ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2022 р. Справа № 910/2126/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Донінтервугілля"

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2022

у справі № 910/2126/22 (суддя В.В.Сівакова)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Донінтервугілля"

про стягнення 111 025,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі - АТ "Укрзалізниця", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Донінтервугілля" (далі - ТОВ "Донінтервугілля", відповідач) про стягнення 111 025,00 грн штрафу за неправильно зазначену масу вантажу у залізничній накладній № 50048610.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.06.2022 у справі № 910/2126/22 позов задоволено повністю, стягнуто з ТОВ "Донінтервугілля" на користь АТ "Укрзалізниця" 111 025,00 грн штрафу та 2 481,00 грн судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач правомірно застосував штрафні санкції на підставі статей 118, 122 Статуту залізниць України, оскільки відповідачем порушені вимоги в частині неправильного зазначення у накладній маси вантажу; доказів оскарження складеного позивачем комерційного акту № 482803/185 від 18.08.2021 відповідачем не надано; оскільки зазначення невірної маси в накладній сталося з вини відповідача, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, ТОВ "Донінтервугілля" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що розмір штрафу значно перевищує розмір провізної плати; позивачем не доведено наявності збитків; зазначення у накладній маси та кількості місць безвідносно від маси вантажу не впливає на правильну та безпечну організацію руху залізничного транспорту; стягнення штрафу у заявленому розмірі не відповідає критерію співмірності; комерційний акт не є належним та допустимим доказом на підтвердження факту невідповідності фактичної маси вантажу з масою вантажу у вагонах № № 66879115, 65364028, 67866657, яка зазначена відповідачем у накладній № 50048610 від 15.08.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2022 поновлено ТОВ "Донінтервугілля" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2022 у справі № 910/2126/22; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Донінтервугілля" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2022 у справі № 910/2126/22; розгляд апеляційної скарги ТОВ "Донінтервугілля" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2022 у справі № 910/2126/22 постановлено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; АТ "Українська залізниця" в встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2022 у справі № 910/2126/22.

23.09.2022 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшло клопотання про отримання копії ухвали.

13.10.2022 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді.

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 15.08.2021 зі станції Кривой Торец Донецької залізниці Товариство з обмеженою відповідальністю "Донінтервугілля" здійснило відправлення вагонів №№ 66879115, 65364028, 67866657 згідно накладної № 50048610 на станцію Авдіївка Донецької залізниці.

18.08.2021 на станції призначення Авдіївка Донецької залізниці, на вимогу вантажоодержувача - Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод" на підставі ст. 52 Статуту залізниць України, залізницею проведено контрольне зважування вантажу, під час якого виявлено, що маса вантажу не відповідає масі, вказаній відправником у накладній, про що складено комерційний акт № 482803/185 від 18.08.2021.

Відповідно до комерційного акту № 482803/185 від 18.08.2021 встановлено, що згідно накладної № 50048610

у вагоні № 66879115 значиться вага нетто 61100 кг, тара 22200 кг, при зважуванні виявилося брутто 82100 кг, тара 22200 кг, нетто 59900 кг, що менше ваги, зазначеної в накладній на 1100 кг;

у вагоні № 65364028 значиться вага нетто 67000 кг, тара 23000 кг, при зважуванні виявилося брутто 87050 кг, тара 23000 кг, нетто 64050 кг, що менше ваги, зазначеної в накладній на 2950 кг;

у вагоні № 67866657 значиться вага нетто 63500 кг, тара 22400 кг, при зважуванні виявилося брутто 83800 кг, тара 22400 кг, нетто 61400 кг, що менше ваги, зазначеної в накладній на 2100 кг.

Вантаж прибув у справному вагоні, люки щільно зачинені, течі вантажу немає.

У результаті виявленого неправильного зазначення ТОВ "Донінтервугілля" маси вантажу у накладній № 50048610, позивач на підставі статей 118, 122 Статуту залізниць України нарахував відповідачеві штраф у розмірі 111 025,00 грн, за стягненням якого звернувся з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Місцевий господарський суд, даючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання даного договору правильно зазначив, що такий за своєю правовою природою є договором перевезення вантажу, за яким, відповідно до ст. 909 ЦК України, одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Аналогічні положення містить ст. 307 ГК України, відповідно до якої за договором перевезення вантажу перевізник зобов`язується доставити ввірений йому вантажовідправником вантаж до пункту призначення в установлений строк та видати його вантажоодержувачу, а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Згідно з частиною 2 статті 908 ЦК України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до частин 5, 6 статті 306 ГК України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 5 статті 307 ГК України вищезазначеної статті умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Стаття 3 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачає, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України «Про транспорт», цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Положеннями Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 (далі також - Статут), визначаються обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, а також регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту (ст. 2 Статуту).

При цьому, судом першої інстанції обґрунтовано відхилені посилання відповідача на неправомірність застосування позивачем положень Статуту як нормативного акту, що не пройшов реєстрацію в Міністерстві юстиції, з огляду на наступне.

Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання (частина 1 статті 117 Конституції України). Правові акти Кабінету Міністрів України включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів України.

Постанови Кабінету Міністрів України - це нормативно-правові акти, що приймаються на виконання Конституції та законів України з найбільш важливих питань компетенції Кабінету Міністрів України. Постанови уряду, крім постанов, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності з дня їх опублікування в Офіційному віснику України, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування. Правові акти уряду також оприлюднюються шляхом їх розміщення на офіційному веб-сайті Кабінету Міністрів України. Постанови уряду або їх окремі положення, що містять інформацію з обмеженим доступом, не підлягають опублікуванню і набирають чинності з моменту їх доведення в установленому порядку до виконавців, якщо цими постановами не встановлено пізніший термін набрання ними чинності.

Відповідно до Указу Президента України від 10.06.1997 №503/97 «Про порядок оприлюднення нормативно-правових актів та набранням ними чинності» закони України, інші акти Верховної Ради України, акти Президента України, Кабінету Міністрів України підлягають лише офіційному оприлюдненні.

Статут залізниць України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 за № 457 та оприлюднено у офіційному виданні «Офіційний вісник України» за 1998 рік у №14.

Указ Президента України від 03.10.1992 за № 493 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» та Постанова Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 за № 731 «Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» розповсюджують свою дію виключно на нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер.

Отже, Статут залізниць України затверджено з додержанням правових норм, які регулювали порядок його прийняття та узгоджується з вимогами чинного законодавства.

Згідно зі ст. 6 Статуту накладна є основним перевізним документом встановленої форми, оформленим відповідно до Статуту та Правил і наданим залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Відповідно до ст. 23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Пунктом 1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил.

Згідно з ч. 1 п. 1.2 Правил накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем.

Заповнення накладної здійснюється відправником, залізницею, одержувачем згідно з поясненнями, наведеними у додатку 3 до цих Правил (ч. 6 п. 1.2 Правил).

Пунктом 1.3 Правил визначено, що усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником у відповідні графи. Виправлення не допускаються; у разі необхідності зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов`язаний заповнити новий перевізний документ. Зміни, які вносяться до перевізного документа залізницею, засвідчуються посадовою особою залізниці із зазначенням дати та найменування станції, на якій внесено зміни.

Відповідно до п. 2.1 Правил вантажовідправник при заповненні комплекту перевізних документів повинен вказати масу вантажу у кілограмах.

Статтею 37 Статуту передбачено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса; маса вантажів визначається відправником.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній; залізниця має право перевірити правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Зазначена норма встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу та покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача).

За приписами ч. 1 ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначені позивачем в обґрунтування позовних вимог обставини підтверджуються даними, зокрема, складеного позивачем комерційного акту № 482803/185 від 18.08.2021, яким засвідчено факт розбіжності маси вантажу, зазначеної у перевізному документі - накладній № 50048610 від 15.08.2021, на 6 150 кг, а також вказано, що вантаж прибув у справному вагоні, люка щільно зачинені, течі вантажу немає.

Вказаний комерційний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, а тому є належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладній, та фактичної маси вантажу. При цьому, доказів оскарження вказаного комерційного акту відповідачем не надано, з огляду на що доводи апелянта про те, що комерційний акт складений з порушенням Правил складання актів відхиляються колегією суддів.

В силу приписів ст. 122 Статуту за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту; при цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 Статуту залізниць України за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Суд апеляційної інстанції враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 22.03.2018 у справі № 917/964/17, відповідно до якої при розгляді справ про стягнення цього штрафу господарським судам слід виходити з того, що неправильно вказаною має бути хоча б одна відомість; підставою для покладення на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відповідних відомостей є акт загальної форми або комерційний акт, складений у випадках, передбачених статтею 129 Статуту.

Так, у зв`язку з виявленням невідповідності маси вантажу порівняно з перевізним документом позивачем за вказане порушення на підставі ст. 122 Статуту залізниць України було нараховано ТОВ "Донінтервугілля" штраф в розмірі, передбаченому ст. 118 Статуту залізниць України, а саме: п`ятикратної провізної плати за вагони № № 66879115, 65364028, 67866657, відправлені від станції Кривой Торец Донецької залізниці на станцію Авдіївка Донецької залізниці, який складає 111 025,00 грн (провізна плата 7333,00 грн х 5; 7436,00 грн х 5; 7 333,00 грн х 5).

Отже, відправник був зобов`язаний зазначити в накладній вірну масу вантажу, який знаходився у даному вагоні, проте, відповідач свого обов`язку щодо зазначення у накладній № 50048610 правильної маси вантажу не виконав.

Щодо твердження апелянта про те, що розмір штрафу має бути зменшений та становити не більше одного розміру провізної плати колегія суддів зазначає наступне.

Так, частиною 1 статті 233 ГК України передбачено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Аналогічне положення міститься в ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз наведених норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, і відповідно питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто, сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Таким чином, розмір штрафних санкцій (неустойки) може бути зменшений за рішенням господарського суду. При цьому, статті 551 ЦК України, 233 ГК України та положення ГПК України не містять норм, які б ставили можливість суду використати право на зменшення заявлених до стягнення з боржника штрафних санкцій в залежність від наявності відповідного клопотання з цього приводу сторони у справі. Тобто суд може реалізувати своє право та прийняти рішення про зменшення розміру неустойки за власною ініціативою.

Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.11.2020 у справі № 927/184/13-г.

Разом з тим, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, чинне законодавство передбачає неустойку в якості засобу виконання зобов`язань та міру майнової відповідальності за їх невиконання або неналежне виконання, а правом на пом`якшення неустойки суд наділений задля усунення явної її неспіврозмірності й подальшого порушення зобов`язань.

Враховуючи комплексний характер цивільно-правової відповідальності, під співрозмірністю суми неустойки у результаті порушення зобов`язань, кодекс допускає виплату кредитору такої компенсації його втрат, які будуть адекватними й співрозмірними з порушеним інтересом.

Водночас, відповідач має надати докази явної неспіврозмірності неустойки наслідкам порушення зобов`язання, зокрема, що покладений розмір збитків кредитора, які могли виникнути внаслідок порушення зобов`язань, значно вище основного невиконаного зобов`язання.

Враховуючи викладене, з огляду на відсутність у матеріалах справи доказів явної неспіврозмірності неустойки наслідкам порушення зобов`язання, а також незазначення відповідачем у суді першої інстанції обґрунтованих доводів щодо наявності підстав для зменшення штрафу, колегія суддів не вбачає підстав для такого зменшення.

До того ж, апеляційний господарський суд зазначає, що відсутність збитків у позивача не є безумовною підставою для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій.

Відтак, недотримання вимог, визначених Статутом залізниць України, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в даному випадку передбачена пунктами 118, 122 Статуту залізниць України. При цьому, зазначений штраф, відповідно до пунктів 118, 122 Статуту, стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків, можливості його зменшення Статутом не передбачено.

Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 914/2339/17, від 27.03.2020 у справі № 917/500/19.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем правомірно застосовано штрафні санкції на підставі статей 118, 122 Статуту залізниць України, оскільки відповідачем порушені вимоги останнього щодо правильного зазначення у накладній маси вантажу.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Водночас, саме позивач повинен довести обставини, які входять до предмету доказування у справі та які підтверджують факт порушення його права відповідачем.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт порушення відповідачем правил оформлення перевізних документів належним чином доведений, документально підтверджений, відповідачем не спростований, а відтак позовна вимога про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 111 025,00 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2022 у справі № 910/2126/22 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ТОВ "Донінтервугілля" має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись статтями 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Донінтервугілля" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2022 у справі № 910/2126/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2022 у справі № 910/2126/22 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 02.06.2022 у справі № 910/2126/22.

4. Матеріали справи № 910/2126/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз