ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2022 р. Справа №914/3598/21

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді МАТУЩАКА О.І.

суддів: МАРКА Р.І.

СКРИПЧУК О.С.

за участю секретаря судового засідання Гулик Н.Г.

представники сторін не з`явилися.

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства «Комунальник» Дрогобицької міської ради, м.Дрогобич б/н від 26.07.2022 (вх.ЗАГС №01-05/1849/22 від 28.07.2022)

на рішення Господарського суду Львівської області від 20.06.2022, повне рішення - 24.06.2022 (суддя

Манюк П.Т.)

у справі № 914/3598/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Альфатекс», м.Кременчук

до відповідачів: Комунального підприємства «Комунальник»

Дрогобицької міської ради, м.Дрогобич

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

В листопаді 2021 року ТОВ «Торговий дім «Альфатекс» подало позов до Господарського суду Львівської області про стягнення з Дочірнього підприємства «Комунальник» КП «Комбінат міського господарства», правонаступником якого є КП «Комунальник» Дрогобицької міської ради заборгованості в сумі 2 932 208, 88 грн (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем укладеного між сторонами договору про закупівлю № 230221/01 на поставку сміттєвоза вартістю 2 598 000,00 грн. У зв`язку із частковою оплатою відповідачем авансу за товар в розмірі 100 000, 00 грн, в нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 2 498 000грн. Крім стягнення вказаної суми заборгованості, позивач просив стягнути з відповідача, на підставі ст. 625 ЦК України, 145 685, 27 грн 3 % річних та 288 523, 61 грн інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 20.06.2022 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з КП «Комунальник» Дрогобицької міської ради на користь ТОВ «Торговий дім «Альфатекс» суму в розмірі 3 002 324, 60 грн, з яких: 2 498 000, 00 грн заборгованості; 288 523, 11 грн інфляційних втрат; 144 831, 18 грн 3% річних; 43 970, 31 грн судового збору; 27 000, 00 грн витрат на правову допомогу.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

КП «Комунальник» Дрогобицької міської ради подало апеляційну скаргу на вищевказане рішення суду першої інстанції, в якій просило його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги зазначає, що станом на день подання позовної заяви у позивача відсутні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості в сумі 2 078 400 грн, оскільки встановлений строк на оплату за договором поставки закінчується 24.11.2021, а не 10.11.2021 як зазначено позивачем в таблиці розрахунку. Відтак вважає, що у відповідача відсутній обов`язок щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних на підставі ст.625 ЦК України. Крім того, заперечує розмір стягнутих витрат на надання правничої допомоги в сумі 27000,00 грн, оскільки вважає, що в даному випадку розмір таких витрат не може перевищувати 2500,00 грн.

ТОВ «Торговий дім «Альфатекс» заперечуючи вимоги апеляційної скарги у відзиві на неї зазначає, що 25.05.2021 позивачем на адресу відповідача надіслано претензію з вимогою в строк до 01.07.2021 сплатити поточну заборгованість та увійти до графіку платежів з 01.07.2021, яка залишена останнім без відповіді. Враховуючи те, що відповідачем не надано суду доказів сплати заборгованості за отриманий товар відповідного до умов укладеного договору, вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача основного боргу та інфляційних втрат, а також часткового задоволення позовних вимог про стягнення 3 % річних в результаті проведеного перерахунку відповідно до ст.625 ЦК України. Поряд з цим, вважає необґрунтованими заперечення скаржника щодо стягнутого розміру витрат на надання правничої допомоги в сумі 27000,00 грн, оскільки такі витрати підтверджуються документальними доказами та відповідають вимогам чинного законодавства.

16.11.2022 на електронну адресу суду надійшло клопотання від апелянта про відкладення розгляду справи з покликанням на запровадження в Україні воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, а також неможливість прибути в судове засідання його представника через зайнятість останнього.

Розглянувши подане клопотання, суд апеляційної інстанції зазначає, що з аналізу положень ст. 202 ГПК України вбачається, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи зазначене, а також те, що явка представника апелянта в судове засідання не визнавалася обов`язковою, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні вищевказаного клопотання та про розгляд справи за відсутності представника апелянта за наявними матеріалами справи.

Інших клопотань та заяв, в порядку ст. 207 ГПК України, учасниками у справі заявлено не було.

Представники сторін в судове засідання не з`явилися.

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права місцевим господарським судом, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи та оцінка судом.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 23.02.2021 між ДП «Комунальник» КП «Комбінат міського господарства», правонаступником якого є КП «Комунальник» Дрогобицької міської ради та ТОВ «Торговий дім «Альфатекс» укладено договір про закупівлю №230221/01 .

Відповідно до п.п. 1.1., 1.2 договору, постачальник зобов`язується поставити замовнику товари, зазначені в п. 1.2. договору, а постачальник прийняти і оплатити такі товари. Найменування (номенклатура, асортимент) товару - код національного класифікатора України ДК 021:2015 Єдиний закупівельний словник - 34140000-0 - великовантажні мототранспортні засоби (сміттєвоз). Детальний опис - згідно специфікації (додаток 1 до договору).

Згідно з п. 3.1. договору, загальна вартість договору з ПДВ: 2 598 000,00 грн, у т.ч. ПДВ: 433 000, 00 грн.

Позивач, відповідно до акту приймання-передачі від 24 лютого 2021 року передав, а відповідач прийняв обумовлений договором товар - сміттєвоз із заднім завантаженням АТ-2041 на шасі автомобіля МАЗ-5340С2 на загальну суму 2 598 000,00 грн. Поставка товару підтверджується видатковою накладною від 24.02.2021 № 6 та товарно-транспортною накладною від 24.02.2021 № Р6.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що замовник перераховує постачальнику аванс в розмірі 20 % вартості товару в 5-денний термін з моменту надання постачальником рахунку, шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника.

Згідно з п.4.2. договору, остаточні розрахунки за поставлений товар здійснюються з розтермінуванням платежів рівними частинами, протягом 9 місяців з моменту отримання замовником товару та належно оформлених товаросупровідних документів (накладної, рахунку-фактури тощо.)

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем сплачено частину авансу за товар в розмірі 100 000, 00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 02.03.2021 № 434.

25.05.2021 позивач надіслав на адресу відповідача претензію з вимогою в строк до 01 липня 2021 року перерахувати існуючу заборгованість за товар на поточний рахунок позивача та увійти до графіку платежів з 01.07.2021. Вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Зазначені обставини вірно встановлені судом першої інстанції, підтверджуються матеріалами справи та скаржником в суді апеляційної інстанції не заперечуються.

Відповідно до ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Згідно положень ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком Господарського суду Львівської області, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі 2 498 000, 00 грн.

У відповідності до ст. 193 ГК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно, відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Представник відповідача на адресу господарського суду доказів сплати основного боргу не надав.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіркою правильності нарахування інфляційних втрат та 3 % річних судовою колегіє встановлено, що судом першої інстанції обґрунтовано та вірно задоволені позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 288 523, 61 грн та частково задоволені позовні вимоги про стягнення 3 % річних 144 831, 18 грн на підставі ст.625 ЦК України та відповідно до п.4.2. договору, оскільки відповідно до акту приймання-передачі від 24.02.2021 та товарно-транспортної накладної №Р6 від 24.02.2021 товар був отриманий відповідачем 24.02.2021.

Поряд з цим, доводи скаржника про те, що станом на момент звернення позивача до суду з даним позовом у відповідача не виникло обов`язку щодо оплати за отриманий товар є необґрунтованими, не відповідають умовам укладеного договору та спростовуються документальними доказами у справі, що вірно встановлено місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо стягнутого з відповідача розміру витрат на правову допомогу в сумі 27 000 грн, судова колегія зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що обґрунтовуючи розмір понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі, позивачем додано до матеріалів справи: договір про надання професійної правничої допомоги від 08.11.2021 № 672, розрахунок суми гонорару за договором, акт про надані послуги до договору, платіжне доручення від 08.11.2022 № 1922.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як передбачено ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання наведених вимог суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).

При цьому, виходячи із характеру правовідносин між сторонами у даній справі, предмету спору та встановлених в ході розгляду даної справи обставин, судова колегія вважає необґрунтованими доводи апелянта про те, що розмір витрат позивача на правничу допомогу у даній справі не може перевищувати 2500 грн.

Тому, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення вимоги позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 27 000, 00 грн, оскільки, такі відповідають критеріям реальності, розумності розміру витрат, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), витрачений час та обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (попереднє опрацювання матеріалів, підготовка правової позиції, підготовка позовної заяви підготовка до участі у розгляді справи в суді першої інстанції, участь у судових засіданнях, а також підтверджуються документальними доказами у справі.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, заява №4909/04 від 10 лютого 2010 року).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 20.06.2022 у справі №914/3598/21 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Судові витрати.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється в силу ч. 14 ст. 129 ГПК України. Відтак, сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 11, 13, 74, 129, 269, 270, 275, 276, 281- 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Комунальник» Дрогобицької міської ради залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Господарського суду Львівської області від 20.06.2022 у справі №914/3598/21 без змін.

2.Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Повний текст постанови складено 21.11.2022.

Головуючий (суддя-доповідач) О.І. МАТУЩАК

Судді Р.І. МАРКО

О.С. СКРИПЧУК