЦК України, якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу. Таким чином, лише у випадку, коли покупець відмовився і прийняти, і оплатити товар, продавець може за своїм вибором або вимагати виконання договору з боку покупця, або відмовитися від договору. Друга можливість надана продавцю, виходячи з того, що якщо покупець не виконав жодного свого обов`язку, не сплатив ціни товару та відмовився його прийняти (наприклад, надіслав продавцю заяву про відмову прийняти товар, безпідставно не прийняв запропоноване продавцем виконання зобов`язання з його боку, безпідставно повернув надісланий товар тощо), то така поведінка свідчить про втрату інтересу покупця до виконання договору. Продавець своєю чергою також може втратити інтерес до договору, при цьому він володіє товаром і має можливість розпорядитися ним, зокрема продати його іншій особі, аби отримати покупну ціну. Тобто продавець теж вправі відмовитися від договору купівлі-продажу, тобто розірвати його шляхом вчинення одностороннього правочину чи вимагати виконання договору з боку покупця за умови, якщо покупець втратив інтерес до договору, не прийнявши та неоплативши товар. У таких випадках позовна вимога продавця про розірвання договору в судовому порядку задоволенню не підлягає, оскільки розірвання договору пов`язується законом із вчиненням одностороннього правочину, а не із судовим рішенням.

Відповідно до змісту наведеної правової позиції, до відносин сторін за договором купівлі-продажу мають застосовуватись спеціальні норми права, викладені в главі 54 ЦК України, в той час як положення ч. 2 статті 651 ЦК України належать до загальних способів захисту прав сторін договору. При цьому, право продавця на відмову від договору купівлі-продажу, що має наслідком його розірвання (ч. 3 статті 651 ЦК України), пов`язано лише з тим випадком, коли покупець відмовився і прийняти і оплатити товар.

Як встановив суд, ТОВ Інвестайм, яке у відносинах за договором міни щодо отримання у власність 5/100 ідеальних часток адміністративно - виробничих учбових будівель та гаражів, що знаходяться в м. Івано-Франківську, вул. Гетьмана Мазепи, 144 виступає покупцем, не відмовлялось від прийняття цього майна, а навпаки отримало зазначене майно та зареєструвало право власності на нього.

Крім того, суд виходить також і з того, що ТОВ Інвестайм, враховуючи особливості укладеного договору, здійснило і часткову оплату за дане майно, передавши у власність Івано-Франківської обласної організації Товариства сприяння обороні України об`єкт незавершеного будівництва готовністю 80% в м. Івано-Франківську по вул. Набережній імені Василя Стефаника, будинок 9, який позивач зареєстрував за собою на праві власності.

За таких обставин, передбачені ч. 4 статті 692 ЦК України умови, які б надавали позивачу, як продавцю у відповідних правовідносинах, право відмовитися від договору і вимагати повернення переданого майна, відсутні.

При цьому, як звернула увагу Велика Палата Верховного Суду, позов продавця про розірвання договору купівлі-продажу задоволенню не підлягає, оскільки розірвання договору пов`язується законом із вчиненням одностороннього правочину (односторонньої відмови продавця від договору купівлі-продажу), а не із судовим рішенням.

Таким чином, оскільки відносини сторін щодо зустрічної передачі майна за договором міни регулюються положеннями законодавства про купівлю-продаж (зокрема статтею 692 ЦК України), враховуючи викладені вище правові позиції Великої Палати Верховного Суду щодо застосування до відносин купівлі-продажу спеціальних норм глави 54 ЦК України, а не загальної норми ч. 2 статті 651 ЦК України, та права продавця на односторонню відмову від договору купівлі-продажу лише у разі, якщо продавець відмовився і прийняти і оплатити товар, відсутності підстав для задоволення позову про розірвання договору за позовом продавця, так як розірвання договору пов`язується законом із вчиненням продавцем одностороннього правочину (односторонньої відмови від договору купівлі-продажу), суд, враховуючи встановлені обставини зустрічної передачі між сторонами майна, відмовляє в задоволенні позовної вимоги про розірвання договору міни, та похідної від цієї, вимоги про повернення переданого за договором міни майна.

Крім наведеного, у п. 7.54 - цієї ж постанови від 08.09.2020 у справі № 916/667/18 Велика Палата Верховного Суду виклала правові позиції щодо застосування частини четвертої статті 653 ЦК України, яка регулює правові наслідки розірвання договору, зокрема щодо прав сторін розірваного договору вимагати повернення того, що було виконано за зобов`язаннями до моменту розірвання договору.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що розірвання договору саме по собі не має наслідком ані повернення позивачу майна, яке було передано на виконання розірваного договору без зустрічного задоволення, ані виникнення в позивача права власності на це майно, а є підставою для виникнення обов`язку відповідачів повернути це майно.

При цьому Велика Палата Верховного Суду у п. 7.56-7.57 цієї постанови зазначила, що частину четверту статті 653 ЦК України слід розуміти так, що сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконано обома сторонами до моменту розірвання договору, тобто якщо обидві сторони отримали зустрічне задоволення одна від одної. На це вказує використання множини у зазначеній нормі. При цьому, якщо договором було передбачено інші зобов`язання сторін, наприклад щодо передання іншого майна, сплати коштів, які не було виконано, то в разі розірвання договору такі зобов`язання припиняються на майбутнє. Якщо ж зобов`язання з договору було виконано лише однією стороною, то в разі розірвання договору підлягають застосуванню правила про набуття, збереження майна без достатньої правової підстави або з підстави, яка згодом відпала (глава 83 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.03.2020 по справі № 537/4259/15-ц викладена правова позиція, що тлумачення частини третьої статті 651, частини четвертої статті 653, пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України свідчить, що якщо одна із сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто, якщо сторона яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України.

У даній справі, що розглядається судом, обидві сторони за договором міни виконали зобов`язання з передачі майна у власність контрагента, тобто кожна зі сторін отримала виконання від іншої сторони, а тому відповідно до положень ч. 4 статті 653 ЦК України, з врахуванням наведених правових позицій Великої Палати Верховного Суду, Касаційного цивільного суду, позивач, навіть у випадку розірвання договору, не має права вимагати повернення виконаного в повному обсязі, а лише на підставі норм законодавства, що регулюють правила про набуття, збереження майна без достатньої правової підстави може вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання.

У п. 5 договору міни від 11.02.2019 сторони погодили, що вартість 5/100 ідеальних часток адміністративно - виробничих учбових будівель та гаражів, що знаходяться в м. Івано-Франківську, вул. Гетьмана Мазепи, 144, які позивач передав у власність відповідача становить 28578,90 грн, а вартість об`єкта незавершеного будівництва готовністю 80% в м. Івано-Франківську по вул. Набережній імені Василя Стефаника, 9, який відповідач передав у власність позивача становить 560760,80 грн, з чого слідує, що позивач за договором міни отримав еквівалентне майнове задоволення за рахунок зустрічного виконання відповідачем умов договору. Тому навіть у випадку розірвання договору міни, позивач не має права вимагати повернення виконаного.

Як слідує з позовної заяви, майновий інтерес Івано-Франківської обласної організації Товариства сприяння обороні України полягає саме у намірі повернути собі у власність 5/100 ідеальних часток адміністративно - виробничих учбових будівель та гаражів, що знаходяться в м. Івано-Франківську, вул. Гетьмана Мазепи, 144. Оскільки суд дійшов висновку про неможливість повернення позивачу 5/100 ідеальних часток адміністративно - виробничих учбових будівель та гаражів, що знаходяться в м. Івано-Франківську, вул. Гетьмана Мазепи, 144 навіть у випадку розірвання договору міни, то обраний позивачем спосіб захисту, в частині вимоги про розірвання договору міни, не є ефективним, і не призведе до поновлення прав позивача, на захист яких він подав свій позов.

У зв`язку з наведеним, хоча суд і встановив наявність істотного порушення відповідачем умов договору, але враховуючи встановлені судом обставини щодо часткового (щодо обміну майном) виконання сторонами умов договору міни, особливостей правового регулювання відносин, що склались між сторонами, виходячи з викладених у рішенні правових позицій Верховного Суду, позовні вимоги про розірвання договору міни та повернення переданого за ним майна до задоволення не підлягають.

Відмова судом у задоволенні даного позову, однак, не позбавляє позивача можливості захисту своїх прав, порушених невиконанням відповідачем умов договору, іншими, передбаченими законом способами захисту, зокрема права вимагати відшкодування збитків, завданих порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором, як це передбачено статтями 22, 611, 849 ЦК України, 216, 217, 224-226 ГК України та іншими нормами законодавства.

При цьому суд відхиляє доводи відповідача про те, що в п. 9 в договору міни сторони висловили відсутність недоліків щодо оглянутого стану майна, а у договорі не погодили строків, етапів, порядку проведення додаткових робіт, не погодили режим таких робіт, не узгодили кошторис тощо.

Пункт 9 договору міни щодо відсутності недоліків майна свідчить про відсутність недоліків щодо майна в стані на день укладення договору міни. Однак порушення договору відповідачем полягає не в тому, що за договором міни відповідач передав майно, яке не відповідало умовам договору, а в тому, що відповідач у погоджений в договорі строк не виконав роботи з добудови такого майна, не закінчив об`єкт незавершеного будівництва.

Строк завершення добудови об`єкта незавершеного будівництва чітко визначений останнім реченням п. 1 договору міни до 01.12.2019. Встановлення якихось додаткових проміжних строків, етапів робіт не є обов`язковим у всіх випадках виникнення відносин підрядника та замовника.

Щодо непогодження кошторисної документації, то як встановив суд, об`єкт незавершеного будівництва готовністю 80% по вул. Набережна імені Василя Стефаника, 9 в м. Івано-Франківськ збудований ТОВ Інвестайм, яке мало статус як замовника так і генерального підрядника будівництва, оформило документацію на початок будівельних робіт, отримало у Департаменті містобудування, архітектури та культурної спадщини виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради будівельний паспорт № 59/18/51.2-03 від 22.03.2018 (про що вказано в повідомленні про початок виконання будівельних робіт - том 3 а.с. 23).

Як зазначено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.03.2021, по справі № 607/11746/17 урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, усі сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності.

Тому виходячи з встановлених обставин здійснення саме відповідачем будівництва об`єкта незавершеного будівництва, оформлення ним відповідної дозвільної та проектної документації, виходячи з принципу тлумачення умов договору на користь його дійсності, чинності та виконуваності, суд не бачить жодних обставин, які б перешкоджали відповідачу належно виконати умови договору міни в частині закінчення, за власний рахунок, об`єкта незавершеного будівництва в погоджений сторонами строк, зокрема, відповідно до отриманого відповідачем будівельного паспорта та чинних в Україні державних будівельних норм і правил. Тому зазначені заперечення відповідача проти позову суд вважає необґрунтованими.

Судові витрати.

Згідно з приписами п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України до основних засад (принципів) господарського судочинства віднесено, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Склад та порядок розподілу судових витрат визначено главою 8 розділу I ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що в позові відмовлено, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 13, 73, 74, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову Івано-Франківської обласної організації Товариства сприяння обороні України до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестайм" про розірвання договору міни від 11.02.2019 № 508 та зобов`язання повернути 5/100 ідеальних часток адміністративно - виробничих учбових будівель та гаражів, що знаходяться в м. Івано-Франківську, вул. Гетьмана Мазепи, 144, загальною площею 307,3 кв.м. відмовити.

Судові витрати по справі покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення: 18.11.2022.

Суддя І.Є. Горпинюк