ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

що підлягає оскарженню

у справі про неплатоспроможність

10.11.2022м. ДніпроСправа № 904/546/22

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" з грошовими вимогами в загальній сумі 611 430,44 грн

до боржника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 )

Суддя Соловйова А.Є.

Секретар судового засідання Карпенко К.С.

Представники:

від кредитора: Слостін А.Г., довіреність №16 від 16.12.2021

від боржника:

арбітражний керуючий: Лихопьок Д.П., посвідчення №105 від 04.02.2013

СУТЬ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Кузьменко Олена Валеріївна звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність на підставі пункту 1 частини 2 статті 115 Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвалою суду від 18.02.2022 прийнято до розгляду заяву фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Ухвалою суду від 27.04.2022 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ). Введено процедуру реструктуризації боргів фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ). Призначено керуючим реструктуризацією боргів фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) арбітражного керуючого Лихопьока Дениса Павловича (свідоцтво №105 від 04.02.2013).

Постановою суду від 16.08.2022 припинено процедуру реструктуризації боргів фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ). Припинено повноваження керуючого реструктуризацією боргів фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) арбітражного керуючого Лихопьока Дениса Павловича (свідоцтво №105 від 04.02.2013, адреса 49000, м. Дніпро, а/с 37). Визнано боржника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) банкрутом. Введено відносно фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) процедуру погашення боргів. Керуючим реалізацією майна призначено Лихопьока Дениса Павловича (свідоцтво №105 від 04.02.2013, адреса 49000, м.Дніпро, а/с 37).

30.09.2022 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" надійшла заява вих.№15460 від 23.09.2022 про визнання грошових вимог до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) в загальній сумі 606 468,44 грн, з яких: 466 503,85 грн - основна заборгованість, 42 023,69 грн - 3% річних, 91 278,90 грн - інфляційні збитки, 1 700,00 грн - судовий збір у справі №2-6243/11, 4 962,00 грн - судовий збір за подання заяви з грошовими вимогами до боржника.

Ухвалою суду від 04.10.2022 прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" з грошовими вимогами до боржника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) в загальній сумі 606 468,44 грн, з яких: 466 503,85 грн - основна заборгованість, 42 023,69 грн - 3% річних, 91 278,90 грн - інфляційні збитки, 1 700,00 грн - судовий збір у справі №2-6243/11, 4 962,00 грн - судовий збір за подання заяви з грошовими вимогами до боржника. Призначено розгляд заяви в судовому засіданні на 25.10.2022 о 11:30 год.

20.10.2022 від арбітражного керуючого електронною поштою надійшло повідомлення вих.№02-06/63 від 17.10.2022 про результати розгляду грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал", в якому керуючий реалізацією визнав грошові вимоги в повному обсязі.

Суд долучив повідомлення до матеріалів справи.

У судове засідання, призначене на 25.10.2022, з`явився представник боржника.

У судовому засідання, призначеному на 25.10.2022, в режимі відеоконференції приймали участь представник кредитора ТОВ "Вердикт Капітал" та арбітражний керуючий Лихопьок Д.П.

Представник кредитора ТОВ "Вердикт Капітал" підтримав заяву з грошовими вимогами.

У судовому засіданні оголошено перерву до 10.11.2022 об 11:30 год.

У судове засідання, призначене на 10.11.2022, з`явився представник боржника.

У судовому засідання, призначеному на 11.10.2022, в режимі відеоконференції приймали участь представник кредитора ТОВ "Вердикт Капітал" та арбітражний керуючий Лихопьок Д.П.

Заперечень проти визнання грошових вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника боржника кредитора, арбітражного керуючого, суд

ВСТАНОВИВ:

25 квітня 2008 року між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №014/3181/147912/73, за умовами якого позивачем відповідачу надані кредитні кошти в розмірі 41400 доларів США. В свою чергу, відповідач зобов`язалась повернути вказаний кредит до 25 квітня 2015 року, сплативши 112,95% річних за користування кредитом, а також інші обов`язкові платежі.

До того ж 25 квітня 2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено договір застави транспортного засобу №014/14699/3181/73.

28.12.2018 між ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» та ПАТ «ОКСІ БАНК» було укладено Договір відступлення права вимоги №114/69, відповідно до якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило свої права вимоги за договорами кредиту, і в тому числі за договором кредиту №014/3181/147912/73.

28.12.2018 між ПАТ «ОКСІ БАНК» та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ «ОКСІ БАНК» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту №14/318І/147912/73.

Вищезазначене також встановлено ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2022 у справі №904/546/22.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства; а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Окрім того, ст. 514 Цивільного кодексу України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або з законом.

Також статтею 516 Цивільного кодексу України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Здійснення заміни кредитора у матеріальних відносинах є підставою правонаступництва у процесуальних відносинах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У відповідності до ч. 1, 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківській рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 580 Цивільного кодексу України, зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У зв`язку з невиконанням Боржником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 06.10.2011 у справі №2-6243/11 позов "Райффайзен Банк Аваль" задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованість за кредитним договором №14/3181/147912/73 від 25 квітня 2008 року у сумі 46 6503,85 гривень. Та судових витрат у розмірі 1700 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 72 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

До того ж за ст. 625 Цивільного кодексу України, Боржник не звільняється від відповідальності за можливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі №910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Тому у разі прострочення виконаннязобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річний від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Станом на день подання позовної заяви відповідач не повернув отримані від позивача кредитні кошти на підставі Кредитного договору №014/3181/147912/73 від 25.04.2008. Діюче законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю Судового рішення чи відкриття й виконання виконавчого провадження. Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином. Положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на особу, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі ті, що передбачені статтею 625 ЦК України. З огляду на те, що Позичальником прострочено грошове зобов`язання по поверненню Кредитних коштів отриманих на підставі Кредитного договору №014/3181/147912/73 від 25.04.2008, у Позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Стаття 625 Цивільного кодексу України входить до розділу І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому і в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі видигрошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Отже нарахування 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові (постанови Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі №6-38цч11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 року у справі №6-42цс11).

За умовами ст.ст. 1049, 625 Цивільного кодексу України після закінчення строку дії договору, на підставі якого виникло грошове зобов`язання, на існуючий борг нараховуються проценти та застосовується цивільна відповідальність за порушення умов договору. У випадку, якщо розмір процентів не передбачений договором, то проценти нараховуються на борг на рівні облікової ставки НБУ (ВСУ від 7 вересня 2016 року у справі за №6-1412цс16). Унаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання кредитор дістає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням.

Тому право подати позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних за кожен місяць виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню станом на 19.04.2021 становить 133 302,59 грн (Сто тридцять три тисячі триста дві гривні 59 копійок). Розрахунок заборгованості проведено на суму 466 503,85 грн (Чотириста шістдесят шість тисяч п`ятсот три гривні 85 копійок) і відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.10.2011 у справі №2-6243/11. Нарахування трьох відсотків річних проведено на суму 466 503,85 грн (Чотириста шістдесят шість тисяч п`ятсот три гривні 85 копійок) за період з 19.04.2018 -19.04.2021 і складає 42 023,69 грн (Сорок дві тисячі двадцять три гривні 69 копійок). Відсоткова ставка: 3% річних. Розраховується за формулою: (Відсотки) = (Сума боргу) (Процентна ставка) / 100% / 365 днів (Кількість днів). Нарахування інфляційних збитків проведено на суму 466 503,85 грн (Чотириста шістдесят шість тисяч п`ятсот три гривні 85 копійок) за період з 19.04.2018 - 19.04.2021 і складає 91 278,90 грн (Дев`яносто одна тисяча двісті сімдесят вісім гривень 90 копійок). Розраховується за формулою: (Індекс інфляції) - добуток щомісячних індексів за відповідний період. (Збитки від інфляції) = (Сума боргу) (Індекс інфляції) / 100% - (Сума боргу).

За таких обставин, загальна сума кредиторських вимог становить 606 468,44 грн та складається з: 468 203,85 гривень, яка встановлена рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 06.10.2011 у справі №2-6243/11 та 133 302,59 грн, яка виникла за період з 19.04.2018 -19.04.2021 та витрати по сплаті судового збору в сумі 4 962,00 гривень.

Згідно з частиною першою статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав (ч. 2 ст. 656 ЦК України).

Відповідно до частини 3 статті 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.

Згідно частини першої статті 212 Цивільного кодексу України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо настане вона чи ні (відкладальна обставина).

При цьому статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

У даній справі судом встановлено, що згідно Договору про відступлення прав вимоги від 28.12.2018 до ТОВ "Вердикт Капітал" перейшло право вимоги за Договороми кредиту, і втому числі за Договором кредиту №01/3181/147912/73.

До забезпечених кредиторів статтею 1 Кодексу України з процедур банкрутства віднесено кредиторів, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника.

Системний аналіз норм статті 572 ЦК України, статті 1 Закону України "Про заставу" (далі - Закон про заставу), статті 1 Закону України "Про іпотеку" (далі - Закон про іпотеку) свідчить, що законодавець при конструюванні відповідних правових норм так чи інакше текстуально використовує поняття "переважність права заставодавця (іпотекодавця) перед іншими кредиторами на задоволення своїх вимог за рахунок заставного (іпотечного) майна".

Отже, сутність застави (іпотеки) полягає не лише в тому, щоб забезпечити основне зобов`язання в повному обсязі, а в тому, що правом застави (іпотеки) є право на чужу річ, яке належить кредитору в забезпечення його права вимоги за зобов`язанням і яке виявляється в можливості переважного (порівняно з іншими кредиторами) задоволення із цінності цієї речі.

Таке переважне право також закріплено в частині 3 ст. 133 Кодексу України з процедур банкрутства, якою встановлено що вимоги кредиторів за зобов`язаннями боржника, забезпеченими заставою майна фізичної особи, задовольняються за рахунок такого майна. Кошти, отримані від продажу майна банкрута, що є предметом забезпечення, після покриття витрат, пов`язаних з утриманням, збереженням та продажем цього майна, та сплати додаткової винагороди арбітражного керуючого відповідно до положень ст. 130 цього Кодексу використовуються виключно для задоволення вимог кредитора за зобов`язаннями, які таке майно забезпечує.

Відтак, можливість переважного задоволення вимог кредитора за рахунок заставного майна забезпечується шляхом відчуження предмета застави (іпотеки) в процедурі погашення боргів боржника - заставодавця (іпотекодавця) з подальшим спрямуванням виручених від продажу коштів на погашення вимог забезпеченого кредитора.

Визначення забезпеченого зобов`язання та, відповідно, вимог забезпеченого кредитора, які включаються до реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство, має здійснюватися з урахуванням положень законодавства, яке регулює забезпечення зобов`язань (зокрема, статей 572, 575, 589 ЦК України, Закону про заставу, Закону Про іпотеку).

Згідно статті 1 Закону про заставу, застава - це спосіб забезпечення зобов`язань. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання або в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

За приписами статті 12 Закону про заставу у договорі застави визначаються суть, розмір та строк (термін) виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, тa/або посилання на договір чи інший правочин, яким встановлено основне зобов`язання, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода.

За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави (ст. 19 Закону про заставу).

Тлумачення наведених норм Закону про заставу дозволяє дійти висновку, що заставодержателем може бути тільки особа, яка є кредитором за основним зобов`язанням. Це пов`язано з тим, що для застави є характерною така властивість як слідування, оскільки застава слідує за основним зобов`язанням з метою його забезпечення. Законом України "Про заставу" не передбачено існування конструкції "абстрактної" застави, при якій застава існує поза зв`язком із забезпеченням основного зобов`язання. Тобто, законодавством не допускається такої конструкції, коли суб`єктом права вимоги за основним договором буде один суб`єкт, який набув право вимоги внаслідок відступлення, а заставодержателем - інший суб`єкт, адже призначенням застави/іпотеки є забезпечення основного зобов`язання. (Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.12.2018 у справі №758/3453/16-ц).

З огляду на матеріали справи вимоги ТОВ "Вердикт Капітал" до боржника забезпечені заставою майна Боржника, оскільки договір від 25.04.2008 застави транспортного засобу №014/14699/3181/73 є чинним. Відповідно до п.1.2., 1.3. договору застави, предмет застави - транспортний засіб Mitsubishi Pajero, реєстраційний № НОМЕР_2 - оцінений сторонами в сумі 232 300,00 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 133 Кодексу України з процедур банкрутства - вимоги кредиторів, включені до реєстру вимог кредиторів, задовольняються у такій черговості:

1) у першу чергу задовольняються вимоги до боржника щодо сплати аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування;

2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) та проводяться розрахунки з іншими кредиторами;

3) у третю чергу сплачуються неустойки (штраф, пеня), внесені до реєстру вимог кредиторів.

Вимоги кожної наступної черги задовольняються за рахунок коштів від продажу майна боржника після повного задоволення вимог попередньої черги, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі недостатності коштів, одержаних від продажу майна банкрута, для повного задоволення всіх вимог однієї черги вимоги задовольняються пропорційно до суми вимог, що належить кожному кредиторові однієї черги.

Частиною 5 ст. 133 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що не задоволені за рахунок реалізації предмета застави вимоги кредиторів за зобов`язаннями боржника, забезпеченими заставою майна, задовольняються у другу чергу.

Станом на подання заяви, грошові вимоги, зазначені в ній залишаються повністю неоплаченими з боку Боржника, у зв`язку з фактичною неплатоспроможністю.

З огляду обґрунтованість вимог, викладених в заяві Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал", господарський суд, дійшов висновку щодо наявності підстав для визнання його конкурсним кредитором з грошовими вимогами до боржника в сумі 606 468,44 грн, яка підлягає погашенню у наступному порядку:

- 4 962,00 грн (судовий збір за подання заяви) - відшкодовуються у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів;

- 232 300,00 грн - внести до реєстру кредиторів окремо, як такі, що забезпечені заставою майна;

- 2 черга задоволення вимог кредиторів - 369 206,44 грн (234 203,85 грн - основний борг, 42 023,69 грн - 3% річних, 91 278,90 грн - інфляційні збитки, 1 700,00 грн - судовий збір у справі №2-6243/11).

Керуючись ст.ст. 2, 73-74, 76-79, 86, 91, 234-235 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 45, 64 Кодексу України з процедур банкрутства, суд

УХВАЛИВ:

Визнати грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" () до фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) в сумі 4 962, 00 грн (судовий збір за подання заяви) - відшкодовуються у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів, в сумі 232 300,00 грн - внести до реєстру кредиторів окремо, як такі, що забезпечені заставою майна, в сумі 369 206,44 грн (234 203,85 грн - основний борг, 42 023,69 грн - 3% річних, 91 278,90 грн - інфляційні збитки, 1 700,00 грн - судовий збір у справі №2-6243/11) - 2 черга задоволення вимог кредиторів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття - 10.11.2022.

Ухвала може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання ухвали 15.11.2022.

Суддя А.Є. Соловйова