РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.11.2022Справа № 753/91/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Зайченко О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Стрижака Вікентія Вікентійович ( АДРЕСА_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина" (02088, м. Київ, вул. Першого Травня 1-А)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Жданович Вікторія Михайлівна (03110, м. Київ, вул. Преображенська, 23, офіс 29)

про стягнення безпідставно отриманих коштів

за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Мастюгін Д.І.

від третьої особи: не з`явилися

У судовому засіданні 16.11.2022, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У січні 2022 року Фізична особа-підприємець Стрижак Вікентій Вікентійович звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом та просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина" на користь позивача грошові кошти у розмірі 28 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Жданович В.М. перебували матеріали виконавчого провадження при примусовому наказі Господарського суду міста Києва № 66137919 від 19 липня 2021 року про стягнення з ФОП Стрижака Вікентія Вікентійовича на користь ТОВ "Укравтозапчастина" 1 120 000 грн. попередньої оплати, 179 967,12 грн. пені та 19 499,51 грн. судового збору. В ході виконавчих дій з боржника стягнуто 28 000 грн на користь стягувача. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жданович В.М. від 09 грудня 2021 року закінчено виконавче провадження № 66137919. Таким чином, кошти в загальному розмірі 28 000 грн отримані стягувачем є безпідставно набутим майном та мають бути повернені ФОП Стрижаку Вікентію Вікентійовичу.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 31 січня 2022 року позов ФОП Стрижака Вікентія Вікентійовича задоволено.

Постановою Київського апеляційного суду від 27 липня 2022 року рішення Дарницького районного суду міста Києва від 31 січня 2022 року скасовано. Закрито провадження у справі за позовом Фізичної особи-підприємця Стрижака Вікентія Вікентійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина", третя особа - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Жданович Вікторія Михайлівна, про стягнення безпідставно отриманих коштів. Роз`яснено Фізичній особі-підприємцю Стрижаку Вікентію Вікентійовичу про право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Київського апеляційного суду із заявою про направлення справи до відповідного суду господарської юрисдикції.

15 серпня 2022 року від Фізичної-особи підприємця Стрижака Вікентія Вікентійовича на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява про передачу вказаної справи за встановленою юрисдикцією.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15.08.2022 справу за позовом фізичної особи-підприємця Стрижака Вікентія Вікентійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина", третя особа - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Жданович Вікторія Михайлівна, про стягнення безпідставно отриманих коштів передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва для розгляду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею від 09.09.2022 визначено суддю Пукшин Л.Г.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.09.2022 суд прийняв справу №753/91/22 до свого провадження та призначив її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання на 12.10.2022.

У судовому засіданні, призначене на 12.10.2022, з`явився представник відповідача. Позивач та третя особа явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату та час проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Після відкриття провадження у справі судом з`ясовано, що позовну заяву було подано без додержання вимог ст. 164 Господарського процесуального кодексу України, а тому ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2022 суд залишив позовну заяву Фізичної особи-підприємця Стрижака Вікентія Вікентійовича без руху для усунення відповідних недоліків, шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у встановленому розмірі.

12.10.2022 до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечуючи проти позову, зазначає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки позивачем заявлено вимоги про стягнення грошових котів в порядку ст. 1212 ЦК України. Проте, в даному випадку, стягнення грошових коштів у сумі 28 000,00 грн було здійснено приватним виконавцем Жданович В.М., що підтверджується меморіальним ордером № L0920RETGU від 20.09.2021. В свою чергу у графі «призначення платежу» вказаного меморіального ордеру зазначено, що грошові кошти стягуються в межах виконавчого провадження № 661379919, в якому ТОВ "Укравтозапчастина" було стягувачем.

14.10.2022 на електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання, відповідно до якого Фізична особа-підприємець Стрижак Вікентій Вікентійович усунув недоліки позовної заяви.

Частиною 12 статті 176 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.10.2022 продовжено розгляд справи №753/91/22 та призначено судове засідання для розгляду справи на 16.11.2022.

14.11.2022 засобами електронного зв`язку відповідачем подано письмові пояснення, з посиланням на практику Верховного суду.

У судовому засіданні 16.11.2022 представник відповідача проти позову заперечував з підстав наведених у відзиві.

Позивач та Третя особа не забезпечили явку уповноваженого представника у судове засідання, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

За доводами позивача, на виконанні Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жданович В.М. перебували матеріали виконавчого провадження № 66137919 від 19.07.2021 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва, яким стягнуто з ФОП Стрижака Вікентія Вікентійовича на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина" 1 120 000 грн - попередньої оплати, 179 967,12 грн - пені та 19 499,51 грн - судового збору. За твердженням позивача, приватним виконавцем на підставі виконавчих документів було стягнуто з рахунків боржника на користь стягувача грошову кошти у розмірі 28 000,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером № L0920RETGU від 20.09.2021.

В подальшому, як вказує позивач, приватний виконавець Жданович В.М. на підставі постанови ВС/КГС від 27.10.2021 у справі № 910/16684/19, прийнято постанову від 09.12.2021 про закінчення виконавчого провадження № 66137919.

А тому, позивач вважає, що грошові кошти у розмірі 28 000,00 грн отримані ТОВ "Укравтозапчастина" є безпідставно набути майном та мають бути повернуті ФОП Стрижаку В.В. на підставі ст. 1212 ЦК України.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, у відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 цього Кодексу.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Визначаючи предмет позову, як спосіб захисту права чи інтересу, важливим є перелік способів захисту цивільного права та інтересу, наведений у статті 16 ЦК України, за приписами якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач, скориставшись правом на судовий захист своїх прав та інтересів, обрав спосіб, передбачений ст. 1212 ЦК України, у вигляді кондикції, тобто позадоговірного зобов`язального способу захисту права власності або іншого речового права, коли певна вимога власника майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Так, зокрема, ч. 1 ст. 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з ч. 2 ст. 1212 ЦК України зобов`язання із безпідставного набуття (збереження) майна виникає незалежно від того, що стало причиною збагачення набувача: його діяння, діяння потерпілого, інших осіб, подія.

Частина 3 ст. 1212 ЦК України поширює дію положень про безпідставне збагачення на відносини, що регулюються іншими положеннями ЦК України, зокрема, на випадки виконання зобов`язання однією із сторін:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Таким чином, у випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Однак, суд звертає увагу на те, що конструкція статті 1212 ЦК України передбачає необхідну умову застосування кондикційного зобов`язання - у разі, коли певна вимога власника майна не охоплюється нормативним регулюванням основного способу захисту права.

Слід зазначити, що у даному випадку основний інтерес, який позивач просить захистити, полягає поверненні того становища, яке існувало до виконання судового рішення у справі № 910/16684/19. Виходячи з цього, законодавчо закріпленим спеціальним способом захисту інтересів відповідача, з якого було стягнуто грошові кошти за судовим рішенням, скасованим у подальшому, є поворот виконання судового рішення.

Так, рішенням Конституційного Суду України від 02.11.2011 № 13-рп/2011 у справі № 1-25/2011 зазначено, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав, у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Враховуючи позицію Конституційного Суду України, поворот виконання рішення - це повернення сторін виконавчого провадження в первинне становище у зв`язку із скасуванням виконаного рішення суду з метою поновлення їхніх прав.

Крім іншого слід зазначити, що правовий механізм статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору (правова позиція викладена Верховним судом у постановах по справі № 910/4749/16 від 13.06.2018, № 904/5731/16 від 12.06.2018).

Натомість, судом встановлено, що на час розгляду даної справи правова підстава стягнення з ФОП Стрижак В.В. грошових коштів не відпала, оскільки існує виданий на виконання судового рішення у справі № 910/16684/19 виконавчий документ, який не визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Сам поворот виконання судового рішення в господарському судочинстві врегульований ст. 333 ГПК України.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 333 ГПК України, поворот виконання рішення, постанови: суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він:

1) закриває провадження у справі;

2) залишає позов без розгляду;

3) відмовляє в позові повністю;

4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Також слід зазначити, про необхідність розмежовувати інститут повороту виконання рішення та спосіб судового захисту порушеного права власності, передбачений ст. 1212 ЦК України для повернення безпідставно набутого майна. Зокрема: поворот виконання судового рішення - це інститут процесуального права, а повернення безпідставно набутого майна - це інститут матеріального права.

При застосуванні положень ст. 333 ГПК України щодо повороту виконання та ст. 1212 ЦК України щодо повернення безпідставно набутого майна для захисту прав відповідача, порушених в результаті виконання судового рішення, яке згодом було скасоване, зазначені норми процесуального та матеріального права повинні застосовуватися у взаємозв`язку з тим, щоб уникнути невизначеності та неузгодженості правового регулювання, оскільки дані норми регулюють схожі правовідносини щодо повернення виконаного на підставі скасованого судового рішення.

Відтак, грошові кошти, були отримані ТОВ "Укравтозапчастина" після набрання законної сили судовим рішенням у справі про стягнення грошових коштів і до його скасування в касаційному порядку, тобто на законних підставах, а саме на виконання виданого Господарським судом міста Києва наказу від 05.07.2021№ 910/16684/19, та в порядку виконавчого провадження № 66137919, відкритого 19.07.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Жданович В.М.

За загальним правилом, повернення отриманого позивачем за скасованим судовим актом можливо в порядку повороту виконання судового акта, який, в свою чергу, можливий, якщо виконане судове рішення скасовано повністю або частково і прийняте нове судове рішення про повну або часткову відмову в позові, або позов залишено без розгляду, або провадження у справі закрито.

Отже, отримані ТОВ "Укравтозапчастина" грошові кошти на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, та наказу, виданого на виконання вказаного рішення, не є безпідставно одержаними грошовими коштами, а отримані відповідачем на законних підставах, а тому ст. 1212 ЦК України до спірних правовідносин не може бути застосована.

За таких обставин доводи позивача, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно в розумінні положень статті 1212 ЦК України, визнаються судом безпідставними.

Згідно ч. 3 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим кодексом.

Наведений висновок та системне тлумачення положень Цивільного кодексу України і Господарського процесуального кодексу України не становить втручання у мирне володіння майном особи (можливість домогтися повернення стягнутих за рішенням суду коштів), адже визначено процедуру одержання відповідного стягнення, а інакше тлумачення буде суперечити ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, адже завданням господарського судочинства є, зокрема, вирішення спорів, а не породження нових (в частині порядку виконання повороту рішення).

Отже, з огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивачем так і не було доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, чи на спростування наведених вище висновків, суд, з огляду на наявні у матеріалах справи докази та з урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, вважає заявлені позовні вимоги не доведеними, не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови в позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 8, 42, 43, 132, 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21.11.2022

Суддя Л. Г. Пукшин