РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.11.2022Справа № 910/8835/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С. О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Державного підприємства "Шосткинський завод "Імпульс"

до Приватного акціонерного товариства "КИЇВСЬКИЙ ЕЛЕКТРОТЕХНІЧНИЙ ЗАВОД "ТРАНССИГНАЛ"

про стягнення 1056211,69 грн

без повідомлення (виклику) учасників справи

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

Короткий зміст позовних вимог.

Державне підприємство "Шосткинський завод "Імпульс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "КИЇВСЬКИЙ ЕЛЕКТРОТЕХНІЧНИЙ ЗАВОД "ТРАНССИГНАЛ" про стягнення заборгованості у сумі 1056211,69 грн, з яких 835 998,24 грн основного боргу, 39323,06 грн пені, 18649,89 грн 3% річних, 162240,50 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати поставленого товару за договором №ДП-28082020-р від 28.08.2020.

Процесуальні дії у справі, розгляд заяв, клопотань

Господарський суд міста Києва ухвалою від 15.09.2022 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/8835/22, розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

12.10.2022 через відділ діловодства суду від позивача надійшла довідка про стан заборгованості.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи ухвала суду про відкриття провадження у справі від 15.09.2022 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно із ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Також у відповідності до ч. 7 ст.120 Господарського процесуального кодексу України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Зі змісту пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали.

Згідно із даними відстеження за трек-номером поштового відправлення на сайті АТ "Укрпошта", поштове відправлення з направлення ухвали суду від 15.09.2022 було повернено на адресу суду поштовим відділенням зв`язку.

Отже, згідно із п.5 ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Судом враховано, що частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічні положення містяться у ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на вказані приписи Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, суд приходить до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до приписів ч.9 ст.165 та ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Згідно із ч.8 ст.252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція позивача.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на виконання умов договору №ДП-28082020-р від 28.08.2020 позивач в період з 24.09.2020 по 11.03.2021 поставив відповідачу товар на загальну суму 1709996,40 грн.

Відповідачем здійснено часткову оплату вартості поставленого товару, у зв`язку із чим заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар становить 835998,24 грн.

Оскільки, відповідач повну оплату вартості поставленого товару у строк встановлений у п.4.2. договору не здійснив, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар у сумі 835998,24 грн.

У зв`язку із простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання позивач нарахував 39323,06 грн пені, 18649,89 грн 3% річних, 162240,50 грн інфляційних втрат.

Позиція відповідача.

Відповідач відзиву на позовну заяву у строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, не подав.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

28.08.2020 між Державним підприємством "Шосткинський завод "Імпульс" (далі - постачальник) та Приватним акціонерним товариством "КИЇВСЬКИЙ ЕЛЕКТРОТЕХНІЧНИЙ ЗАВОД "ТРАНССИГНАЛ" (далі - покупець) було укладено договір №ДП-28082020-р (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця у встановлений термін: Сталеві заготовки виготовлені за кресленням код ДК згідно ЄЗС 021:2015-14620000-3 Сплави (14622000-7 - Сталь), визначений в асортименті, якості, кількості та за цінами, які зазначені у Специфікації (додаток 1), що додається до договору і є його невід`ємною частиною, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість.

Згідно з п. 3.3 договору сума цього договору становить 1 899 996,00 грн, також ПДВ 20% -316666 грн.

Відповідно до п.4.2 договору оплата здійснюється тільки після перевірки якості продукції Центральною заводською лабораторією та Відділом технічного контролю ПрАТ "КЕЗ "Транссигнал" протягом 180 банківських днів з дати прийняття продукції за кількістю та якістю з урахуванням, що така оплата здійснюється після реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до статті 201 Податкового кодексу.

Зобов`язання постачальника щодо поставки замовленої партії товару вважаються виконаними у повному обсязі з моменту передачі замовленої партії товару у власність покупця у місці поставки на підставі видаткової накладної (п. 5.8 договору).

Згідно з п.5.9 договору право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту підписання уповноваженими особами обох сторін видаткової накладної та передачі товару покупцю у місці поставки.

Згідно з п. 10.1 договору останній набирає чинності з дня його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2020, проте в частині оплати - до повного виконання сторонами зобов`язань та в разі наявності потреби покупця, що підтверджено відповідними замовленнями направленими на адресу постачальника, - до повного виконання цих замовлень.

Згідно із матеріалами справи, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 1709996,40 грн:

24.09.2020 поставлено товар на суму 18999,96 грн (довіреність № 255 від 24.09.2020, видаткова накладна №37 від 24.09.2020, товаро-транспортна накладна № 37 від 24.09.2020, рахунок-фактура №37 від 24.09.2020);

01.10.2020 поставлено товар на суму 142499,70 грн (довіреність №266 від 30.09.2020, видаткова накладна № 1 від 01.10.2020, товарно-транспортна накладна №1 від 01.10.2020, рахунок-фактура № 1 від 01.10.2020);

08.10.2020 поставлено товар на суму 142499,70 грн (довіреність №273 від 06.10.2020, видаткова накладна № 8 від 08.10.2020, товарно-транспортна накладна №8 від 08.10.2020, рахунок-фактура № 8 від 08.10.2020);

15.10.2020 поставлено товар на суму 142499,70 грн (довіреність №280 від 15.10.2020, видаткова накладна № 28 від 15.10.2020, товарно-транспортна накладна №28 від 15.10.2020, рахунок-фактура № 28 від 15.10.2020);

22.10.2020 поставлено товар на суму 123499,74 грн (довіреність № 284 від 20.10.2020, видаткова накладна № 42 від 22.10.2020, товарно-транспортна накладна №42 від 22.10.2020, рахунок-фактура № 42 від 22.10.2020);

21.01.2021 поставлено товар на суму 142499,70 грн (довіреність №9 від 20.01.2021, видаткова накладна №24 від 21.01.2021, товарно-транспортна накладна № 24 від 21.01.2021, рахунок-фактура №24 від 21.01.2021);

28.01.2021 поставлено товар на суму 142499,70 грн (довіреність №22 від 28.01.2021, видаткова накладна №32 від 28.01.2021, товарно-транспортна накладна №32 від 28.01.2021, рахунок-фактури №32 від 28.01.2021);

04.02.2021 поставлено товар на суму 142499,70 грн (довіреність № 28 від 04.02.2021, видаткова накладна №4 від 04.02.2021, товарно-транспортна накладна №4 від 04.02.2021);

11.02.2021 поставлено товар на суму 142499,70 грн (довіреність №34 від 11.02.2021, видаткова накладна №18 від 11.02.2021, товарно-транспортна накладна № 18 від 11.02.2021);

18.02.2021 поставлено товар на суму 142499,70 грн (довіреність № 37 від 18.02.2021, видаткова накладна №23 від 18.02.2021, товарно-транспортна накладна №23 від 18.02.2021);

25.02.2021 поставлено товар на суму 142499,70 грн (довіреність № 44 від 25.02.2021, видаткова накладна № 43 від 25.02.2021 та товарно-транспортна накладна № 43 від 25.02.2021);

04.03.2021 поставлено товар на суму 142499,70 грн (довіреність № 48 від 04.03.2021, видаткова накладна №4 від 04.03.2021 та товарно-транспортна накладна №4 від 04.03.2021);

11.03.2021 поставлено товар на суму 142499,70 грн (довіреність № 55 від 11.03.2021, видаткова накладна №30 від 11.03.2021 та товарно-транспортна накладна №30 від 11.03.2021).

Відповідачем здійснено на користь позивача оплату на загальну суму 873998,16 грн (08.10.2021 - у розмірі 18999,96 грн, 31.01.2022 - у розмірі 854998,20 грн), що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями платіжних доручень.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем договору №ДП-28082020-р від 28.08.2020 позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованості у сумі 835998,24 грн.

Також у зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання позивач нарахував та заявив до стягнення 39323,06 грн пені, 18649,89 грн 3% річних, 162240,50 грн інфляційних втрат.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки та правовідносини сторін підпадають під правове регулювання Главою 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Спір у даній справі виник у зв`язку із порушенням відповідачем зобов`язань за договором поставки №ДП-28082020-р від 28.08.2020 в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару згідно із видатковими накладними №4 від 04.02.2021, №18 від 11.02.2021, №23 від 18.02.2021, № 43 від 25.02.2021, №4 від 04.03.2021, №30 від 11.03.2021.

Як встановлено судом, між сторонами підписані видаткові накладні на загальну суму 1709996,40 грн. Матеріалами справи підтверджено здійснення відповідачем на користь позивача часткових оплат за договором на суму 873998,16 грн. Враховуючи призначення платежів у платіжних дорученнях, якими відповідач здійснив часткову оплату, неоплаченими є наступні видаткові накладні: №4 від 04.02.2021 (частково на суму 123 499,74 грн), №18 від 11.02.2021, №23 від 18.02.2021, № 43 від 25.02.2021, №4 від 04.03.2021, №30 від 11.03.2021, у зв`язку із чим, за розрахунком позивача заборгованість відповідача становить 835998,24 грн (1709996,40 грн (сума поставленого товару) - 873998,16 грн (часткова оплата)).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ч.1, ч.2 ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з п.4.2 договору оплата здійснюється тільки після перевірки якості продукції Центральною заводською лабораторією та Відділом технічного контролю ПрАТ "КЕЗ "Транссигнал" протягом 180 банківських днів з дати прийняття продукції за кількістю та якістю з урахуванням, що така оплата здійснюється після реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до статті 201 Податкового кодексу.

Враховуючи умови п. 4.2 договору, суд дійшов висновку, що станом на час розгляду даної справи строк оплати товару, отриманого на підставі видаткових накладних за період з 04.02.2021 по 11.03.2021 настав.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на вище наведене, оскільки невиконане зобов`язання у сумі 835998,24 грн підтверджується матеріалами справи, відповідач факт наявності заборгованості у зазначеній сумі не заперечив та не спростував, суд визнає обґрунтованими позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 835998,24 грн.

Пунктом 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом з ч.2 ст.217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч.1 ст.230 ГК України).

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч.6 ст.231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідальність у вигляді пені встановлена сторонами у п. 7.5 договору, відповідно до якого у разі затримки розрахунку згідно з п.4.3 даного договору покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожний день прострочення, але не більше однієї облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, судом встановлено, що позивачем невірно визначено дату початку прострочення виконання зобов`язання, оскільки не враховано приписи ст. 253 ЦК України, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Суд зазначає, що відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання: за видатковою накладною №4 від 04.02.2021 - з 27.10.2021, за видатковою накладною №18 від 11.02.2021 - з 03.11.2021, за видатковою накладною №23 від 18.02.2021 з 10.11.2021, за видатковою накладною № 43 від 25.02.2021 - з 17.11.2021, за видатковою накладною №4 від 04.03.2021 - з 24.11.2021, за видатковою накладною №30 від 11.03.2021 з 30.11.2021.

Здійснивши перерахунок пені у межах визначених позивачем для нарахування сум боргу (з 27.10.2021 по 22.04.2022 на суму 123499,00 грн; з 03.11.2021 по 30.04.2022 на суму 142499,00 грн; з 10.11.2021 по 08.05.2022 на суму 142499,00 грн; з 17.11.2021 по 14.05.2022 на суму 142499,00 грн; з 24.11.2021 по 21.05.2022 на суму 142499,00 грн; з 30.11.2021 по 27.05.2022 на суму 142499,00 грн), судом встановлено, що розмір пені становить 39 099,60 грн, а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

За перерахунком суду, здійсненим з дат прострочення, встановлених судом по 10.08.2022, суд встановив, що 3% річних становлять 18571,04 грн, а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (пп. 3.2 п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року по справі № 910/13071/19 роз`яснив, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд встановив, що він арифметично правильним, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 162240,50 грн інфляційних втрат.

Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

ВИСНОВКИ СУДУ

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Державного підприємства "Шосткинський завод "Імпульс" до Приватного акціонерного товариства "КИЇВСЬКИЙ ЕЛЕКТРОТЕХНІЧНИЙ ЗАВОД "ТРАНССИГНАЛ", а саме в частині стягнення основного боргу у сумі 835998,24 грн, пені в сумі 39099,60 грн, трьох процентів річних у сумі 18571,04 грн та інфляційних втрат у сумі 162240,50 грн.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "КИЇВСЬКИЙ ЕЛЕКТРОТЕХНІЧНИЙ ЗАВОД "ТРАНССИГНАЛ" (01135, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЖИЛЯНСЬКА, будинок 97, ідентифікаційний код 00260652) на користь Державного підприємства "Шосткинський завод "Імпульс" (41101, Сумська обл., місто Шостка(з), вул.Заводська, будинок 41, ідентифікаційний код 14314452) основний борг у сумі 835998,24 грн, пеню у сумі 39099,60 грн, 3% річних у сумі 18571,04 грн, інфляційні втрати у сумі 162240,50 грн та судовий збір у сумі 15838,65 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 22.11.2022.

Суддя С.О. Турчин