ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2022 р. Справа №907/336/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б.

Орищин Г.В.

секретар судового засідання Олійник Н.

за участю представників сторін (в режимі відеоконференції):

від позивача Маркусь М.І.-представник

від відповідача: не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Русина Віталія Віталійовича б/н від 17.08.2022 (Вх.№ ЗАГС 01-05/2090/22 від 23.08.2022)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 01.08.2022 (повний текст складено 01.08.2022)

у справі №907/336/22

за позовом Фізичної особи - підприємця Кищак Ганни Юріївни, м. Ужгород

до відповідача Фізичної особи - підприємця Русина Віталія Віталійовича, с. Великий Раковець, Хустського району, Закарпатської області

про стягнення 80 225,00 грн

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

Фізична особа підприємець Кищак Ганна Юріївна звернулася до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Фізичної особи підприємця Русина Віталія Віталійовича про стягнення 80225,00 грн заборгованості з орендної плати за період з березня 2020 року по травень 2022 року включно.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором оренди нежитлового приміщення від 03.03.2020 в частині сплати орендної плати за користування об`єктом оренди, у зв`язку з чим у ФОП Русина В.В. наявна заборгованість зі сплаті орендних платежів за період з березня 2020 року по 23.05.2022 включно в розмірі 80 225,00 грн.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 01.08.2022 у справі №907/336/22 позов задоволено. Стягнуто з ФОП Русина В.В. на користь ФОП Кищак Г.Ю. 80 225, 00грн заборгованості та 2 481,00грн в повернення сплаченого судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки факт порушення відповідачем договірних зобов`язань встановлений судом та по суті відповідачем не спростований, договір оренди від 03.03.2020 у судовому порядку недійсним або неукладеним не визнано, отже, його умови є обов`язковими до виконання сторонами, а тому позовні вимоги ФОП Кищак Г.Ю. про примусове стягнення з Фізичної особи підприємця Русина Віталія Віталійовича 80225,00 грн заборгованості підлягають до задоволення, як обґрунтовано заявлені та підтверджені належними та допустимими доказами.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ФОП Русиним В.В. подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 01.08.2022 у справі №907/336/22 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим, таким, що постановлене з неправильним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зокрема, скаржник зазначає, що позивачем не надано жодних доказів заборгованості з орендної плати, стверджує що в повній мірі здійснив оплату орендних платежів у готівковій формі. Факт сплати орендної плати в готівковій формі підтверджується показами свідків: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які особисто передавали кошти позивачу в якості сплати орендної плати, всього на загальну суму 278 000,00 грн.

Скаржник стверджує, що спірний договір оренди було розірвано за згодою сторін з 31.12.2021, про що свідчить власноручний напис орендодавця ФОП Кищак Г.Ю. на останній сторінці її примірника договору, у підприємця відсутній обов`язок по сплати орендної плати за договором оренди нежитлового приміщення у період з січня 2022 року по травень 2022 року.

На думку скаржника, у матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували факт користування орендованим приміщенням після припинення договору оренди 31.12.2021, а тому вимога щодо стягнення заборгованості за «ненадану» послугу із оренди приміщення за умов, коли орендодавець власноручно підтвердив припинення договору, є такою, що суперечить засадам господарсько-правових і цивільно-правових відносин.

Скаржник вважає, що відсутність намірів розірвання договору, а також незвернення до суду з вимогою стягнення заборгованості з ФОП Русин В.В. протягом більше як двох років з моменту укладення договору, визнання позивачем отримання коштів готівкою у сумі 300 000,00 грн свідчить про виконання ФОП Русин В.В. своїх обов`язків щодо вчасної сплати орендних платежів за договором оренди нежитлового приміщення від 03.03.2020. Позивачем не було подано жодного належного, допустимого та достовірного доказу на підтвердження заявлених нею вимог, а саме щодо наявності у ФОП Русина В.В. заборгованості по оплаті орендних платежів згідно договору на суму 80 255,00 грн.

Також скаржник вважає, що судом проігноровано клопотання відповідача про виклик свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заяви яких містяться у справі.

ФОП Кищак Г.Ф. у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що рішення господарського суду є законним, судом правильно та всебічно встановлено фактичні обставини справи, апеляційна скарга безпідставна та необґрунтована.

Позивач вважає, що покази свідків не можуть бути допустимими та достовірними доказами на підтвердження обставин здійснення оплати відповідачем орендної плати, оскільки обставини щодо належного виконання умов договору оренди, з врахуванням безготівкових розрахунків за користування нерухомим майном не може доводитись показами свідків. Доказів того, що сторонами було укладено договір оренди на інших умовах, ніж встановлені судом, відповідачем не надано.

Позивач зазначає, що в зв`язку з припиненням дії договору оренди в порядку, визначеному раніше, об`єкт оренди підлягав поверненню орендодавцю в стані, в якому був переданий в оренду з врахуванням ступеню нормального зносу. Повернення об`єкту оренди відповідно до п.2.5 договору оренди відбувається за актом приймання-передачі майна, після перевірки технічного стану орендованого майна, в якому відображають стан майна, яке повертається. Об`єкт оренди вважається повернутим з моменту підписання акту приймання-передач, який було складено та підписано сторонами 23.05.2022.

ФОП Русин у запереченні на відзив на апеляційну скаргу не погоджується із доводами позивача та вважає заявлені вимоги необгрунтовними, зазначає, що дії скаржника вказують на добросовісне виконання обов`язків орендаря, умов договору та приписів цивільного законодавства України щодо врегулювання відносин, що виникають з договорів оренди.

У спірних правовідносинах припинення користування відбулось з відома орендодавця, про що свідчить її напис на договорі оренди, що не спростовано позивачем. Також, скаржник зазначив, що у період з січня до сьогоднішнього дня у користуванні позивача залишається майно скаржника, яке не було йому повернуто.

Процесуальні дії суду у справі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.08.2022 справу №907/336/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Галушко Н.А., судді Желік М.Б., Орищин Г.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 29.08.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Русина Віталія Віталійовича б/н від 17.08.2022 (Вх.№ ЗАГС 01-05/2090/22 від 23.08.2022) на рішення Господарського суду Закарпатської області від 01.08.2022 у справі №907/336/22 та витребувано матеріали вказаної справи з місцевого господарського суду.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 12.09.2022 призначено розгляд апеляційної скарги ФОП Русина В.В. на рішення Господарського суду Закарпатської області від 01.08.2022 у справі №907/336/22 на 18.10.2022 та зобов`язано cкаржника надіслати на поштову адресу ФОП Кищак Г.Ф. копії ухвал Західного апеляційного господарського суду від 29.08.2022 та 12.09.2022 у справі №907/336/22 рекомендованим листом з описом вкладення, докази надіслання надати суду до 18.10.2022.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 18.10.2022 відкладено розгляд справи на 08.11.2022.

Позивач в судовому засіданні підтримав заперечення щодо вимог апеляційної скарги.

Скаржник в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Судова колегія констатує, що скаржник мав можливість в межах строку розгляду справи по суті скористатись процесуальними правами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, зокрема, подавати докази в межах строку розгляду справи по суті; брати участь у судових засіданнях; надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб, тощо.

Також, судова колегія зазначає, що в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції скаржник не був позбавлений об`єктивної можливості ознайомитися з процесуальними документами, прийнятими у даній справі, скориставшись системою «Електронний суд». Сторони у розумінні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України»).

З огляду на вищевикладене та оскільки неявка скаржника не перешкоджає розгляду справи, участь в судовому засіданні останнього обов`язковою не визнавалась, судова колегія прийшла до висновку про розгляд апеляційної скарги без участі представника скаржника.

Відповідно до ст.240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 08.11.2022 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Західного апеляційного господарського суду.

Обставини справи.

03.03.2020 між ФОП Кищак Г.Ф. (орендодавець) та ФОП Русиним В.В. (орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення за умовами п.1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування приміщення (надалі - об`єкт оренди) площею 140 м.кв, яке знаходиться за адресою: вул. Л.Толстого, 5А, м. Ужгород. Разом з приміщенням в оренду передається майно (Додаток №1). Майно, що надається в оренду, знаходиться у власності орендодавця (п.п. 1.3., 1.4 договору).

Відповідно до п. 2.1, 2.2, 2.3 договору орендар вступає у платне користування майном на термін, визначений в договорі, з моменту підписання даного договору. Представники сторін перевіряють технічний стан орендованого майна та складають акт прийому-передачі, в якому відображеного його стан. Майно вважається переданим орендарю з моменту з моменту підписання акта прийому-передачі, що є невід`ємною частиною даного договору.

На виконання умов договору згідно з актом приймання-передачі від 03.03.2020 орендодавець передав, а орендар прийняв приміщення, яке знаходиться за адресою: вул. Л.Толстого, 5А загальною площею 140 кв.м. Стан приміщення, переданого в оренду та його майно: Зроблений ремонт під ПАБ ресторан.

Розмір орендної плати встановлений в п. 4.1 договору, а саме: оплата здійснюється безготівкою у розмірі 3 000,00 грн за датою 10 числа кожного місяця.

Відповідно до п. 4.2 договору у вартість оренди майна не включена вартість комунальних та інших послуг, які надаються комунальними підприємствами по обслуговуванню.

Орендар сплачує комунальні послуги (водопостачання та водовідведення, електропостачання, постачання газу, телефонні та інші експлуатаційні послуги) відповідно до підписаних договорів з постачальниками цих послуг та компенсує орендодавцю вартість витрат на оплату вказаних послуг на підставі виставлених йому рахунків постачальниками послуг (п. 4.3 договору).

Згідно з п. 6.1 договору він набуває чинності з 03.03.2020 та діє до 03.02.2023. Відповідно до п. 6.4 договору за ініціативою однієї з сторін договір може бути розірвано.

В разі несплати орендної плати та плати за комунальні послуги протягом 5 днів від дати оплати, згідно п. 4.1 цього договору, орендодавець має право розірвати договір оренди в односторонньому порядку, попередивши письмово орендаря про прийняте рішення. В такому випадку договір припиняє свою дію через 5 днів з моменту отримання орендарем відповідного письмового повідомлення (п. 6.5 договору).

Як вбачається із матеріалів справи, у зв`язку з невиконанням орендарем обов`язків зі сплати орендної плати у встановленому договором порядку та розмірі орендодавець 13.05.2022 звернувся до орендаря із повідомленням від 13.05.2022 про розірвання договору оренди та з вимогою звільнити орендоване приміщення та передати його по акту приймання-передачі орендодавцю.

Згідно з п. 2.5 договору сторонами визначено порядок повернення майна орендодавцю орендарем на підставі акту прийому-передачі майна, аналогічно як і при переданні в оренду відповідно до п.п. 2.2.-2.4 договору.

Відповідно до акту від 23.05.2022 до договору оренди нежитлового приміщення від 03.03.2020 підтверджується повернення приміщення, яке знаходиться за адресою: вул. Л.Толстого, 5А загальною площею 140 кв.м орендарем орендодавцю з оренди. На вказаному акті сторонами здійснено напис про те, що приміщення повертається 23.05.2022.

Позивач стверджує, що за час дії договору оренди орендар не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання, а саме не оплатив орендну плату за період з березня 2020 року по 23.05.2022 включно в розмірі 80 225,00 грн, стягнення якої є предметом судового дослідження в даній справі.

Вищенаведені обставини стали підставою для звернення ФОП Кищак Г.Ф. до господарського суду з позовом до ФОП Русина В.В. про стягнення 80 225,00 грн заборгованості з орендної плати за період з березня 2020 року по травень 2022 року включно.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як зазначалось вище, між сторонами на підставі договору оренди існували правовідносини оренди нерухомого майна.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Аналогічне положення містить ст. 193 ГК України, зокрема, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За змістом ч.ч. 1, 6 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Частиною 1 ст. 763 ЦК України визначено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Сторонами договору визначено загальний порядок повернення майна з оренди орендарем на підставі акта приймання-передачі майна (п.2.5 договору).

Відповідно до ч.1 ст.785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Матеріалами справи підтверджується та відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано факт користування ним нерухомим майном, яке знаходиться за адресою: вул. Л.Толстого, 5А загальною площею 140 кв.м., переданого в оренду на підставі договору оренди від 03.03.2020 у період з 03.03.2020 по 23.05.2022 включно.

Відповідачем не надано суду жодних доказів звернення до позивача, як орендодавця за договором, з пропозицією повернення з 30.12.2021 майна з оренди на підставі акту приймання-передачі, як і не доведено орендарем належними та допустимими доказами наявність визначених ч.ч. 4, 6 ст. 762 ЦК України підстав, які б давали право на зменшення розміру орендної плати чи звільняли б орендаря від її сплати, зокрема, у випадку неможливості використання об`єкту оренди після 31.12.2021 через обставини, за які орендар не відповідає.

Щодо посилання скаржника на те, що позивачем здійснено напис на останній сторінці договору оренди від 03.03.2020 щодо припинення договору з 31.12.2021судова колегія зазначає, що припинення користування відповідачем об`єктом оренди, а також припинення обов`язку сплачувати орендну плату за період користування, пов`язується із вчиненням сторонами договору юридично значимих дій, спрямованих на припинення договірних відносин, зокрема, фактичне повернення майна з оренди за актом приймання-передачі, укладення договору про розірвання (припинення) договору оренди. Однак, скаржником не надано суду належних доказів в підтвердження факту вчинення сторонами договору оренди таких дій, які б підтверджували фактичне повернення майна з оренди.

З урахуванням наведеного судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що не є належними доказами припинення договору оренди підписані відповідачем одноособово Акт приймання-передачі від 30.12.2021 та Акт про відмову від підпису від 30.12.2021, оскільки зазначені акти складені без участі орендодавця та за відсутності доказів його повідомлення про намір орендаря припинити орендні правовідносини та повернути об`єкт оренди 30.12.2021.

Як вбачається із матеріалів справи та правомірно встановлено судом першої інстанції, об`єкт оренди (приміщення яке знаходиться за адресою: вул. Л.Толстого, 5А загальною площею 140 кв.м) повернуто орендарем орендодавцю лише 23.05.2022, про що сторонами складено акт від 23.05.2022 із зазначенням дати повернення орендованого майна позивачу 23 травня 2022 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Пунктами 1, 4 ст. 285 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Як зазначалось вище, пунктом 4.1 договору сторонами погоджено розмір орендної плати за користування об`єктом оренди у розмірі 3 000,00 грн за датою 10 числа кожного місяця шляхом її сплати в безготівковій формі. Суд першої інстанції, встановивши відповідність поданих обома сторонами копій власних примірників договору оригіналу, в ході розгляду справи встановив, що сторонами здійснено дописку на обох примірниках договору оренди від 03.03.2020 щодо погодження сплати орендної плати в безготівковій формі.

Суд зазначає, що алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить, насамперед, від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування у справі, який може змінюватися в процесі її розгляду (аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 910/4994/18).

Відповідно до частин 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази у підтвердження факту внесення належним чином і у встановлений строк відповідачем орендної плати за користування орендованим приміщенням за період з березня 2020 року по 23.05.2022 включно. Отже, відповідачем допущено перед позивачем станом на 01.06.2022 (дата оформлення позовної заяви) заборгованість в сумі 80 225,00 грн.

Щодо посилання скаржника як на належний доказ підтвердження сплати орендних платежів в готівковій формі на заяви свідків: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судова колегія зазначає таке.

Як вбачається із матеріалів справи, за свідченням гр. ОСОБА_1 , нею особисто передавалися позивачці грошові кошти в сумі 800,00 Євро та вона бачила як відповідач передавав позивачу ще 30-40 тисяч гривень, а гр. ОСОБА_2 свідчить, що ним особисто передано позивачці грошові кошти в сумі 200 000,00 грн та йому відомо про передачу позивачу від відповідача ще 54 000,00 грн. Отже, загальна сума, яка за твердженням свідків була виплачена в готівковій формі позивачці становить близько 300 000,00 грн, що значно перевищує розмір нарахованої за весь час дії договору орендної плати 80 225,00 грн.

Матеріалами справи, а саме копіями рахунків на оплату електроенергії, природного газу, його розподіл, актами звірки взаєморозрахунків між позивачем та ТОВ Закарпатгаз Збут станом на 31.12.2020 та на 31.12.2021, банківськими картками позивача по розрахунках за електроенергію за 2020-2021 роки підтверджується сплата позивачем протягом березня 2020 року грудня 2021 року включно 399 101,42 грн за електропостачання, 102 587,41 грн за газопостачання. Беручи до уваги покази позивачки, надані нею у формі заяви свідка від 29.07.2022, суд приходить до висновку, що грошові кошти, які за твердженням свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передавалися орендодавцю в готівковій формі, спрямовувалися орендарем на оплату комунальних послуг.

Відповідно до положень п.п. 4.2, 4.3 договору у вартість оренди майна не включена вартість комунальних та інших послуг, які надаються комунальними підприємствами по обслуговуванню та сплачуються орендарем шляхом компенсації орендодавцю вартості витрат на оплату вказаних послуг на підставі виставлених йому рахунків постачальниками послуг.

Як зазначалось вище, п.4.1 договору сторонами визначено безготівкову форму сплати орендної плати, а відтак, належними та допустимими докази на підтвердження виконання зобов`язань орендаря в цій частині мали б бути платіжні документи/банківські виписки, які б свідчили про здійснення між сторонами відповідних розрахунків.

Таких доказів суду не подано, як і не надано відповідачем власного контррозрахунку орендної плати та комунальних платежів за договором, які підлягали сплаті орендарем та які, за його твердженням, були передані орендодавцю в готівковій формі на виконання умов договору.

За приписами статей 77, 78, 87 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи; на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах.

Відповідно до вказаних норм покази свідків не можуть бути допустимими та достовірними доказами на підтвердження обставин здійснення оплати відповідачем орендної плати.

Заперечення скаржника умов договору оренди в частині безготівкових розрахунків є необгрунтованим, оскільки не відповідає умовам вказаного договору. Докази того, що сторонами було укладено договір оренди на інших умовах, ніж встановлені судом, не ґрунтуються на матеріалах справи.

З викладених вище мотивів, не обґрунтованим є і клопотання скаржника про виклик свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в судове засідання суду апеляційної інстанції, оскільки обставини щодо належного виконання умов договору оренди, з врахуванням безготівкових розрахунків за користування нерухомим майном не може доводитись показами свідків.

Таким чином, оскільки факт порушення відповідачем договірних зобов`язань встановлений судом та по суті відповідачем не спростований, договір оренди від 03.03.2020 у судовому порядку недійсним або неукладеним не визнано, отже, його умови є обов`язковими до виконання сторонами, а тому позовні вимоги ФОП Кищак Г.Ю. про примусове стягнення з ФОП Русина В.В. 80 225,00 грн заборгованості підлягають до задоволення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v Ukraine no 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v Ukraine 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009р. у справі «Христов проти України» одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їх рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії», п. 61).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу геs judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Пунктами 1, 3 частини 1 статті 129 Конституції України одними з основних засад судочинства визначені рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах Ryabykh v.Russia від 24.07.2003 року, Svitlana Naumenko v. Ukraine від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У відповідності до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом частини 1 статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Судова колегія, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого суду, дійшла висновків, що суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини прийшла до висновку, що судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Закарпатської області від 01.08.2022 у справі №907/336/22 прийнято з вірним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування та задоволення вимог апеляційної скарги.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Закарпатської області від 01.08.2022 у справі №907/336/22 слід залишити без змін, апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Русина Віталія Віталійовича б/н від 17.08.2022 (Вх.№ ЗАГС 01-05/2090/22 від 23.08.2022) - без задоволення.

Відповідно ст. 129 ГПК України судовий збір слід покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Русина Віталія Віталійовича б/н від 17.08.2022 (Вх.№ ЗАГС 01-05/2090/22 від 23.08.2022) залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 01.08.2022 у справі №907/336/22 залишити без змін.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

2. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 21.11.2022.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.