РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2022Справа № 910/8666/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Приватного акціонерного товариства "Кіровоградобленерго"

до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго"

про стягнення 192 971, 56 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Кіровоградобленерго" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 192 971, 56 грн., з яких: 183 430, 66 грн. - основного боргу, 7 789, 52 грн - пені, 1 284, 01 грн - інфляційних втрат та 467, 37 грн - 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати наданих в жовтні 2021 року послуг з розподілу електричної енергії.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову та характер спірних правовідносин, судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

При цьому, судом повідомлено відповідача, що останній протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі може подати заяву із обгрунтованими запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (у разі їх наявності).

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

05.07.2022 до суду від Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зокрема зазначає, що відсутність коштів на поточному рахунку постачальника «останньої надії» унеможливлює виконання договірних зобов`язань перед оператором системи розподілу. Крім того, відповідач визнав позовні вимоги в частині стягнення заборгованості у сумі 183 430, 66 грн. за розподілену електричну енергію та просив суд відмовити в іншій частині позову щодо стягнення 789, 52 грн - пені, 1 284, 01 грн - інфляційних втрат та 467, 37 грн - 3 % річних.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 11.12.2020 між Приватним акціонерним товариствома "Кіровоградобленерго" (далі - оператор системи) та Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (далі - електропостачальник/постачальник) укладено договір електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії, шляхом підписання заяви-приєдання від 09.12.2020.

За змістом заяви-приєднання між оператором системи розподілу (Приватним акціонерним товариствома "Кіровоградобленерго") та електропостачальником (Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго") ініціюється приєднання до умов Договору з метою реалізації електропостачальником своїх прав та виконання обов`язків та функцій постачальника електричної енергії по відношенню до споживачів, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території здійснення ліцензованої діяльності Оператора системи розподілу, згідно з реєстром за ЕІС-кодами споживачів та їх точок вимірювання.

Згідно з підпунктом 2.1.16 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (далі - ПРРЕЕ), датою початку дії договору є наступний робочий день від дня отримання Оператором системи розподілу Заяви-приєднання

Так, відповідно п.1.1. договору, цей договір електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії (далі - договір) є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови передачі (розподілу) електричної енергії споживачам електропостачальника (далі - постачальник) як послуги Оператора системи. Укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання постачальника до умов цього договору.

Згідно п.2.1. договору, оператор системи надає послуги з розподілу електричної енергії за сукупністю споживачів, які входять до групи постачальника згідно з реєстром за ЕІС-кодами споживачів та їх точками вимірювання. Реєстр ведеться Оператором системи в електронному вигляді. Оператор системи забезпечує надання послуг з розподілу в обсязі, необхідному та достатньому для виконання постачальником функцій відповідного суб`єкта роздрібного ринку електричної енергії, та надання інших послуг, зокрема з відключення та підключення споживачів.

Пунктом 3.2. договору визначено, що вартість договору складає вартість послуг з розподілу електричної енергії за сукупністю споживачів постачальника, яким згідно з умовами договорів про постачання електричної енергії (комерційних пропозицій Постачальника) послуги з розподілу електричної енергії придбаває постачальник, та вартість інших послуг згідно з договором.

За умовами п.п. 3.3. та 3.4. договору, розрахунковим періодом для цілей цього договору є календарний місяць. Оплата (придбання) послуг з розподілу електричної енергії здійснюється постачальником у формі попередньої оплати, у тому числі плановими авансовими платежами.

Відповідно до п. 6.6. договору, за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених порядком розрахунків, постачальник сплачує оператору системи пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком.

Цей договір набирає чинності з дня приєднання постачальника до умов цього договору і діє протягом 1 року, якщо інший строк не зазначено в заяві-приєднання (п. 9.1 договору).

Додатком № 2 до договору сторони погодили Порядок розрахунку за послугу з розподілу електричної енергії.

Відповідно до п. 1. додатку №2 до договору, постачальник оплачує послугу з розподілу оператору системи, якщо згідно з умовами договору про постачання оплату послуги з розподілу забезпечує постачальник. На вартість послуг з розподілу електричної енергії нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України. Розрахунковим періодом є календарний місяць.

Згідно п. 16 додатку №2 до договору, за внесення платежів (в тому числі попередньої оплати чи планових платежів) з порушенням термінів, постачальник сплачує оператору системи пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, а також суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних з простроченої суми. Нараховані суми пені, індексу інфляції та три відсотки річних зазначаються у розрахунковому документі окремими рядками.

Як зазначає позивач, в жовтні 2021 року він надав відповідачу послуги з розподілу електричної енергії в обсязі: 2 клас - 130 700 кВт/год, тариф - 1, 16954 грн./кВт/год на суму 183 403, 66 грн (в тому числі ПДВ - 30 571, 78 грн.).

Позивач також зазначає, що для оплати фактично наданих послуг з розподілу електричної енергії позивач листом №6801/05/14 від 10.11.2021 надіслав відповідачу рахунок №2ПР/1 від 10.11.2021 на оплату послуг з розподілу електроенергії за жовтень 2021 та 2 примірники акту приймання-передачі послуг з розподілу електричної енергії від 30.10.2021, які отримані відповідачем 22.11.2021, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Проте, відповідач не підписав акт приймання-передачі послуг з розподілу електричної енергії від 30.10.2021, вмотивовану відмову від його підписання не надав.

Отже, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов`язання щодо оплати наданих послуг з розподілу електричної енергії за жовтень 2021 року, внаслідок чого за Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" утворилась заборгованість у розмірі 183 430, 66 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 7 789, 52 грн - пені за період з 29.11.2021 по 31.07.2022, 1 284, 01 грн - інфляційних втрат за період з 01.12.2021 по 31.07.2022 та 467, 37 грн - 3 % річних з 29.11.2021 по 31.07.2022.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Так, згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами 1, 2 статті 633 Цивільного кодексу України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 641 Цивільного кодексу України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно з частинами 1, 2 статті 642 Цивільного кодексу України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

За приписами ч. 6 ст. 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальник "останньої надії" здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором, та є публічним договором приєднання. Постачальник "останньої надії" оприлюднює відповідний договір на своєму офіційному веб-сайті.

Відповідно до п. 2 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312 "Про затвердження ПРРЕЕ", укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

Згідно підпункту 2.1.20 ПРРЕЕ договір електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії в частині розрахунків за послуги оператора системи діє у разі постачання електричної енергії споживачам постачальником універсальних послуг та постачальником «останньої надії», а також за сукупністю споживачів електропостачальника, для яких згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією електропостачальника оплату послуг з розподілу/передачі електричної енергії забезпечує електропостачальник.

Так, згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.12.2018 № 1023-р в розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2020 р. № 1520-р відповідач є постачальником «останньої надії» з 1 січня 2019 р. до 31 грудня 2022 р.

Суд встановив, що відповідач, у відповідності до статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, а також вищевказаних ПРРЕЕ, шляхом підписання Заяви-приєднання до Договору електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії з 11.12.2020 приєднався до вказаного Договору, який розміщено на сайті оператора системи (позивача) та, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судом вище, додатком № 2 до договору сторони погодили Порядок розрахунку за послугу з розподілу електричної енергії.

Згідно п. 6 додатку №2 до договору, оператор системи виставляє рахунок, з накладанням КЕП, постачальнику на попередню оплату з урахуванням платежів, здійснених постачальником до моменту виставлення рахунку та надсилає його на електронну адресу постачальника зазначену в заяві приєднання, яка є додатком 1 до договору.

За умовами п. 7 додатку №2 до договору постачальник протягом двох робочих днів з дати відправлення оператором системи рахунку на електронну адресу постачальника відповідно до п. 6 даного додатку здійснює попередню оплату послуг з розподілу електричної енергії у розмірі 100 %. Датою здійснення оплати є дата зарахування коштів на поточний рахунок оператора системи.

Відповідно до п. 11 додатку №2 до договору, оператор системи до 10 числа включно місяця, наступного за розрахунковим, за сукупністю споживачів постачальника, для яких згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією постачальника оплату послуг з розподілу електричної енергії забезпечує постачальник, оформлює акт приймання-передачі послуг з розподілу електричної енергії за формою додатку 5 до цього Договору (далі - акт) за розрахунковий період та в цей же строк направляє його на електронну адресу постачальника з накладанням КЕП. Разом з актом оператор системи надає рахунок на оплату фактично наданих послуг з розподілу електричної енергії.

З матеріалів справи вбачається, що листом №6801/05/14 від 10.11.2021 позивачем було надіслано відповідачу рахунок №2ПР/1 від 10.11.2021 на оплату послуг з розподілу електроенергії за жовтень 2021 у розмірі 183 430, 66 грн та 2 примірники акту приймання-передачі послуг з розподілу електричної енергії від 30.10.2021, які отримані відповідачем 22.11.2021, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Згідно п. 12 додатку №2 до договору, постачальник протягом трьох робочих днів, з моменту отримання акту, повертає його на електронну адресу оператора системи з накладанням КЕП та на паперовому носії. У разі неповернення постачальником належно підтвердженого акту, акт вважається підписаним у редакції оператора системи, а при проведенні розрахунків та визначенні обсягів електричної енергії сторони керуються даними акту у редакції оператора системи.

Відповідно до п. 15 додатку №2 до договору донарахована сума має бути сплачена в 5-ти денний термін з моменту отримання рахунка оператора системи.

Проте, акт приймання-передачі послуг з розподілу електричної енергії від 30.10.2021 з підписом відповідача не було повернуто позивачу, в той же час, оскільки у матеріалах справи відсутні докази надання відповідачем обґрунтованих заперечень щодо наданих позивачем послуг, суд зазначає, що згідно умов додатку № 2 до договору, акт приймання-передачі послуг з розподілу електричної енергії за жовтень 2021 року вважається підписаним у редакції оператора системи (позивача).

Відповідно до рахунку №2ПР/1 від 10.11.2021 на оплату послуг з розподілу електроенергії за жовтень 2021, обсяг наданих позивачем відповідачу послуг з розподілу електричної енергії становить 130 700 кВт/год, загальна вартість послуг - 183 430, 66 грн з ПДВ.

При цьому, відповідач у відзиві на позовну заяву визнав наявну заборгованість з розподілу електричної енергії за жовтень 2021 у розмірі 183 430, 66 грн.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як вбачається з матеріалів справи, виставлений позивачем відповідачу рахунок №2ПР/1 від 10.11.2021 на оплату послуг з розподілу електроенергії за жовтень 2021 у розмірі 183 430, 66 грн отримано відповідачем 22.11.2021, відповідно строк оплати настав 29.11.2021 (з урахуванням ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України та Додатку №2 до Договору), тож відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання починаючи з 30.11.2021.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов`язання щодо оплати наданих послуг з розподілу електроенергії за жовтень 2021, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню у розмірі 183 430, 66 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 7 789, 52 грн - пені за період з 29.11.2021 по 31.07.2022, 1 284, 01 грн - інфляційних втрат за період з 01.12.2021 по 31.07.2022 та 467, 37 грн - 3 % річних з 29.11.2021 по 31.07.2022.

Відповідно до п. 6.6. договору, за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених порядком розрахунків, постачальник сплачує оператору системи пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком.

Згідно п. 16 додатку №2 до договору, за внесення платежів (в тому числі попередньої оплати чи планових платежів) з порушенням термінів, постачальник сплачує оператору системи пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, а також суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних з простроченої суми. Нараховані суми пені, індексу інфляції та три відсотки річних зазначаються у розрахунковому документі окремими рядками.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року)

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Разом з тим, суд приймає до уваги посилання відповідача на застосування положень постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 в частині стягнення штрафних санкцій у вигляді пені, з огляду на таке.

Так, 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 було введено воєнний стан в України, а Указами Президента № 133/2022 від 14.03.2022 та № 341/2022 від 17.05.2022 - продовжено строк його дії.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, що утворений Кабінетом Міністрів України. Регулятор є колегіальним органом, що здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно п.1 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», Регулятор має право приймати рішення з питань, що належать до його компетенції, які є обов`язковими до виконання.

Так, судом встановлено, що НКРЕКП прийнято Постанову «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» від 25.02.2022 № 332.

26.04.2022 Постанову НКРЕКП доповнено п. 16, згідно якого передбачено зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії, на період дії воєнного стану.

Відповідач є електропостачальником, а позивач Оператором системи передачі, тобто, спірні господарські правовідносини склалися відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», у зв`язку з чим вказана постанова НКРЕКП підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Суд зазначає, що позивачем здійснено нарахуваня пені за період з 29.11.2021 по 31.07.2022.

Тож, враховуючи приписи п. 16 постанови НКРЕКП від 25.02.2022, яка є чинною, та обов`язковою для суб`єктів спірних правовідносин, відсутні правові підстави для нарахування та стягнення з відповідача штрафної санкції у вигляді пені за період з 24.02.2022 по 31.07.2022.

В той же час, судом перевірено наданий позивачем розрахунок пені та встановлено, що в останньому допущено помилки у визначенні періоду нарахування пені (до 24.02.2022) та, відповідно, у розмірі пені заявленої до стягнення, оскільки як встановлено судом вище, за рахунком №2ПР/1 від 10.11.2021 на оплату послуг з розподілу електроенергії за жовтень 2021 строк оплати настав 29.11.2021 та, починаючи з 30.11.2021 відбулося прострочення виконання грошового зобов`язання.

Тож, за розрахунком суду обгрунтованою до стягнення є сума пені у розмірі 4 013, 51 грн., яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 30.11.2021 по 23.02.2022, а тому вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 284, 01 грн - інфляційних втрат за період з 01.12.2021 по 31.07.2022 та 467, 37 грн - 3 % річних з 29.11.2021 по 31.07.2022, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі № 924/312/18 від 13.02.2019 р., у справі № 910/5625/18 від 24.04.2019 р., у справі №910/21564/16 від 10.07.2019 р.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат і встановив, що у розрахунку 3 % річних допущені помилки у визначенні періоду нарахування, при цьому розмір 3 % річних та інфляційних втрат нараховані вірно.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати наданих послуг з розподілу електроенергії за жовтень 2021, в силу положень ст. 625 Цивільного кодексу України, підлягають стягненню з відповідача 1 284, 01 грн - інфляційних втрат за період з 01.12.2021 по 31.07.2022 та 467, 37 грн - 3 % річних з 29.11.2021 по 31.07.2022.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання відповідача на зупинення нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на підставі постанови НКРЕКП № 332 від 25.02.2022, з огляду на те, що відповідно до вказаної постанови зупинення нарахування та стягнення відбувається саме штрафних санкцій, проте 3 % річних та інфляції не є штрафними санкціями, а є складовою боргу.

Тож, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Кіровоградобленерго" підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Кіровоградобленерго" - задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (вул. Кирилівська, буд. 85, м. Київ, 04080, ідентифікаційний код - 19480600) на користь Приватного акціонерного товариства "Кіровоградобленерго" (Студентський бульвар, буд. 15, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25015, ідентифікаційний код - 23226362) 183 430 (сто вісімдесят три тисячі чотириста тридцять) грн. 66 коп. - заборгованості, 4 013 (чотири тисячі тринадцять) грн. 51 коп. - пені, 1 284 (одну тисячу двісті вісімдесят чотири) грн 01 коп, - інфляційних втрат, 467 (чотириста шістдесят сім) грн 47 коп. - 3 % річних та 2 837 (дві тисячі вісімсот тридцять сім) грн. 93 коп. - судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Суддя С. О. Щербаков