ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2022 р. м. Ужгород Справа № 907/315/22

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали справи

за позовом фізичної особи ОСОБА_1 . с. Павлово Мукачівський район

до відповідача фізичної особи ОСОБА_2 , м. Мукачево Закарпатська область

про відшкодування шкоди в розмірі 604 520,17 грн,

Cекретар судового засідання Соханич В.М.

Сторони не викликались

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ.

Позивач, заявив позов до фізичної особи ОСОБА_1 яким просить стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти у розмірі 604 520,17. Позов заявлено з посиланням на статті 514, 1135, 1212 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України.

В ході вирішення питання прийняття заяви до розгляду, оскільки відповідачем є фізична особа, ухвалою суду від 30.05.2022 в порядку ст. 176 ГПК України постановлено звернутися із запитом щодо доступу до персональних даних та вимогою надати інформацію про її місце проживання (перебування).

На виконання вказаної ухвали суду відділ «Центр надання адміністративних послуг» Мукачівської міської ради надіслав довідку від 06.06.2022 № 2054/01-32/6132/42-22, якою повідомив суд про місце реєстрації вказаної фізичної особи-відповідача. Така адреса співпадає з адресою, зазначеною в поданій суду позовній заяві та на яку надіслано позивачем копії позовної заяви з додатками.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 08.06.2022 року відкрито провадження у справі №907/315/22 у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

20.07.2022 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву.

29.08.2022 позивач подав відповідь на відзив.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами дослідження та оцінки доказів, поданих сторонами у спорі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Правова позиція позивача

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що у період з 08 вересня 2017 року по 02 листопада 2017 року із поточного рахунку спільної діяльності ТОВ «Квасок» та ДП «Сонячне Закарпаття» (СД-цех по розливу мінеральної води) на поточний рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 було перераховано грошові кошти в розмірі 604 520,17 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями. Позивач стверджує, що між уповноваженою особою спільної діяльності та відповідачем на момент перерахування коштів не було укладено жодного договору та не існувало інших зобов`язальних відносин, які б зумовлювали здійснення вищенаведених грошових транзакцій.

Заперечення відповідача.

Відповідач проти позову заперечив, про що подав суду письмовий відзив на позовну заяву. В обґрунтування поданого суду відзиву на позов відповідач стверджує, що з позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «Квасок» у господарських відносинах не перебувала, а позов повинен пред`являтися до особи, яка була відповідальна за перерахування коштів. Зазначає про те, що своїм банківським рахунком не користувалася, однак кілька разів була у банківській установі з ОСОБА_3 , який забирав кошти однак їй не було відомо, яка саме сума коштів була отримана. Зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності та просить відмовити у позові у зв`язку із вказаним.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

15.03.2001 між Акціонерним товариством закритого типу Торговий дім Україна Тюмень та Дочірнім підприємством санаторієм Сонячне Закарпаття було укладено договір про спільну діяльність № 2108076/2001-124, за яким його сторони зобов`язалися шляхом об`єднання майна та зусиль, спільно діяти в сфері виробництва, розливу і реалізації мінеральної води, та інших видів діяльності з метою отримання прибутку.

В подальшому, 18.07.2007 року між Позивачем та Акціонерним товариством закритого типу «Торговий дім «Україна Тюмень», Дочірнім підприємством «Санаторій «Сонячне Закарпаття» Закритого акціонерного товариства лікувально оздоровчих закладів профспілок Укрпрофоздоровниця» було укладено договір приєднання до договору про спільну діяльність, згідно із яким АТЗТ Торговий дім Україна Тюмень відмовляється від проведення спільної діяльності по договору про спільну діяльність від 15.03.2001. Частка сторони Товариства з обмеженою «Квасок» визначається та узаконюється відповідно до розміру грошового та майнового внеску у спільну діяльність АТЗТ Торговий дім Україна-Тюмень. Таким чином, 18.07.2007 відбулася заміна учасника спільної діяльності АТЗТ «Торговий дім «Україна-Тюмень» на нового учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Квасок».

30.09.2008 між АКІБ «УкрСибБанк» та Спільною діяльністю Акціонерного товариства закритого типу Торговий дім Україна Тюмень (в подальшому змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Квасок») та Дочірнього підприємства «Санаторію «Сонячне Закарпаття» було укладено договір № 2000894 банківського рахунку, за яким саме для ведення спільної діяльності банком було відкрито рахунок № НОМЕР_1 .

29 січня 2018 р. фізична-особа підприємець ОСОБА_2 припинила здійснення господарської діяльності як підприємець з приводу чого були внесенні відповідні відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Після закінчення дії строку Договору про спільну діяльність Товариством з обмеженою відповідальністю «Квасок» як учасником спільної діяльності було прийнято ряд майнових прав Спільної діяльності, в тому числі і дебіторську заборгованість відповідача.

Додатковими угодами до вищезазначеного договору про спільну діяльність від 15 березня 2010 року та від 14 березня 2019 року було продовжено строк його дії до 01 травня 2019 року.

Відповідно до протоколу засідання комітету спільної діяльності №1/2020 та акту прийому-передачі майнових прав від 28 лютого 2020 року після закінчення строку Договору про спільну діяльність ТОВ «КВАСОК» було прийнято ряд майнових прав Спільної діяльності.

26 червня 2020 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Квасок» було укладено Договір купівлі-продажу права вимоги, за яким до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги до ОСОБА_2 щодо виконання зобов`язання із повернення безпідставно отриманих коштів у розмірі 604 520,17 грн.

Повідомленнями від 22 червня 2020 року та від 26 червня 2020 року позивачем і ТОВ «Квасок» було повідомлено ОСОБА_2 про перехід права вимоги щодо виконання зобов`язання із повернення безпідставно отриманих коштів у розмірі 604 520,17 грн. до нового кредитора - ОСОБА_1 та були надані відповідні докази переходу права вимоги у зобов`язанні до нового кредитора.

У зв`язку із вказаним позивач обґрунтовує право вимоги до ОСОБА_2 щодо повернення безпідставно набутих коштів у загальному розмірі 604 520,17 грн з приводу чого останній звернувся до Господарського суду Закарпатської області з даним позовом.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ.

У відповідності до ст. 1130 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Згідно ст. 1131 Цивільного кодексу України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

У відповідності до приписів ст. 1132 Цивільного кодексу України за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов`язання об`єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.

З врахуванням змісту та умов договору простого товариства, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Квасок» та Дочірнім підприємством «Санаторієм «Сонячне Закарпаття» здійснювалась спільна діяльність у формі простого товариства.

Згідно ч. 1 ст. 1135 Цивільного кодексу України під час ведення спільних справ кожний учасник має право діяти від імені всіх учасників, якщо договором простого товариства не встановлено, що ведення справ здійснюється окремими учасниками або спільно всіма учасниками договору простого товариства.

Умовами розділу 6 Договору про спільну діяльність визначено порядок ведення спільних справ учасниками простого товариства. На підставі цих умов договору діє директор спільної діяльності. Згідно п. 8.1 Договору про спільну діяльність реалізація продукції, виготовленої в рамках спільної діяльності за даним договором, здійснюється виключно стороною 1, тобто Товариством з обмеженою відповідальністю «Квасок», в порядку визначеному комітетом спільної діяльності.

При цьому суд враховує, що 30.09.2008 між АКІБ «УкрСибБанк» та Спільною діяльністю Акціонерного товариства закритого типу Торговий дім Україна Тюмень (в подальшому змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Квасок») та Дочірнього підприємства «Санаторію «Сонячне Закарпаття» було укладено договір № 2000894 банківського рахунку, за яким саме для ведення спільної діяльності банком було відкрито рахунок № НОМЕР_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 08 вересня 2017 року по 02 листопада 2017 року з поточного рахунку спільної діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю Квасок та Дочірнього підприємства «Санаторій «Сонячне Закарпаття» на підставі платіжних доручень № 1074 від 08 вересня 2017 р., № 1094 від 15 вересня 2017 р., № 1095 від 15 вересня 2017 р., № 1120 від 06 жовтня 2017 р., № 1121 від 06 жовтня 2017 р., № 1122 від 06 жовтня 2017 р., № 1123 від 06 жовтня 2017 р., № 1127 від 12 жовтня 2017 р., № 1128 від 12 жовтня 2017 р., № 1129 від 13 жовтня 2017 р., № 1130 від 17 жовтня 2017 р., № 1135 від 19 жовтня 2017 р., № 1136 від 19 жовтня 2017 р., № 1141 від 23 жовтня 2017 р., № 1142 від 23 жовтня 2017 р., № 1146 від 24 жовтня 2017 р., № 1147 від 24 жовтня 2017 р., № 1151 від 26 жовтня 2017 р., № 1150 від 26 жовтня 2017 р., № 1152 від 26 жовтня 2017 р., № 1153 від 27 жовтня 2017 р., № 1175 від 02 листопада 2017 р. із рахунку № НОМЕР_1 (відкритого для розрахунків за договором про спільну діяльність) перераховано на рахунок ФОП ОСОБА_2 грошові кошти у загальній сумі 604 520,17 гривень. Призначенням платежів у платіжних дорученнях зазначається або надання послуг відповідно до рахунків або оплата товару (плівка, етикетки, піддони, картон) згідно рахунків або відповідний договір.

Платником за вказаними платіжними дорученнями вказана спільна діяльність, а саме СД-цех по розливу мінеральної води, а отримувачем ФОП ОСОБА_2 .

За твердженням позивача, не спростованим відповідачем, між спільною діяльністю Товариством з обмеженою відповідальністю «Квасок» та Дочірнім підприємством «Санаторій «Сонячне Закарпаття» та відповідачем у справі, були відсутні будь які господарські договірні відносини та зобов`язання, на підставі яких могла б бути здійснена оплата на підставі вищезазначених платіжних доручень. Господарських договорів між зазначеними особами не укладалось.

Надіслана Товариством з обмеженою відповідальністю «Квасок» як учасником Спільної діяльності на адресу відповідача претензія б/н від 13.03.2018 року з вимогою повернути помилково перераховані кошти в загальній сумі 604 520,17 гривень, останнім залишена без відповіді і задоволення.

Згідно п. 30.1. ст. 30 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Позивач посилається на те, що грошові кошти на рахунок відповідача були перераховані уповноваженими особами спільної діяльності помилково.

На підставі п. 1.24. ст.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" помилковий переказ це рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

За змістом пункту 1.4. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного Банку України від 21.01.2004 року № 22, помилковим списанням/зарахуванням коштів є списання/зарахування коштів, унаслідок якого з вини банку або клієнта відбувається їх списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача. Неналежним отримувачем є особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі; неналежний платник - особа, з рахунку якої помилково або неправомірно переказана сума коштів.

Відповідно до п. 3.8. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу".

В якості призначення платежу, виходячи з долучених до матеріалів справи платіжних доручень, вказано за послуги (чи відповідний товар), проте, як зазначив позивач, між спільною діяльністю Товариство з обмеженою відповідальністю «Квасок» та Дочірнім підприємством «Санаторій «Сонячне Закарпаття» та відповідачем у справі були відсутні будь які договірні відносини та зобов`язання.

Враховуючи статус сторін, характер правовідносин між ними, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України.

Згідно ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст. ст. 173 175 Господарського кодексу України. В свою чергу, договір, як підстава для виникнення кореспондуючих прав та обов`язків його сторін, може бути кваліфікований як такий за умов його укладання у розумінні ст. 638 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст.180 Господарського кодексу України досягнення у встановленій формі згоди щодо всіх істотних умов.

Однак між спільною діяльністю та відповідачем були відсутні договірні відносини щодо спірної суми, жодний договір між ними не укладався.

За таких обставин суд дійшов висновку, щодо відсутності як юридичного факту договірних відносин між спільною діяльністю та відповідачем щодо спірної суми, а також між позивачем та відповідачем.

Інших доказів, які б в установленому порядку спростовували викладені позивачем обставини відповідачем не представлено та судом не встановлено.

В силу ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

При цьому термін "майно" у контексті частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України містить у собі не тільки майно в розумінні ст. 190 Цивільного кодексу України, але і гроші (грошові кошти).

Отже, підставою для виникнення зобов`язання за вищенаведеною нормою права є сукупність наступних умов: набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав, встановлених законом або договором.

Положення цієї статті застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

У відповідності до пункту 2.35. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку.

Судом встановлено, що грошові кошти перераховувалися із рахунку спільної діяльності помилково, без правової підстави, у зв`язку з чим відповідач є неналежним отримувачем цих коштів.

Після закінчення строку дії Договору про спільну діяльність відповідно до протоколу засідання комітету спільної діяльності №1/2020 Товариству з обмеженою відповідальністю «Квасок» було передано ряд майнових прав Спільної діяльності згідно акту прийому-передачі майнових прав від 28 лютого 2020 року, в тому числі і дебіторську заборгованість ОСОБА_2 в розмірі 604 520,17 гривень, що випливає з протоколу засідання комітету спільної діяльності №1/2020 та Акту прийому-передачі майнових прав від 28 лютого 2020 року.

26 червня 2020 року між ОСОБА_1 , позивачем у даній справі, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Квасок» було укладено Договір купівлі-продажу права вимоги, за яким до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги до ОСОБА_2 щодо виконання зобов`язання із повернення безпідставно отриманих коштів у розмірі 604 520,17 гривень.

За змістом п. 1.3 договору право вимоги, що передається за Договором купівлі-продажу права вимоги від 26 червня 2020 року у зв`язку з припинення договору про спільну діяльність належали безпосередньо Товариству з обмеженою відповідальністю «Квасок» на підставі Акту прийому-передачі майнових прав від 28 лютого 2020 року.

У відповідності до п. 2.1. Договору купівлі-продажу права вимоги від 26 червня 2020 року, підписанням цього Договору Сторони підтверджують передачу Первісним кредитором Новому кредитору права вимоги обумовленого ним та всіх оригіналів документів, що засвідчують право вимоги, у тому числі передбачених у п. 1.2 та 1.3 цього Договору, а також інформацію, яка є важливою для його здійснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою зокрема внаслідок правонаступництва.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. 1, 2 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ч. 2 ст. 517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Повідомленнями від 22 червня 2020 року та від 26 червня 2020 року позивачем і Товариством з обмеженою відповідальністю «Квасок» було здійснено повідомлення відповідача про перехід права вимоги щодо виконання зобов`язання із повернення безпідставно отриманих коштів у розмірі 604 520,17 гривень до нового кредитора - ОСОБА_1 та були надані відповідні докази переходу права вимоги у зобов`язанні до нового кредитора.

З огляду на вказане суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що право вимоги до відповідача безпідставно отриманих коштів у розмірі 604 520,17 гривень належить позивачу як кредитору Відповідача.

При визначенні підвідомчості даного спору суд виходить з наступного.

Статтею 20 ГПК України, визначено перелік справ, що відносяться до юрисдикції господарських судів. Зокрема це справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених, для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (п. 1 ч. 1 ст. 20 ПІК України); інші справи у спорах між суб`єктами господарювання (п. 15 ч. 1 ст. 20 ГПК України).

Суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці (ч. 2 ст. 55 ГК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги ґрунтуються на тому, що у період з 08 вересня 2017 року по 02 листопада 2017 року із поточного рахунку спільної діяльності ТОВ «Квасок» та ДП «Сонячне Закарпаття» (СД-цех по розливу мінеральної води) на поточний рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 було перераховано грошові кошти в розмірі 604 520,17 грн, але при цьому, між уповноваженою особою спільної діяльності та ОСОБА_2 на момент перерахування коштів не було укладено жодного договору та не існувало інших зобов`язальних відносин. Також уповноважена особа спільної діяльності не отримувала від відповідача жодних товарів, робіт чи послуг, які б могли обумовлювати перерахування коштів в рахунок їх оплати.

Перерахування (сплата, переказ) грошових коштів одним суб`єктом господарювання іншому є господарською операцією, оскільки тягне зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі відповідних суб`єктів (ст. 173 ГК України, ст. ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. 1 п. 1.24. ст. ст. 16, 17, 21, 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»). За таких обставин суд констатує, що дана справа належить до юрисдикції господарського суду.

При цьому суд враховує доводи позивача про те, що факт набуття позивачем права вимоги до відповідача за цивільно-правовим договором, а не господарським, на належність даного спору до юрисдикції господарського суду не впливає, оскільки даний спір із самого початку виник між суб`єктами господарювання і позовна вимога про повернення безпідставно отриманих коштів, а саме перерахованих грошових коштів одним суб`єктом господарювання іншому, виникла у зв`язку із здійсненням господарської діяльності.

При цьому суд враховує ту обставину, що Закарпатським апеляційним судом у постанові від 16.03.2022 у справі № 303/4120/18 за позовом ОСОБА_1 (із урахуванням заяви про заміну позивача) до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів залишено без змін ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.02.2021, якою закрито провадження у даній справі у зв`язку неналежністю вказаної справи до предметної юрисдикції загального суду.

Щодо застосування позовної давності.

Відповідно до ст. 256-257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ч. 1, 5 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Крім того, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Згідно ст. 262 Цивільного кодексу України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

За змістом ст. 267 Цивільного кодексу України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Враховуючи, що суд дійшов висновків про обґрунтованість позовних вимог, то у разі заявлення відповідачем про застосування спливу позовної давності підлягає дослідженню можливість застосування у даній справі спливу позовної давності.

Відповідачем у відзиві зазначено прохання про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з порушенням строків позовної давності. Суд таке формулювання розцінює як клопотання про застосування у даній справі спливу позовної давності.

Спірні правовідносини у даній справі виникли, починаючи з 08 вересня 2017 року, коли було здійснено перший безпідставний платіж з рахунку спільної діяльності ТОВ «Квасок» та ДП «Сонячне Закарпаття» (СД-цех по розливу мінеральної води) на поточний рахунок відповідача. Останнім безпідставним платежем був платіж, здійснений 02 листопада 2017 року. Тому строк звернення до суду у межах трьох років остаточно закінчився за платіжними дорученнями, що зазначені у позові 02 листопада 2020 р.

Позов у даній справі було подано 27 травня 2022 року, тобто із пропущенням 3 річного строку, встановленого законом.

Однак, Позивачем у відповіді на відзив обґрунтовується поважність причин пропущення позовної давності. Зокрема, позивачем зазначено, що ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської від 22 лютого 2021 р., яка залишена без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 16 березня 2022 р. по справі № 303/4120/18 закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 (з урахуванням заяви про заміну позивача) до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів з підстави неналежності такої справи до предметної юрисдикції загального суду.

З вказаного вбачається, що на розгляді у судах перебувала аналогічна справа, що розглядається даним судом, однак провадження у ній було закрито у зв`язку із непідвідомчістю спору загальному судові. Позов у такій справі було подано ще у 2018 році Товариством з обмеженою відповідальністю «Квасок» та під час її розгляду було замінено сторону позивача у порядку процесуального правонаступництва на ОСОБА_1 , а провадження закрито 16 березня 2022 року. Тобто позов у даній справі було подано протягом 2 місяців та 11 днів після закриття провадження у справі № 303/4120/18.

За змістом ст. 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу.

Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог.

До висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.

При цьому, очевидно, що перебування справи у провадженні судових органів, вчинення в ній передбачених законом дій на думку добросовісного розсудливого спостерігача виключає необхідність вчинення процесуальних дій спрямованих на припинення цього процесу, а саме подачі заяв про закриття провадження у справі, подачі позовів в порядку іншого судочинства тощо.

За таких обставин є неправильним та несправедливим покладення виключно на позивача відповідальності за помилку у визначенні підвідомчості відповідної справи і позбавлення його права на захист у спірних правовідносинах.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15.05.2020 по справі № 922/1467/19.

Крім цього у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 904/3405/19 (провадження № 12-50гс20), було вирішено не відступати від вказаного висновку по справі № 922/1467/19.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст. 13 ЄКПЛ.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Іліан проти Туреччини», зазначено правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Практика ЄСПЛ при застосуванні положень пункту 1 статті 6 ЄКПЛ, який гарантує кожному право на звернення до суду, наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, позаяк доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ «Жоффр де ля Прадель проти Франції») від 16.12.1992).

З огляду на викладене, з метою недопущення порушення права особи на доступ до правосуддя, визначених ст. 6 ЄКПЛ та застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, а також принципи справедливості, добросовісності і розумності, виходячи з фактичних обставин справи, суд вважає за необхідне визнати поважними причини пропущення позивачем позовної давності та поновлення строку позовної давності.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, наведених позивачем в обґрунтування позовних вимог суду не надав. З огляду на вказане суд вважає обґрунтованими позовні вимоги у даній справі. У зв`язку із цим суд вважає за необхідним захистити порушене право позивача та задовольняє позов у повному обсязі.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у розмірі 9 067,80 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 86, 129, 136, 137, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , код ІПН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 ) суму 604 520,17 грн (шістсот чотири тисячі п`ятсот двадцять гривень 17 коп.), а також суму 9 067,80 грн (дев`ять тисяч шістдесят сім гривень 80 коп.) на відшкодування витрат по оплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 15.11.2022

Суддя Л.В. Андрейчук