ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2022 р. Справа№ 910/21791/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Скрипки І.М.

Тищенко А.І.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк»

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2022

у справі №910/21791/21 (суддя Котков О.В.)

за позовом Міністерства оборони України

до Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Тех Системс»

про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Міністерство оборони України (далі, позивач або МОУ) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк» (далі, відповідач або Банк) про стягнення банківської гарантії у розмірі 32 448,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем в порушення взятих на себе зобов`язань за банківською гарантією №5724-1018/PRG5.1v від 18.10.2018 не здійснено виплати позивачу гарантії у розмірі 32 448,00 грн у зв`язку з неналежним виконанням ТОВ «Тех Системс» (ТОВ «Пролог ЛТД») зобов`язань за Договором №286/3/18/299 від 22.10.2018.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 у справі №910/21791/21 позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк» на користь Міністерства оборони України грошові кошти: банківської гарантії - 32 448,00 грн (тридцять дві тисячі чотириста сорок вісім гривень) та судовий збір - 2 270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень).

Приймаючи вказане рішення, суд встановив, що судовим рішенням у справі №910/17082/19 підтверджується факт несвоєчасного виконання ТОВ «Тех Системс» (ТОВ «Пролог ЛТД») зобов`язань з поставки товару за договором №286/2/18/299 від 22.10.2018 у встановлений цим правочином строк, відповідно Міністерство оборони України набуло право отримати кошти від Банку в розмірі суми банківської гарантії №5724-1018/PRG5.1v від 18.10.2018, що є правовими підставами для стягнення з Банку на користь позивача 32 448,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 02.09.2022 (про що свідчить відмітка Укрпошти Стандарт на конверті) Приватне акціонерне товариства «Айбокс Банк» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 у справі №910/21791/21 та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована порушенням та неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до наступного:

- судом не надано оцінки доводам відповідача щодо відсутності повноважень на підписання позовної заяви представником Міністерства оборони України Момотюк А.І. На переконання скаржника додана до позовної заяви роздруківка витягу з ЄДРПОУ із зазначенням Момотюк А.І. не є належним підтвердженням наданих останній повноважень щодо представництва інтересів МОУ та права підпису позовної заяви від імені вказаної державної установи, оскільки у порушення вимог пункту 8 частини 3 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» у вказаному витязі відсутні відомості про те, які саме дії має право вчиняти Момотюк А.І. від імені юридичної особи, не зазначено дату її народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорту, що є обов`язковим для визначення конкретних повноважень певної особи;

- суд першої інстанції проігнорував вимоги процесуального законодавства, передбачені пунктом 3 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язкового наведення у позовній заяві обґрунтованого розрахунку суми, що стягується. За твердженнями скаржника, сума гарантійного платежу 32 448,00 грн є не фіксованою, а гранично максимальною, що передбачає можливість пред`явлення вимоги за нею у діапазоні сум від 1 грн до 32 448,00 грн;

- судом не з`ясовано усіх обставин справи, зокрема, факту настання гарантійного випадку за банківською гарантією. Суд не врахував, що відповідач у даній справі не був учасником справи №910/17082/19, а тому встановлені в рішенні суду у вказаній справі обставини не є преюдиційними, не врахував, що ТОВ «Тех Системс» не могло розпочати поставку товару до моменту підтвердження реєстрації Договору №286/3/18/299 від 22.10.2018 Казначейством України, а отже набрання Договором сили, прострочення строків поставки товару за Договором не настало, оскільки МОУ всупереч пункту 5.1. Договору та Правил «Інкотермс» не надало ТОВ «Тех Системс» достатнє повідомлення про час та пункти прийняття поставки;

- суд всупереч приписам статті 61 Конституції України застосував подвійну відповідальність за одне й те ж саме порушення, оскільки рішенням суду у справі №910/17082/19 з ТОВ «Тех Системс» стягнуті пеня та штраф за порушення умов Договору щодо строків поставки товару;

- суд не врахував, що вимога МОУ не відповідала (неналежне представлення) змісту банківської гарантії (не було зазначено розрахунку, детальної інформації щодо допущеного ТОВ «Тех Системс» порушення Договору, не надано належних доказів підписання вимоги уповноваженою особою МОУ, не направлено повторної вимоги по гарантії).

У тексті апеляційної скарги апелянтом викладено також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивоване тим, що копію оскаржуваного рішення було вручено скаржнику 15.08.2022.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Позивач письмового відзиву на апеляційну скаргу суду не надав, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.09.2022 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк» у справі №910/21791/21 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Скрипка І.М., Тищенко А.І.

Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/21791/21. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 у справі №910/21791/21 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

19.09.2022 матеріали справи №910/21791/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2022 поновлено Приватному акціонерному товариству «Айбокс Банк» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 у справі №910/21791/21, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 у справі №910/21791/21, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 у справі №910/21791/21 на час апеляційного провадження, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), оскільки предметом розгляду у справі №910/21791/21 є вимоги про стягнення 32 448,00 грн, а отже дана справа відноситься до малозначних в розумінні Господарського процесуального кодексу України; встановлено сторонам строки для подачі відзиву, заперечення на відзив, всіх заяв та клопотань.

Повідомлення із електронною копією ухвали Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2022 про відкриття апеляційного провадження, засвідченою електронно-цифровими підписами суддів, було надіслане судом на електронні адреси сторін у справі (, , ), зазначені в матеріалах справи, що підтверджується роздруківкою електронного листування.

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, а також закінчення встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2022 строків на подання сторонами документів, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції

22.10.2018 між Міністерством оборони України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пролог Лтд» (перейменовано у подальшому в ТОВ «Тех Системс») (постачальник) укладено Договір про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) №286/3/18/299 (далі, Договір), відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов`язується у 2018 році поставити електричні побутові прилади (39710000-2) (Лот 3. Пральні та сушильні машини (39713200-5) Машини пральні електричні побутові автомати, ємкістю 7-8 кг: а саме пральна машина Ardesto WMS-7109W) (далі - товар), а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі.

За умовами пункту 1.2. Договору номенклатура товару, передбаченого до поставки за договором, вимоги згідно яких виготовляється товару, строки (терміни) виконання договору, визначаються специфікацією, в якій зазначено: найменування товару; стандарти, технічні умови на товар, зразок; строки (терміни) постачання - до 07.12.2018 (включно); загальна кількість, яку необхідно поставити (шт.) - 100; ціна за одиницю товару без ПДВ, ціна товару (без ПДВ), та ціна товару з ПДВ, яка складає 648 960 грн 00 коп.

Пунктом 5.1. Договору передбачено, що товар постачається на умовах DDP - склад замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року згідно з положеннями договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами тощо.

Пунктом 7.3.3. Договору визначено, що за порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1 % відсотка від вартості непоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 10 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості договору.

Рознарядкою Міністерства оборони України (додаток №1 до договору) встановлені терміни постачання товару:

- пральна машина Ardesto WMS-7109W) (100 шт.) - до 07.12.2018 включно.

Відповідно до пункту 11.1. Договору ТОВ «Тех Системс» (ТОВ «Пролог ЛТД») забезпечило виконання зобов`язань за договором у розмірі 5% суми договору банківською гарантією №5724-1018/PRG5.1v від 18.10.2018 у сумі 32 448,00 грн.

За умовами банківської гарантії №5724-1018/PRG5.1v від 18.10.2018 Банк гарантував безумовно та безвідклично виплатити Міністерству оборони України кошти в сумі 32 448,00 грн у випадку невиконання (неналежного) виконання принципалом (ТОВ «Тех Системс» (ТОВ «Пролог ЛТД»)) умов Договору (щодо якості, кількості, строків) щодо закупівлі протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня отримання ним письмової вимоги бенефіціара (Міністерства) з посиланням на цю гарантію за підписами уповноважених осіб, у якій має зазначатися номер і дата договору, сума належна до сплати, із зазначенням у чому саме полягає невиконання чи неналежне виконання умов договору.

Дана гарантія дійсна по 02.02.2019 включно.

Міністерство оборони України звернулось до Банку із вимогою №286/6/193 від 10.01.2019 про перерахування йому грошових коштів у сумі 32 448,00 грн у зв`язку з порушенням постачальником за Договором термінів поставки товару.

Як додатки до вказаної вимоги МОУ були долучені копія гарантії №5724-1018/PRG5.1v від 18.10.2018, копії довіреностей МОУ від 22.12.2017 №220/476/д, від 17.12.2018 №220/569/д.

У відповіді вих. №257/12-б/б-а від 22.01.2019 на вимогу Міністерства оборони України №286/6/193 від 10.01.2019 Банк повідомив, що дана вимога не відповідає умовам гарантії, зокрема, не надано належного підтвердження повноважень підписанта вимоги, оскільки видані МОУ довіреності засвідчені з порушенням Національного стандарту України ДСТУ 4163-2003 «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів». Крім того, до вимоги не додано документів, що підтверджують настання гарантійного випадку.

Через невиконання зобов`язань за договором банківської гарантії Міністерство оборони України звернулося до суду з позовом у даній справі.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Спір у справі стосується наявності правових підстав для стягнення з Банку грошових коштів за банківською гарантією №5724-1018/PRG5.1v від 18.10.2018.

Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання у відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі №910/17082/19, яке набрало законної сили, встановлено, що ТОВ «Тех Системс» (ТОВ «Пролог ЛТД») в порушення умов Договору про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 22.10.2018 №286/3/18/299 та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної поставки товару у кількості 100 шт. на загальну суму 648 960,00 грн в строк, встановлений пунктом 1.2. Договору, до 07.12.2018.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі №910/17082/19 частково задоволені позовні вимоги Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пролог ЛТД» (наразі це ТОВ «Тех Систем») та присуджено до стягнення з останнього 3 244 (три тисячі двісті сорок чотири) грн 80 коп. пені за порушення строків виконання зобов`язання відповідно до умов пункту 7.3.3. Договору.

Положеннями частини 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачено частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

За змістом статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою №48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України» та рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Оскільки судове рішення у справі №910/17082/19, яке набрало законної сили, не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть йому суперечити, встановленим є факт, що ТОВ «Пролог ЛТД» (на сьогодні ТОВ «Тех Системс») не виконало свої зобов`язання за Договором щодо дотримання строків поставки товару, визначених пунктом 1.2. Договору, тобто мало місце порушення ТОВ «Пролог ЛТД» (ТОВ «Тех Системс») вказаного договору поставки.

За змістом частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, гарантією.

Відповідно до статті 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони. Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов`язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов`язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень.

За гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) згідно з частиною 1 статті 560 Цивільного кодексу України гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Положеннями частин 1, 2 статті 561 Цивільного кодексу України визначено, що гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше.

У силу приписів статті 563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.

Відповідно до статті 564 Цивільного кодексу України після одержання вимоги кредитора гарант повинен негайно повідомити про це боржника і передати йому копії вимоги разом з доданими до неї документами. Гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.

Гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії (частина 1 статті 565 Цивільного кодексу України).

Порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання регулюються Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземній валютах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №639 (далі - Положення), відповідно до пункту 9 частини 3 розділу І якого гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.

У спірному випадку Гарантія є безумовною і безвідкличною, тобто це гарантія, за якою банк-гарант у разі порушення принципалом свого зобов`язання, забезпеченого Гарантією, сплачує кошти бенефіціару за першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов.

При цьому в частині змісту вимоги та доданих до неї документів законодавцем чітко встановлено, що обов`язковим є зазначення у вимозі або у доданих до неї документах того, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Проте обов`язкового переліку документів, які мають бути додані до вимоги по гарантії, закон не містить, тобто законодавець залишив на розсуд особи, яка складає гарантію, визначення у тексті гарантії певного переліку документів, які повинні бути додані до вимоги за гарантією.

Поряд з цим статтею 1 Уніфікованих правил для гарантій за вимогою в редакції 1992 року (публікація Міжнародної торгової палати №458 (МТП №458) визначено, що ці правила застосовуються до будь-якої банківської гарантії або доповненню до неї, яку гарант зобов`язався надати та в якій зазначено, що вона складена згідно з цими правилами (публікація МТП №458) та обов`язкова для всіх сторін в гарантійному зобов`язанні, якщо інше прямо не зазначено в гарантії або доповненні до неї.

Згідно пункту 2 вказаних Правил гарантія за своєю природою є самостійною угодою, незалежною від основного контракту або тендера, на яких вона ґрунтується, а тому гарант ніяким чином не пов`язаний таким контрактом або тендером, незважаючи на те, що посилання на них міститься в тексті гарантії. Обов`язок гаранта - це сплата грошової суми, зазначеної у гарантії, при представленні письмової вимоги її сплатити і інших документів, зазначених у гарантії, які за зовнішніми ознаками відповідають умовам, описаним у гарантії.

Враховуючи приписи статей 560, 563, 565 Цивільного кодексу України обов`язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, та направлення кредитором гаранту письмової вимоги разом із зазначеними в гарантії документами. За відсутності однієї із вказаних умов відповідальність гаранта не настає.

Згідно з пунктом 36 Положення банк-гарант (резидент), отримавши від бенефіціара або банку бенефіціара, або іншого банку вимогу, перевіряє достовірність цієї вимоги, а також те, що вона становить належне представлення.

Пунктом 37 Положення передбачено, що банк-гарант (резидент) сплачує кошти бенефіціару за гарантією в разі отримання вимоги, що становить належне представлення.

При вирішенні спору про існування обов`язку гаранта сплатити за гарантією до предмета доказування входить, у першу чергу, дослідження наявності чи відсутності виникнення відповідного обов`язку - гарантійного випадку (порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією), а не формальне дослідження виключно наявності заяви про сплату за гарантією.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 у справі №910/16898/19.

Як уже зазначалося, за умовами банківської гарантії №5724-1018/PRG5.1v від 18.10.2018 Банк гарантував безумовно та безвідклично виплатити Міністерству оборони України кошти в сумі 32 448,00 грн у випадку невиконання (неналежного) виконання принципалом (ТОВ «Тех Системс» (ТОВ «Пролог ЛТД»)) умов Договору (щодо якості, кількості, строків) щодо закупівлі протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня отримання ним письмової вимоги бенефіціара (Міністерства) з посиланням на цю гарантію за підписами уповноважених осіб, у якій має зазначатися номер і дата договору, сума належна до сплати, із зазначенням у чому саме полягає невиконання чи неналежне виконання умов договору.

Так, у пред`явленій позивачем вимозі до Банку від 10.01.2019 №286/6/193 МОУ вказало на Договір №286/3/18/299 від 22.10.2018, в рахунок забезпечення виконання якого надано гарантію №5724-1018/PRG5.1v від 18.10.2018, зазначило суму, належну до сплати, яка відповідає сумі, на яку видано вказану гарантію, а також навело зміст допущеного постачальником за Договором порушення - товар поставлено із запізненням на 23 доби, після терміну визначеного договором до 07.12.2018 (включно).

При цьому, як уже зазначено вище, факт порушення ТОВ «Пролог ЛТД» зобов`язання за договором поставки в частині строків постачання продукції встановлено у рішенні Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі №910/17082/19, яке набрало законної сили.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що до вимоги не було додано належних документів, що підтверджували повноваження підписанта, колегія суддів зазначає, що як вказувалось вище, до вимоги було додано дві довіреності, які підтверджували повноваження підписанта директора Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України В. Гулєвича. Доводи скаржника про те, що довіреність не була завірена згідно ДСТУ 4163-200, на переконання колегії суддів, є лише формальною підставою щодо форми вимоги, оскільки невідповідність документів за формою Національному стандарту України ДСТУ 4163-2003 не нівелює стандарт допустимості доказів. При цьому, довіреність на Гулєвича В.В. є достатньою для підтвердження правомірності засвідчення останнім документів.

Отже, безпідставними є доводи апеляційної скарги відповідача про те, що вимога МОУ не відповідала змісту банківської гарантії.

Щодо доводів Банку в частині ненастання гарантійного випадку через недотримання МОУ формату повідомлення про час та пункт прийому поставки (на умовах DDP), який зазначений у правилах поставки Інкотермс, в редакції 2010 року, суд зауважує, що рішенням Господарського суду міста Києва від 02.03.2020 у справі №910/17082/19 не встановлено, що порушення термінів виконання зобов`язання з поставки сталося з вини замовника.

Що стосується тверджень Банку про необхідність реєстрації договору поставки №268/2/18/299 від 22.10.2018 в органах казначейства, то по-перше, така реєстрація означає реєстрацію бюджетного зобов`язання за Договором, яка не впливає на факт чинності такого Договору, а по-друге, дотримання МОУ норм бюджетного законодавства не є предметом дослідження в даній справі.

Стосовно доводів скаржника про відсутність обґрунтування Міністерством оборони України розміру вимоги за банківською гарантією, у тому числі обґрунтування розрахунку ціни позову, то як вірно наголосив суд першої інстанції, надана Банком гарантія в сумі 32 448,00 грн є фіксованою (5% від суми договору поставки №268/2/18/299 від 22.10.2018), умов щодо зміни такої суми умовами Договору не передбачено, та Банком дана сума є погодженою при видачі ним банківської гарантії Міністерству оборони України.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що Міністерство оборони України набуло право на отримання коштів від Банку в розмірі суми банківської гарантії №5724-1018/PRG5.1v від 18.10.2018, а заявлений позивачем позов про стягнення з відповідача на користь позивача 32 448,00 грн банківської гарантії є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Щодо доводів скаржника про те, що стягнення з ТОВ «Пролог ЛТД» у справі №910/17082/19 пені за порушення умов договору поставки та стягнення з відповідача суми гарантії є повторним притягненням постачальника до відповідальності, що суперечить статті 61 Конституції України, колегія суддів зазначає, що виходячи зі змісту норм статей 549, 560-569, 612 Цивільного кодексу України, статей 20, 200, 230, 231 Господарського кодексу України неустойка і банківська гарантія є різними способами захисту прав та законних інтересів суб`єктів господарювання, різними засобами забезпечення виконання господарських зобов`язань. Зазначені способи мають різну правову природу і не є взаємовиключними. Сплата коштів кредитору гарантом і сплата штрафних санкцій боржником не належать до одного виду відповідальності.

Таким чином, можливість стягнення пені та штрафу за порушення строків поставки товару за договором не ставиться у залежність від реалізації позивачем свого права на звернення стягнення за банківською гарантією. Крім того, положення договору не містять застережень про пріоритетність у застосуванні або можливість взаємного зарахування цих способів забезпечення виконання зобов`язань.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.12.2018 у справі №908/7/18.

Стосовно посилань скаржника на порушення судом першої інстанції норм процесуального права (нез`ясування обставин щодо відсутності повноважень на підписання позовної заяви представником Міністерства оборони України Момотюк А.І.), колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 56 Господарського процесуального кодексу України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Так, позов у даній справі підписано Анжелікою Момотюк, на підтвердження повноважень якої на представництво інтересів МОУ в судах України, зокрема, подання позовів, надано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У витязі вказано відомості про те, які саме дії має право вчиняти Момотюк А.І. від імені юридичної особи, інформація щодо обмеження її повноважень.

Колегія суддів приймає до уваги посилання скаржника на те, що згідно пункту 8 частини 3 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі щодо державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб мають міститися відомості про осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи.

Водночас, згідно Порядку надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №1657/5 від 10.06.2016, у порядку безоплатного доступу до відомостей з Єдиного державного реєстру в електронній формі, який надається через портал електронних сервісів або з використанням Єдиного державного вебпорталу електронних послуг з метою перегляду, копіювання та друку відомостей, про державні органи і органи місцевого самоврядування як юридичних осіб містяться відомості, зокрема, про осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи.

Тобто, в порядку вільного доступу до реєстру відомості щодо дати народження, реєстраційного номеру облікової картки платника податків або серії та номеру паспорта не оприлюднюються, відповідно, у рамках перевірки підстав для здійснення самопредставництва у суді перевірка таких відомостей не є обов`язковою.

Усі інші доводи учасників справи, окрім викладених у мотивувальній частині постанови, суд визнає такими, що не мають впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про задоволення позову.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки останні не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк» необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 у даній справі підлягає залишенню без змін.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 у справі №910/21791/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 у справі №910/21791/21 залишити без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство «Айбокс Банк».

Матеріали справи №910/21791/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді І.М. Скрипка

А.І. Тищенко