ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2022 р. м. Київ Справа № 911/1130/22

м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108

Господарський суд Київської області

без виклику (повідомлення) сторін

Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О., розглянув матеріали позовної заяви

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Крон Ч та К"

54037, Миколаївська область, місто Миколаїв, вулиця Івана Франка, будинок 31, корпус В

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго-промислова група "Югенергопромтранс"

08400, Київська область, місто Переяслав-Хмельницький, вулиця Героїв Дніпра, будинок 38-А

про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява (вх. №988/22 від 18.07.2022) Товариства з обмеженою відповідальністю "Крон Ч та К" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго-промислова група "Югенергопромтранс" про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем рішення Господарського суду Київської області у справі №911/2920/20.

Судом встановлено, що позовна заява і додані до неї документи відповідають вимогам статей 162, 164, 172, частині 5 статті 174, статті 175 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи, а згідно з пунктом 1 частини 5 цієї статті малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" встановлено, що на 1 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2481,00 гривень.

За позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Крон Ч та К" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго-промислова група "Югенергопромтранс" заявлена до стягнення заборгованість у розмірі 138744,74 грн., отже, дана справа є малозначною в розумінні пункту 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, не відноситься до категорій справ, що не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до частини 4 статті 247 Господарського процесуального кодексу України, та підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Позивачем також заявлене клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Зважаючи на вказане, суд дійшов висновку про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та розгляд справи без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.07.2022 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено сторонам справи строки подання заяв по суті справи.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго-промислова група "Югенергопромтранс" надійшов відзив на позовну заяву (вх.№ 9898/22 від 05.08.2022).

Через канцелярію Господарського суду Київської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Крон Ч та К" надійшла відповідь на відзив (вх.№ 11064/22 від 24.08.2022).

Відповідно до частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписав рішення без його проголошення.

За результатами дослідження та оцінки матеріалів справи, з урахуванням доводів обох сторін, зважаючи на вимоги чинного законодавства, суд

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Крон Ч та К» звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго-промислова група «Югенергопромтранс» про стягнення заборгованості у розмірі 138744,74 грн., яка складається з пені у сумі 59398,24 грн., 3% річних у сумі 13909,24 грн., інфляційних втрат у сумі 65437,24 грн.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги таким.

25.10.2017 між позивачем та відповідачем укладено договір підряду № 027/10, за умовами якого позивач зобов`язується своїми або залученими силами і засобами за завданням замовника виконати у встановлений строк ізоляційні роботи котла та трубопроводів в межах котла, на об`єкті будівництва - теплова електростанція, що працює на біопаливі - перша черга будівництва, за адресою: 08400, Київська область, місто Переяслав-Хмельницький, вул. Героїв Дніпра, 38-а/1, а замовник зобов`язується прийняти виконані підрядником роботи та оплатити їх.

Позивач зобов`язання за договором виконав, відповідач роботи прийняв, проте, їх вартість сплатив не у повному обсязі, в наслідок чого, виникла заборгованість у розмірі 214108,69 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 21.01.2021 у справі № 911/2920/20 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Крон Ч та К» задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго-промислова група «Югенергопромтранс» 214108,69 грн. заборгованості, 409278,96 грн. пені, 16559,69 грн. 3% річних, 26123,34 грн. інфляційних втрат, 7000,00 грн. витрат на правничу допомогу та 9991,06 грн. судового збору.

Вказене рішення виконано відповідачем 07.06.2021, про що у матеріалах справи міститься заключна виписка за період з 07.06.2021 по 07.06.2021, видана АТ КБ «ПриватБанк».

Одночасно з цим, позивач, у даній справі, заявляє вимоги про стягнення з відповідача штрафних санкцій, нарахованих ним за весь період розгляду справи № 911/2920/20 у судах першої та апеляційної інстанцій, на суму, що присуджена до стягнення з відповідача на користь позивача за рішенням Господарського суду Київської області від 21.01.2021 у справі № 911/2920/20, включно з відшкодуванням судових витрат позивача у вказаній справі.

Відповідачем позов повністю заперечений, зокрема, тим, що позивачем заявлені невірні періоди заборгованості, які, на думку відповідача, мають починатись з 01.06.2021 - дати набрання рішенням Господарського суду Київської області від 21.01.2021 у справі № 911/2920/20 законної сили, заперечене нарахування штрафних санкцій на судові витрати позивача у справі № 911/2920/20, а також арифметична вірність розрахунку.

За результатами аналізу матеріалів справи суд дійшов таких висновків.

Згідно з рішенням Господарського суду Київської області № 911/2920/20, на виконання умов договору, позивачем виконані, а відповідачем прийняті будівельні роботи, всього на суму 3518245,49 грн., що підтверджується підписаними сторонами: актом № 1 приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) за листопад 2017 року на суму 1116243,18 грн., актом приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) за січень 2018 року на суму 2111725,21 грн. та актом приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) за березень 2018 року на суму 290277,10 грн.

Сторонами договору підряду підписані довідки про вартість виконаних будівельних робіт, всього на суму 3518245,49 грн., а саме: за листопад 2017 року на суму 1116243,18 грн., за січень 2018 року на суму 2111725,21 грн. та за березень 2018 року на суму 290277,10 грн.

Відповідачем 19.02.2018 сплачено 500000,00 грн., 23.03.2018 - 150000,00 грн., 13.08.2019 - 50000,00 грн. (з яких 37642,14 грн. зараховано в рахунок оплати робіт за спірним договором підряду № 027/10 від 25.10.2017), 29.10.2019 - 50000,00 грн., 21.11.2019 - 50000,00 грн., 20.01.2020 - 50000,00 грн., 27.01.2020 - 50000,00 грн., 06.02.2020 - 50000,00 грн., 17.02.2020 - 50000,00 грн., 02.03.2020 - 100000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: № 1639 від 19.02.2018, № 1750 від 23.03.2018, № 3735 від 13.08.2019, № 4166 від 29.10.2019, № 4276 від 21.11.2019, № 4543 від 20.01.2020, № 4576 від 27.01.2020, № 4671 від 06.02.2020, № 4741 від 17.02.2020, № 4874 від 02.03.2020, всього на суму 1087642,14 грн.

Отже, відповідачем оплачені роботи, що виконані позивачем, всього на суму 3304136,80 грн. (527736,82 грн. + 1688757,84 грн. + 1087642,14 грн.).

Решта робіт, що прийнята відповідачем, на суму 214108,69 грн. (3518245,49 грн. - 3304136,80 грн.) відповідачем не оплачена.

Отже, оскільки акт приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2017 року на суму 1116243,18 грн. підписано 30.11.2017, а відповідно до підпункту 2.3.3. договору відповідач повинен був у повному обсязі розрахуватись за виконані позивачем будівельні роботи протягом 5 банківських днів після підписання вказаного акта, то останнім днем для розрахунку є 07.12.2017; за актом приймання виконаних будівельних робіт за січень 2018 року на суму 2111725,21 грн., який підписаний сторонами 30.01.2018, останнім днем для розрахунку є 06.02.2018; за актом приймання виконаних будівельних робіт за березень 2018 року на суму 290277,10 грн., який підписано сторонами 01.03.2018, останнім днем для розрахунку є 07.03.2018.

На дату подання позовної заяви у цій справі, відповідачем вказане рішення виконано повністю, позивач додатково заявляє вимоги, на підставі пункту 9.2. договору та положень частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, про стягення пені, інфляційних втрат та 3% річних за період розгляду вищевказаної справи № 911/2920/20 судами першої та апеляційної інстанцій, на суму, що присуджена до стягнення з відповідача на користь позивача за рішенням Господарського суду Київської області від 21.01.2021 у справі № 911/2920/20.

За змістом положень статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з усталеною судовою практикою, відображеною, зокрема, у правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08.11.2019, прийнятої за результатами розгляду справи № 127/15672/16-ц, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Відтак, суд відхиляє доводи відповідача, у частині основного боргу, що присуджений до стягнення за рішенням Господарського суду Київської області від 21.01.2021 у справі № 911/2920/20, про те, що його грошове зобов`язання виникло з моменту набрання рішенням законної сили, оскільки вказане грошове зобов`язання виникло з договору підряду між сторонами, а не з рішення суду, відтак, з огляду на встановлені у вищевказаному рішенні суду преюдиційні факти, строк виконання грошового забов`язання з оплати відповідачем підрядних робіт за договором на спірну суму 214108,69 грн. сплинув 08.03.2018 та, відповідно до вищевказаної правової позиції, право на позов у позивача про стягнення коштів на підставі статті 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення - 07.06.2021.

Отже, періодом, за яким можливе нарахування інфляційних втрат та 3% річних буде: з 08.03.2018 по 06.06.2021, у справі № 911/2920/20 вказані нарахування були заявлені у період до 01.10.2020, у даній справі: з 02.10.2020 по 06.06.2021.

При цьому, правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, урегульовано Законом України "Про виконавче провадження" і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (статті 625 Цивільного кодексу України), дія статті 625 Цивільного кодексу України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду (правові позиції: постанова Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі № 6-2759цс15, постанова Верховного Суду України від 02.03.2016 у справі № 6-2491цс15, ухвала Верховного Суду від 01.02.2019 у справі №911/901/18), отже, позовні вимоги, що заявлені стосовно нарахувань на суми інші, ніж основне грошове зобов`язання за договорм підряду, що стягнуті за рішенням суду у справі № 911/2920/20 - безпідставні.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних можуть бути нараховані лише на суму основної заборгованості у розмірі 214108,69 грн., за період, що визначений у позові: з 02.10.2020 по 06.06.2021.

За здійсненим судом перерахунком, належними до стягнення будуть 20501,55 інфляційних втрат та 4359,92 грн. 3% річних.

Стосовно позовних вимог про стягнення пені, суд відмічає таке.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 902/959/19, приписами частини шостої статті 232 Господарського кодексу України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Водночас, хоча законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду, однак, його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу такого строку не може бути змінений за згодою сторін.

Відповідно до пункту 9.3. договору підряду № 027/10, за невиконання або неналежне виконання обов`язків за цим договором, підрядник сплачує неустойку в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на час прострочення, від вартості прострочених робіт та/або неналежним чином виконаних робіт, за кожен день прострочення платежу до трьох років чи 36 місяців.

Стосовно суми, на яку може бути нарахована пеня, суд дійшов аналогічних висновків, як щодо суми, на яку нараховуються інфляційні втрати та 3% річних - виключно на суму основного боргу в розмірі 214108,69 грн., з аналогічних підстав, оскільки неустойка нараховується виключно на суму основного зобов`язання у порядку, що визначений сторонами у договорі - від вартості прострочених робіт та/або неналежним чином виконаних робіт, за кожен день прострочення платежу.

Період нарахування пені, що визначений позивачем: з 02.10.2020 до 06.06.2021, у зв`язку із трирічними обмеженнями, що встановлені пунктом 9.3. договору підряду № 027/10, має бути скорочений до 08.03.2021, оскільки згідно з рішенням Господарського суду Київської області у справі № 911/2920/20 встановлено, що період спірної заборгованості розпочався 08.03.2018.

Відтак, судом здійснений перерахунок пені за період з 02.10.2020 до 08.03.2021 та встановлений її належний розмір - 11127,88 грн.

Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип змагальності конкретизовано у частині 3 статті 13, частині 1 статті 76, частині 1 статті 78, частині 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язок суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін у процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Як визначено Верховним Судом, справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") Европейський суд наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, у свою чергу, звертає увагу на те, що стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Отже, принцип змагальності не лише наділяє осіб, які беруть участь у справі, відповідними правами, але і покладає на них обов`язки подати наявні у них докази на підтвердження своїх вимог.

Оцінюючи подані до матеріалів справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Розподіл судових витрат

У справі заявлені судові витрати позивача, що складаються з: 2481,00 грн. судового збору та 4000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Стосовно судових витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн., судом враховано, що на їх підтвердження позивачем до матеріалів справи надані копії таких документів: договору з адвокатом про надання правничої (правової) допомоги від 10.01.2022, видатковий касовий ордер №34 від 01.07.2022 на суму 4000,00 грн., акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №АН-0024 від 11.07.2022, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЗП №001110 від 11.01.2016 адвоката Пилипенка Є.В., ордеру від 20.06.2022 серія АІ №1194369.

Суд дійшов висновку, що вищевказаними письмовими доказами підтверджується понесення позивачем вказаних витрат, а їх розмір, відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України співмірний із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Зважаючи на вказане, суд дійшов висновку про наявність підстав для включення вказаних витрат до судових витрат у справі та їх розподіл згідно з пунктом 3 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір за подання позовної заяви, в порядку пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 11, 73, 74, 76-80, 232, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Крон Ч та К" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго-промислова група "Югенергопромтранс" про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго-промислова група "Югенергопромтранс" (08400, Київська область, місто Переяслав-Хмельницький, вулиця Героїв Дніпра, будинок 38-А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Крон Ч та К" (54037, Миколаївська область, місто Миколаїв, вулиця Івана Франка, будинок 31, корпус В) 11127,88 грн. (одинадцять тисяч сто двадцять сім гривень 88 копійок) пені, 20501,55 (двадцять тисяч п`ятсот одна гривня п`ятдесят п`ять копійок) інфляційних втрат, 4359,92 грн. (чотири тисячі триста п`ятдесят дев`ять гривень дев`яносто дві копійки) 3% річних, 643,58 грн. (шістсот сорок три гривні п`ятдесят вісім копійок) судового збору, 1037,60 грн. (одна тисяча тридцять сім гривень шістдесят копійок) відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.

3. У задоволенні решти позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 14.11.2022.

Суддя С.О. Саванчук