ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2022 Справа № 917/1118/22

Господарський суд Полтавської області у складі судді Безрук Т. М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою Фізичної особи - підприємця Яненко Віктора Васильовича

до Фізичної особи - підприємця Михайленка Євгенія Григоровича

про стягнення 378 905,22 грн

без участі представників сторін

встановив:

До Господарського суду Полтавської області звернувся Фізична особа - підприємець Яненко Віктор Васильович з позовом до Фізичної особи-підприємця Михайленка Євгенія Григоровича про стягнення 378 905,22 грн, у тому числі: 315 000,00 грн основного боргу за поставлене насіння соняшника згідно з накладною № 3 від 04.10.2021, 57 432,22 грн - інфляційних втрат, 6473,00 грн - 3% річних.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач неналежним чином здійснює розрахунки за поставлений товар.

Відповідач у відзиві на позов у листі (вхід. № 7938 від 26.10.2022) повідомив суду, що:

- він отримав від ОСОБА_1 насіння соняшнику на переробку за накладною № 3 від 04.10.2021;

- в усній домовленості вказану суму він зобов`язався повернути за півтора року, до 04.04.2023 року, без інфляційних витрат та 3% річних;

- в зв`язку з сімейними обставинами відповідач має пропозицію повертати борг частинами;

- відповідач тимчасово проживає з батьками, яким по 77 років, а рідна сестра - інвалід від народження потребує лікування, їм потрібна допомога відповідача;

- в зв`язку з вказаними обставинами відповідач прохає суд не враховувати інфляційні витрати в сумі 57 432, 22 грн та 6473,00 грн річних, так як за інфляційні витрати і 3% річних при отриманні соняшника на переробку мова не йшла;

- борг в сумі 315 000,00 грн відповідач виплатить частинами до квітня 2023 року, оскільки одночасна сплата неможлива;

- відповідач прохає суд задовольнити прохання про розстрочення сплати боргу.

Позивач у листі від 02.11.2022 (вхід. № 8544 від 10.11.2022) прохає відмовити у клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду, оскільки заборгованість не сплачена більше року, відповідач має заробіток та майно; за час прострочення збільшилися ціни на паливо, засоби для вирощування рослин та добрива; в зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання зі сплати за отриманий товар позивач також опинився у скрутному матеріальному становищі, позивач прохає врахувати інтереси обох сторін, оскільки він також має матір похилого віку, яка потребує допомоги; подальше затягування зі сплатою боргу призведе до значного погіршення фінансового становища позивача.

Позивач надав до суду клопотання від 02.11.2022 (вхід. № 8545 від 10.11.2022)про відшкодування за рахунок відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

Відповідач з листом (вхід. № 8751 від 15.11.2022) надав до справи докази в підтвердження обставин, викладених у відзиві (поясненнях).

У цій справі суд вчинив такі процесуальні дії.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2022 цей позов переданий на розгляд судді Безрук Т. М.

Ухвалою від 20.09.2022 суд залишив позовну заяву без руху та встановив строк для усунення недоліків. Позивач у встановлений судом строк виправив вказані недоліки.

Ухвалою суду від 11.10.2022 року відкрито провадження у справі № 917/1118/22, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Про відкриття провадження у справі відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями від 18.10.2022 про вручення ухвали (а.с.57, 58).

Про відкриття провадження у справі позивач повідомлений належним чином, що підтверджується довідками про доставку ухвал від 11.10.2022, від 31.10.2022 по системі «Електронний суд» представнику позивача.

Відповідно до п. 2 статті 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи. В ч. 7 ст. 242 ГПК України вказано, якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Відповідно до пункту 2 § 2 розділу 4 Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII окремі підсистеми (модулі) ЄСІТС починають функціонувати після опублікування оголошення про створення та забезпечення функціонування відповідної підсистеми (модуля) ЄСІТС, яке має містити інформацію про підпункти, пункти цього розділу, які вводяться в дію у зв`язку з початком функціонування відповідної підсистеми (модуля) ЄСІТС.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 № 1845/0/15-21 затверджено Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС).

Оголошення надруковане у газеті "Голос України" № 168 (7668) від 04 вересня 2021 року та на сайті Судова влада України, підсистеми "Електронний кабінет", "Електронний суд" та підсистема відеоконференцзв`язку офіційно починають функціонувати з 05 жовтня 2021 року.

З початком функціонування підсистем (модулів) ЄСІТС відповідно до вимог процесуального законодавства адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в ЄСІТС в обов`язковому порядку.

Враховуючи викладене, з початком функціонування підсистем «Електронний кабінет», «Електронний суд», зазнав змін, зокрема, порядок вчинення процесуальних (або інших) дій, особливості вчинення яких передбачені підпунктами 17.1, 17.5, 17.6, 17.14, 17.16 підпункту 17 пункту 1 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Зазначені дії вчиняються з використанням підсистем (модулів) ЄСІТС у порядку, визначеному Положенням про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженим рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, та нормами процесуального законодавства, що регулюють порядок вчинення таких дій після початку функціонування відповідних підсистем (модулів) ЄСІТС.

Офіційна електронна адреса відповідно до підпункту 5.8 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 № 1845/0/15-21 (далі - Положення), це: сервіс Електронного кабінету ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів.

Відповідно до пункту 17 підрозділу 1 розділу III Положення особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд насилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством.

Інформація про надходження до Електронного кабінету відомостей та документів про результати розгляду справ додатково може надсилатися користувачу у вигляді повідомлення на електронну пошту. Дані про електронну пошту зазначаються користувачем у профілі його Електронного кабінету (пункт 38 підрозділу 2 розділу III Положення).

Отже, ухвали від 11.10.2022 та від 31.10.2022 доставлені позивачу в установленому порядку, що підтверджено довідками із системи Електронний суд.

На офіційному сайті Судової влади України 13.10.2022 суд розмістив відповідне оголошення про розгляд цієї справи (а.с.55).

Отже, відповідно до ч. 6 та ч. 7 ст. 242 ГПК України позивач та відповідач належно повідомлені про розгляд цієї справи.

Факт належного повідомлення сторін про розгляд цієї справи також підтверджується наданими ними суду письмовими поясненнями по суті справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України сторони суду не надали.

За ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

За ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Під час розгляду справи по суті суд дослідив усі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч.2 ст. 233 ГПК України це рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа - підприємець за такими видами діяльності, зокрема, як вирощування зернових культур, оптова торгівля зерном, насінням, кормами для тварин.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа - підприємець з 28.12.2005 за такими видами діяльності, зокрема, як виробництво олії та тваринних жирів, оптова торгівля зерном, насінням, кормами для тварин, оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами.

Позивач у позові зазначає, що він, як фізична особа - підприємець, на підставі усної угоди з Фізичною особою - підприємцем Михайленком Євгенієм Григоровичем поставив останньому 24,180 тон насіння соняшнику на суму 365118,00 грн.

Вказане підтверджується двостороннє підписаною накладною № 3 від 04.10.2021, в якій вказано, що Яненко Віктор Васильович відпустив, а Михайленко Євгеній Григорович одержав соняшник у кількості 24,180 тон, по ціні 15100,00 грн за тону, на загальну суму 365118,00 грн (а.с.40, 26).

Відповідач у відзиві на позов у листі (вхід. № 7938 від 26.10.2022) повідомив суду, що він отримав від ОСОБА_1 насіння соняшнику на переробку за накладною № 3 від 04.10.2021.

У ч. 1 ст. 75 ГПК України вказано, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Позивач у позові зазначає, що відповідач за отриманий товар розрахувався частково, сплативши 50000,00 грн.

20.12.2021 відповідач видав позивачу розписку, в якій підтвердив, що він отримав від позивача 03.10.2021 соняшник, борг на суму 315000,00 грн визнає та обіцяє сплатити його до 01.01.2022 (а.с.42, 27).

Позивач, посилаючись на те, що відповідач борг не сплатив, звернувся до суду з цим позовом.

Відповідач у відзиві на позов у листі (вхід. № 7938 від 26.10.2022) повідомив суду, що згідно з усною домовленістю він зобов`язався повернути позивачу суму боргу в розмірі 315000,00 грн до 04.04.2023.

При вирішенні спору суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України (далі - ГК України) підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Суд встановив, що позивач та відповідач, мають статуси фізичної особи підприємця, поставка соняшника у кількості 24,180 тон проводилася при здійсненні господарської діяльності та в межах видів зареєстрованої підприємницької діяльності, що не заперечувалося жодною із сторін під час розгляду справи, оформлення цієї поставки проведено сторонами шляхом складання первісного бухгалтерського документа під час здійснення підприємницької діяльності накладної № 3 від 04.10.2021.

Відповідно до ч. 2 ст. 509, ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України).

Згідно ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Статтею 208 ЦК України передбачено, що правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі. Разом з тим, за ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією з сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Тобто, недодержання простої письмової форми, якщо такий наслідок прямо не передбачений законом, не тягне за собою недійсність правочину, а лише позбавляє сторони права у разі виникнення спору посилатися для підтвердження угоди на показання свідків.

Надана в матеріалах справи двостороннє підписана накладна з зазначенням кількості, ціни та загальної вартості товару, розписка відповідача про зобов`язання сплатити позивачу борг за отриманий товар, проведення відповідачем часткових оплат за одержаний товар, свідчать про те, що між сторонами в даному випадку склалися правовідносини з поставки товару.

Згідно із ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договори купівлі-продажу.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідач у відзиві на позов у листі (вхід. № 7938 від 26.10.2022) повідомив суду, що згідно з усною домовленістю він зобов`язався повернути позивачу суму боргу в розмірі 315000,00 грн до 04.04.2023.

Проте вказані твердження суд не може прийняти як узгоджений сторонами строк оплати товару, оскільки відповідач не надав доказів погодження позивачем такого порядку і строку розрахунку за товар відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України, де вказано, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу (ч. 2 ст. 692 ЦК України).

Загальні положення частини другої статті 530 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин сторін, оскільки термін виконання зобов`язання, що випливає з правовідносин поставки (купівлі-продажу), чітко встановлений зазначеною спеціальною нормою права покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Крім того, відповідно до частини першої статті 222 Господарського кодексу України (далі ГК України) учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Отже, факт отримання товару відповідачем і видаткова накладна, надана позивачем на підтвердження своїх вимог, є самостійними підставами для виникнення обов`язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар.

Строк виконання відповідачем даного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України, тобто строк починається з наступного дня після одержання товару.

Подані суду докази та первісні бухгалтерські документи сторонами не оспорюються, доказів визнання їх недійсними сторони суду не подали і на них під час розгляду справи не посилалися.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказів в спростування вищевикладеного чи доказів сплати боргу відповідач суду не надав; наявність заборгованості не заперечує.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення 315 000,00 грн. основного боргу за товар підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач заявив вимоги про стягнення 57 432,22 грн - інфляційних втрат за період січень 2022 серпень 2022, 6473,00 грн - 3% річних за період 02.02.2022 09.09.2022.

Відповідач у відзиві прохає суд не враховувати інфляційні витрати в сумі 57 432, 22 грн та 6473,00 грн річних, так як за інфляційні витрати і 3% річних при отриманні соняшника на переробку між сторонами мова не йшла.

Проте, суд зазначає, що за ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Нарахування інфляційних та 3% річних не є договірною санкцією, а є відповідальністю за порушення зобов`язання з оплати боргу, що встановлена законом - ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Річні проценти та інфляційні нарахування не є типовим видом відповідальності, неустойкою та штрафними санкціями, оскільки мають правову природу заходів компенсаційного характеру. Наведене підтверджується усталеною прецедентною практикою Верховного Суду.

За змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова ВС від 30.01.2019 року у справі № 922/175/18).

Після перевірки розрахунку суд встановив, що позивач правомірно заявив вимоги про стягнення 57432,22 грн - інфляційних за період січень 2022 серпень 2022 та 6473,00 грн. - 3% річних за період 02.02.2022 09.09.2022. Вказані суми не перевищують розрахункових.

Позов в цій частині задовольняється судом.

Відповідач у відзиві на позов у листі (вхід. № 7938 від 26.10.2022) повідомив суду, що в зв`язку з сімейними обставинами прохає надати можливість повертати борг частинами, оскільки він тимчасово проживає з батьками, яким по 77 років, а рідна сестра - інвалід від народження потребує лікування, їм потрібна допомога відповідача; борг в сумі 315 000,00 грн відповідач виплатить частинами до квітня 2023 року, оскільки одночасна сплата неможлива.

Позивач у листі від 02.11.2022 (вхід. № 8544 від 10.11.2022) прохає відмовити у клопотанні відповідача про розстрочення виконання рішення суду, оскільки заборгованість не сплачена більше року, відповідач має заробіток та майно; за час прострочення збільшилися ціни на паливо, засоби для вирощування рослин та добрива; в зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання зі сплати за отриманий товар позивач також опинився у скрутному матеріальному становищі, позивач прохає врахувати інтереси обох сторін, оскільки він також має матір похилого віку, яка потребує допомоги; подальше затягування зі сплатою боргу призведе до значного погіршення фінансового становища позивача.

За ст. 331 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003р. №14 "Про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" встановлено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно статті 351 Цивільного процесуального кодексу України і статті 121 Господарського процесуального кодексу України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Отже, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Таким чином, відстрочка або розстрочка виконання рішення суду чи зміна способу його виконання можлива лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характерну обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Визначальним фактором є винятковість цих випадків та їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення. Крім того, повинні враховуватися інтереси обох сторін.

В підтвердження існування обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення, відповідач з листом (вхід. № 7938 від 26.10.2022) надав довідку щодо місця проживання, копії паспортів його родичів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та копії довідки медико-соціальної експертної комісії ОСОБА_5 .

Проте, відповідач не надав жодного доказу в підтвердження того, що він не має можливості сплати суму боргу, зокрема, не надав доказів відсутності у нього доходу, відсутності майна, тощо.

Суд також, враховує подані заперечення стягувача проти надання розстрочки та його твердження про погіршення фінансового стану.

Отже, суд враховує не тільки можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення, а й ризики для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати негативних наслідків.

Підстави для відстрочки виконання рішення суду у даній справі, наведені заявником, не є тими виключними обставинами у розумінні статті 331 Господарського процесуального кодексу України, які свідчать про необхідність відстрочки виконання судового рішення, відповідач не довів наявність у нього тяжкого фінансового стану та не надав доказів в підтвердження відсутності коштів на сплату боргу.

З огляду на викладене, на цей час у суду відсутні підстави для розстрочення виконання судового рішення у цій справі.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати, понесені ним у цій справі, які складаються із судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Суд встановив, що при подачі цього позову позивач сплатив 5683,60 грн судового збору за банківською квитанцією № 0.0..1 від 12.09.2022 (а.с.16). Факт надходження судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджено випискою від 13.09.2022 (а.с.32).

Відповідно до ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

У позовній заяві позивач навів орієнтовний розрахунок судових витрат, згідно якого планував понести 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката (а.с.10).

У підтвердження факту понесення позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката суду надані такі докази:

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ПТ № 2250 від 03.07.2018 (а.с. 19);

- ордер № 1094081 від 12.09.2022 на надання адвокатом Оніщенко Н. Ю. правничої (правової) допомоги (а.с.30).

- договір про надання юридичних послуг від 01.09.2022, укладений між позивачем (клієнтом) та Адвокатом Оніщенко Наталією Юріївною (адвокатом).

За умовами п. 1.1. договору про надання юридичних послуг від 01.09.2022 адвокат зобов`язується за дорученням або заявою Клієнта надавати останньому правничу (правову) допомогу, щодо представництва та захисту прав і інтересів Клієнта в судах всіх інстанцій, органах державної виконавчої служби, органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності, в тому числі в правоохоронних органах (органах поліції), органах прокуратури, державних фіскальних органах в справах, що стосуються Клієнта, а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу на умовах, визначених Договором та витрати, необхідні для виконання його доручень;

У п.1.3. договору про надання юридичних послуг від 01.09.2022 вказано, що вартість надання правничої (правової) допомоги погоджується сторонами в протоколі. За результатами надання правничої (правової) допомоги складається акт, що підписується сторонами. В акті вказується обсяг наданої адвокатом правничої (правової) допомоги і її вартість (розмір гонорару).

У клопотанні (вхід. № 8545 від 10.11.2022) позивач прохає відшкодувати йому за рахунок відповідача 6000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з наданим позивачем актом виконаних робіт по наданню правової допомоги згідно договору від 01.11.2022 сторони підтвердили наступне:

- п. 1 - адвокат здійснив, а клієнт приймає наступну правову допомогу: підготовлення позовної заяви; направлення документів позову до суду та відповідачу; надання юридичної консультації; отримання витягів з ЄДР; підготовлення правової позиції на клопотання відповідача та направлення до суду;

- п. 2 - загальна вартість наданої правової допомоги (гонорару) складає 6000,00 грн;

- п. 3 - підписанням цього акту клієнт підтверджує факт належного виконання своїх зобов`язань адвокатом за угодою.

Отже, у акті підтверджено надання правничих послуг на загальну суму 6000,00 грн.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката в загальній сумі 6000,00 грн.

Вказані витрати на представництво адвоката в суді є пов`язаними з розглядом справи.

Заявлені позивачем судові витрати на оплату послуг адвоката є співрозмірними із складністю справи та наданими адвокатами послугами, з часом, витраченим адвокатами на надання послуг і їх обсягом, а також співрозмірні з ціною позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України вказані витрати покладається на відповідача.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Керуючись ст. 252, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Михайленка Євгенія Григоровича ( АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи - підприємця Яненко Віктора Васильовича ( АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 315 000 грн. 00 коп. основного боргу, 6473грн. 00 коп. - 3% річних, 57 432грн. 22 коп. інфляційних, 5683 грн. 60 коп. відшкодування витрат з оплати судового збору, 6000грн. 00 коп. відшкодування витрат на професійну правову допомогу.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Східного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного судового рішення: 21.11.2022.

Суддя Т. М. Безрук