ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2022 р. м. Київ Справа № 911/45/22

Розглянувши матеріали справи за позовом Фізичної особи-підприємця Зузи Олександра Володимировича

до Фізичної особи-підприємця Литовки Яни Олегівни

прo стягнення 45 940,95 грн.

Суддя А.Ю. Кошик

При секретарі судового засіданні Фроль В.В.

За участю представників:

позивача: Бойчук О.Я.

відповідача: не з`явився

Обставини справи:

Господарським судом Київської області розглядається справа за позовом Фізичної особи-підприємця Зузи Олександра Володимировича (надалі позивач) до Фізичної особи-підприємця Литовки Яни Олегівни (надалі відповідач) прo стягнення 45 940,95 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.02.2022 року відкрито провадження у справі № 911/45/22 за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 22.03.2022 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 26.04.2022 року повідомлено учасників справи, що судове засідання, призначене на 22.03.2022 року, не відбулося. Розгляд справи № 911/45/22 призначено на 19.05.2022 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 19.05.2022 року від відповідача надійшло клопотання б/н від 19.05.2022 року щодо відкладення розгляду справи та зобов`язання позивача надіслати копію позовної заяви і доданих до неї документів відповідачу.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.05.2022 року розгляд справи № 911/45/22 перенесено на 09.06.2022 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.06.2022 року розгляд справи № 911/45/22 відкладено на 11.08.2022 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 05.08.2022 року позивачем подано докази направлення позовної заяви відповідачу б/н від 04.08.2022 року.

До канцелярії Господарського суду Київської області 09.08.2022 року позивачем подано клопотання б/н від 09.08.2022 року про відкладення розгляду справи.

До канцелярії Господарського суду Київської області 11.08.2022 року відповідачем подано заяву б/н від 10.08.2022 року про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

У судове засідання 11.08.2022 року позивач та відповідач не з`явилися. Розгляд справи відкладався на 25.08.2022 року.

В судовому засіданні 25.08.2022 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача в судове засідання не з`явився.

Відповідно до ч.4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч.1 ст.240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 25.08.2022 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, 07.06.2018 року між Фізичною особою-підприємцем Зузою Олександром Володимировичем (Орендодавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Литовкою Яною Олегівною (Суборендар, відповідач) було укладено Договір суборенди № 453853 (далі - Договір), відповідно до умов якого Орендодавець передає, а Суборендар приймає в строкове платне користування автоматичну кавоварку (обладнання), виключно для використання за цільовим призначенням, яке передбачає собою приготування кави торгової марки JACOBS.

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що специфікація, кількість та вартість обладнання зазначена в товарно-транспортній накладній на передачу обладнання (додаток 2 до Договору), що є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до Договору та додатків до нього, 07.06.2018 року Орендодавець передав Суборендарю в строкове платне користування автоматичну кавоварку Bianchi Gaia Style (інвентарний номер 453853). Додатком №2 до Договору визначена вартість кавоварки, яка складає 35 000,00 грн.

Пунктом 6.1. Договору передбачено, що Договір укладений на строк, визначений у Додатку №1 та становить 1 рік.

Укладаючи Договір, Суборендар взяв на себе повну матеріальну відповідальність за будь-яке пошкодження або втрату обладнання, незалежно від причин втрати останнього.

Згідно з п. 4.1. Договору Суборендар бере на себе відповідальність за всі пошкодження або втрату обладнання. У випадку зникнення/втрати або пошкодження обладнання, Суборендар у 14-денний строк після втрати останнього відшкодовує орендодавцю вартість обладнання в сумі, що дорівнює вартості обладнання, зазначеної в Додатку № 2 та сплачує пеню, що дорівнює подвійній обліковій ставці НБУ від цієї суми за кожний день затримки розрахунку.

Згідно з п. 6.1. Договору суборенди № 453853 Договір укладений на строк, визначений у Додатку №1 до цього Договору. Договір може бути припинений будь-якою стороною у будь-який час шляхом направлення іншій стороні письмового повідомлення про припинення, завіреним підписом уповноваженої сторони, що припиняє за 14 днів до дати припинення. Дія даного Договору автоматично продовжується на кожен наступний рік, якщо цього і кожного відповідно наступного року одна із сторін не повідомить іншу Сторону про відсутність в неї намірів продовжувати дію Договору на наступний рік до дати закінчення дії Договору.

Як зазначає позивач, керуючись п. 6.1. Договору суборенди № 453853, ним 30.08.2019 року було направлено ФОП Литовка Я.О. повідомлення про припинення Договору суборенди № 453853 з проханням повернути орендовану кавоварку протягом 3-х (трьох) календарних днів з дня припинення дії Договору. Вказане повідомлення було отримано ФОП Литовка Я.О. 25.09.2019 року, однак кавоварка повернута не була.

Після чого, позивачем 10.04.2021 року на адресу ФОП Литовка Я.О., в порядку п.7.3. Договору, щодо досудового врегулювання спору, направлено повторну вимогу щодо відшкодування шкоди за втрачену Суборендарем кавоварку в розмірі 35 000,00 грн. Вказану вимогу Суборендар (відповідач) отримав 17.04.2021 року.

Пунктом 4.4. Договору суборенди передбачено, що у разі неповернення Обладнання після 10 календарних днів з моменту закінчення або розірвання Договору, Суборендар сплачує протягом 10 (десяти) банківських днів вартість Обладнання та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день затримки розрахунку.

Враховуючи наведені вище умови Договору суборенди №453853, ФОП Литовка Я.О. зобов`язана була відшкодувати ФОП Зузі О.В. вартість кавоварки у розмірі 35 000,00 грн. у 10-ти денний строк після отримання нею повідомлення про припинення дії Договору. Після отримання повторного повідомлення про припинення Договору ФОП Литовка Я.О. не було повернуто кавоварку ФОП Зуза О.В., крім цього в межах десяти банківських днів не було відшкодовано вартість кавоварки.

Оскільки, ФОП Литовка Я.О. зазначені вище вимоги Договору суборенди не виконано та не сплачено ФОП Зуза О.В. вартість автоматичної кавоварки у розмірі 35 000,00 грн., позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав з позовом про стягнення з відповідача 35 000 грн. вартості втраченого майна (кавоварки Bianchi Gaia Style (інвентарний номер 453853) та пені у сумі 10 940,95 грн.

Також позивач в позові зазначив, що згідно інформації, яка надійшла до Орендодавця, Суборендар, 13.06.2018 року звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення щодо останнього кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 Кримінального кодексу України, а саме, що в період з 22 години 30 хвилин 12.06.2018 року по 03 годин 21 хвилину 13.06.2018 року невстановлена особа здійснила крадіжку кавового апарату Bianchi Gaia Style та грошових коштів у сумі 200 гривень з магазину, який розташований за адресою: Київська область, смт. Баришівка, вул. Софіївська, 34/21, спричинивши ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матеріальні збитки. На підставі вищевикладеного, органом досудового розслідування 14.06.2018 року відкрито кримінальне провадження № 0000280.

Як зазначає відповідач в наданих в ході розгляду спору поясненнях, викрадення кавоварки сталось не з її вини, нею вжито всіх необхідних заходів щодо розшуку кавоварки, а саме звернення до правоохоронних органів, тому відсутні підстави для стягнення вартості втраченого майна та застосування відповідальності у вигляді пені.

Позивач, в свою чергу, наголошує, що ризик випадкового пошкодження чи знищення майна після підписами Акта приймання-передачі несе Суборендар відповідачка, яка не позбавлена права захищати свої права як потерпілої особи у вказаному вище кримінальному провадженні або як цивільний позивач, проте у взаємновідносинах з позивачем ФОП Литовка Я.О. є такою, що порушила умови Договору щодо збереження переданого в користування майна та повернення кавового апарату після розірвання Договору.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 Цивільного кодексу України зазначено, що відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності з ч. 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору.

Враховуючи те, що факт укладення Договору суборенди № 453853 відповідачем не заперечується, відповідно не викликає сумніву погодження сторонами всіх умов цього договору, зокрема, і щодо матеріальної відповідальності та зобов`язань суборендаря у разі втрати обладнання.

Згідно з частиною першою статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України визначено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Зокрема, передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Також ст. 623 Цивільного кодексу України визначено відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання.

Зокрема, передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Статтею 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Стаття 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;

При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Відповідно до ст. 226 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов`язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб`єктам, - зобов`язаний відшкодувати на вимогу цих суб`єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі.

Статтею 228 Господарського кодексу України визначено, що учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу. Державні (комунальні) підприємства за наявності підстав зобов`язані вжити заходів щодо стягнення в порядку регресу збитків з інших суб`єктів господарювання або стягнути збитки з винних працівників підприємства відповідно до вимог законодавства про працю.

Таким чином, відповідачка, яка потерпілою від крадіжки майна з її володіння, має право на відшкодування їй шкоди у разі встановлення винних осіб в кримінальному провадженні, у відносинах же з позивачем відповідачка є відповідальною за збереження майна в період суборенди, тому саме вона несе ризики неможливості повернення орендованого майна і повинна відшкодувати його вартість на умовах, що визначені укладеним між сторонами Договором суборенди.

Таким чином, позовна вимога про стягнення 35 000,00 грн. збитків у вигляді вартості неповернутого з суборенди майна доведена, правомірна і підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 624 Цивільного кодексу України визначено, що якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Договором може бути встановлено обов`язок відшкодувати збитки лише в тій частині, в якій вони не покриті неустойкою.

Договором може бути встановлено стягнення неустойки без права на відшкодування збитків або можливість за вибором кредитора стягнення неустойки чи відшкодування збитків.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Оскільки відповідачка майно з оренди не повернула через його викрадення і своєчасно та у відповідності з умовами Договору не відшкодувала позивачу вартість орендованого майна після закінчення строку оренди, за умовами п.п. 4.1. та 4.4. Договору відповідачка має сплатити встановлену Договором неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідачки пені у сумі 10 940,95 грн. доведена, правомірна і підлягає задоволенню.

Щодо поданої відповідачем заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності, судом встановлено, що відповідач з посиланням на ст.ст. 266, 267 Цивільного кодексу України заявляє про пропуск позивачем загального трирічного строку позовної давності щодо вимоги про відшкодування вартості втраченого майна та похідної вимоги про стягнення штрафних санкцій.

При цьому, відповідач вважає, що строк виконання зобов`язання щодо відшкодування вартості втраченого майна настав саме зі сплином 14 днів з моменту викрадення майна, а Договір вважає таким, що припинився на підставі ч.2 ст. 291 Господарського кодексу України у зв`язку з загибеллю (знищенням) об`єкта оренди.

Однак, суд не погоджується з такими твердженнями відповідача, оскільки загибель (знищення) об`єкта оренди свідчить про припинення фізичного існування майна взагалі, в той час як викрадення майна безумовно не призводить до його фізичного знищення.

В разі викрадення майна воно неправомірно вибуває з володіння особи та опиняється у володінні іншої особи, однак фізично продовжує існувати. Тобто викрадення майна може бути поворотним (у разі знаходження винної особи та майна).

Тобто, у разі знаходження правохоронними органами викраденого майна (що могло відбутись в будь-який момент), таке майно могло бути повернуто потерпілій відповідачці і були б відсутні підстави для дострокового припинення Договору.

Крім того, сама по собі дата звернення до правоохоронних органів (до завершення розслідування) є умовною і не підрозуміває достатніх підстав достовірно стверджувати, що майно було викрадено саме в зазначений потерпілою день, тому така дата не може прийматись в якості юридично значимого факту.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що підстави для звернення позивача до суду у зв`язку з порушенням його права настали після закінчення строку Договору та надіслання відповідачу повідомлення від 30.08.2019 року (позивачем надано належні докази надіслання).

Також суд критично оцінює посилання відповідачки на невжиття позивачем заходів щодо убезпечення переданого в оренду обладнання, оскільки відповідні заходи має можливість і повинна вживати саме особа, у володінні якої майно перебуває відповідачка шляхом встановлення в місці перебування майна засобів відеоспостереження чи сигналізації.

Крім того, з пояснень відповідки вбачається повторне викрадення з її приміщення ще однієї кавоварки позивача у 2020 році, що свідчить про недбалість збереження орендованого майна.

Таким чином, суд не вбачає достатніх підстав для застосування строків загальної позовної давності, оскільки право позивач на позов виникло 06.10.2019 року після спливу 10-денного строку на повернення майна після закінчення Договору, а позов подано 24.12.2021 року (згідно поштового штампу про прийняття відправлення), тобто в межах трирічного строку.

Про застосування спеціальних строків позовної давності до стягнення пені відповідачкою не заявлено.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору та витрат на послуги адвоката відповідно до ст. ст. 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 126, 129, ст.ст. 233, 236-241, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Зузи Олександра Володимировича до Фізичної особи-підприємця Литовки Яни Олегівни прo стягнення 45 940,95 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Литовки Яни Олегівни ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Зузи Олександра Володимировича ( АДРЕСА_2 , код РНОКПП НОМЕР_2 ) 35 000,00 грн. вартості втраченого майна (кавоварки Bianchi Gaia Style (інвентарний номер 453853), 10 940,95 грн. неустойки, 2 270 грн. витрат по сплаті судового збору та 10 000 грн. витрат на правничу допомогу.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку відповідно до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.Ю. Кошик

повний текст рішення складено 17.11.2022 року