ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.09.2022 Справа № 917/201/21
про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним договору оренди землі та зобов`язання повернути земельну ділянку
Суддя Солодюк О.В.
Секретар судового засідання Олійник Н. І.
Представники сторін згідно протоколу судового засідання

Ухвалою суду від 18.02.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 18.03.2021р. на 09-50 год.
Вирішення питання про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою та передачу земельної ділянки із земель державної власності, розташованої за межами населеного пункту у користування для рибогосподарських потреб, віднесено до виключної компетенції обласної державної адміністрації.
Прокурор зазначає, що ведення водного господарства - лише один з видів цільового призначення земель водного фонду, а тому передача земельних ділянок водного фонду для ведення водного господарства обмежується підрозділами 10.01-10.12 Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548. У свою чергу, виділення та передача земельної ділянки для рибогосподарських потреб (підрозділ 10.07) не є веденням водного господарства, а відтак Кременчуцька районна державна адміністрація не була вправі розпоряджатися спірною земельною ділянкою, оскільки уповноваженим органом щодо передачі такої земельної ділянки являлася Полтавська обласна державна адміністрація.
Як зазначає прокуратура, поняття водне господарство та рибницьке господарство не є тотожними, що свідчить про те, що на час прийняття оскаржуваного розпорядження та укладання договору оренди землі у Кременчуцької районної державної адміністрації були відсутні повноваження для передачі земельної ділянки в оренду для рибогосподарських потреб.
Кременчуцька районна державна адміністрація Полтавської області всупереч вимогам закону і з перевищенням наданих законом повноважень, розпорядилась земельною ділянкою, що знаходиться за межами населених пунктів, а тому розпорядження № 657 від 21.08.2010, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ПрАТ «Дніпровська хвиля» та надання земельної ділянки відповідачу в довгострокову оренду терміном на 25 років для ставкового господарства по вирощуванню товарної риби і риборозплідника загальною площею 343,18 га є протиправним та підлягає скасуванню.
Незаконне утримання та використання ПрАТ «Дніпровська хвиля» спірної земельної ділянки порушує встановлений законодавством порядок набуття прав на землю та порядок використання водних об`єктів, та відповідно майнові інтереси держави щодо володіння та розпорядження такими об`єктами.
Посилаючись на постанову Верховного Суду України у справі №6-2510цс 15 від 16.12.2015р., прокурор зазначає, що правовідносини, що пов`язані з позбавленням держави правомочностей володільця, а, як наслідок, і права розпорядника землі, становлять «суспільний», «публічний» інтерес.
Оскаржуваним розпорядженням щодо передачі у користування ПрАТ «Дніпровська Хвиля» земельної ділянки порушено інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів.
Також, як зазначає прокурор, у даному випадку наявні інші суттєві порушення інтересів держави, оскільки через непроведення нормативної грошової оцінки землі, яка передавалася в оренду за спірним договором, істотно занижується орендна плата за використання землі, що призводить до ненадходження значних коштів до бюджету.
Відповідно до п. 4 спірного Договору слідує, що нормативна грошова оцінка наданої в оренду для ПрАТ «Дніпровська хвиля» земельної ділянки загальною площею 343,18 га не проводилась, що також підтверджується листом міськрайонного управління у Кременчуцькому районі та м. Кременчуці, Горішніх Плавнях ГУ Держтеокадастру у Полтавській області №893/122-20 від 09.12.2020.
Отже, як зазначає прокурор, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності, а договір у цій частині суперечить приписам чинного законодавства.
Таким чином, як зазначає прокурор, за умов визначення орендної плати у договорі оренди земельної ділянки без проведення нормативної грошової оцінки даний договір підлягає визнанню недійсним.
Питання про скасування розпорядження № 511 від 08.07.2010 Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку приватного акціонерного товариства «Дніпровська хвиля» на території Келебердянської сільської ради» в позові не ставиться.
У даному випадку спірна земельна ділянка передана у користування розпорядженням Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області № 657 від 21.08.2010, яким затверджено технічну документацію із землеустрою та надано земельну ділянку ПрАТ «Дніпровська хвиля» в довгострокову оренду терміном на 25 років для ставкового господарства по вирощуванню товарної риби і риборозплідника загальною площею 343,18 га за межами населених пунктів Келебердянської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області.
Саме з цих підстав прокурором в позові поставлено вимоги про скасування розпорядження, яким земельна ділянка передана в оренду та відповідних правовстановлюючих документів.
Стосовно представництва інтересів держави, прокуратура зазначає, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» і, якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.
Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необгрунтованим.
Прокуратура зазначає, що водні об`єкти та землі водного фонду є національним багатством держави і за своїм призначенням є джерелом для задоволення потреб суспільства в водних ресурсах.
Відсутність нормативної грошової оцінки землі, яка передавалася в оренду ПрАТ «Дніпровська хвиля» за договором оренди від 14.10.2010, що призводить до ненадходження коштів до бюджету, порушення законодавства, що призвело до неправомірного обігу майнових прав на земельну ділянку, вказує на неефективне, неекономічне, нераціональне використання не лише земель водного фонду, а й водних об`єктів, розташованими на цих землях.
Більше того, як зазначає прокурор, наведені обставини створюють додаткові ризики щодо використання ПрАТ «Дніпровська хвиля» водних об`єктів (ставків) із порушенням обов`язкових екологічних вимог щодо охорони водних ресурсів та об`єктів тваринництва.
Посилаючись на ч. 4 ст. 51 Водного кодексу України, ст. 17,116,122 Земельного кодексу України, прокурор зазначає, що у даному випадку органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, виступає Полтавська обласна державна адміністрація, оскільки надання земель державної власності та водних об`єктів для рибогосподарських потреб не охоплюється поняттям ведення водного господарства та не належить до повноважень районних державних адміністрацій.
Таким чином, повноваження власника від імені держави щодо спірної земельної ділянки водного фонду, яка надавалась для рибогосподарських потреб, виконує Полтавська обласна державна адміністрація.
Інтереси держави у сфері правовідносин, пов`язаних із раціональним та ефективним використанням водних об`єктів, полягають у забезпеченні правомірного обігу майнових прав на ці об`єкти, додержання законодавчого порядку їх використання, а також у визнанні та захисті законних форм їх використання, отримання державою коштів за таке користування.
Прокурор зазначає, що порушення встановленого законом порядку володіння, користування і розпорядження водними об`єктами спричиняють шкоду державі і є підставою для вжиття уповноваженими органами заходів, в тому числі шляхом звернення з позовною заявою до суду в інтересах держави про скасування розпорядження, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки водного фонду та повернення її у розпорядження обласної державної адміністрації.
Вищевказане, як зазначає прокурор, суперечить державній політиці у сфері земельних відносин та відповідно до ст. 131-1 Конституції України, ст. 53 Господарського процесуального кодексу України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є виключнимим підставами для здійснення органами прокуратури захисту інтересів держави в суді.
За таких обставин, звернення прокурора з вимогою про повернення земельної ділянки із користування ПрАТ «Дніпровська хвиля» у цій справі є задоволення суспільної потреби у відновленні законності під час вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - повернення земельної ділянки водного фонду у державну власність, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу, водних ресурсів - національного багатства України. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині відновлення становища, яке існувало до порушення права користування Українського народу на землі водного фонду, захист такого права шляхом повернення у користування держави земель водного фонду, яка позбавлена такого користування поза її волі.
Прокуратура зазначає, що у позові не ставиться питання про поновлення строків позовної давності з огляду на те, що порушення ПрАТ «Дніпровська хвиля» речових прав позивача на спірну земельну ділянку, є таким, що триває у часі, та має розглядатися як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави. У такому разі позовні вимоги про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним договору оренди землі та зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду. Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, вимагаючи повернути таку ділянку, враховуючи, що спірна земельна ділянка вибула із володіння держави поза волею належного розпорядника землі.
Позивач - Полтавська обласна державна адміністрація є розпорядником спірної земельної ділянки водного фонду, а відповідач - ПрАТ «Дніпровська хвиля» по теперішній час використовує земельну ділянку водного фонду з порушенням вимог земельного та водного законодавства, чим перешкоджає позивачу розпоряджатися та використовувати її за належністю.
Позивач за негаторним позовом має право вимагати усунути наявні перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від учинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Цей спосіб захисту спрямовано на усунення порушень прав власника, не пов`язаних із позбавленням його володіння майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-й ).
Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 Земельного кодексу України).
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 Цивільного кодексу України).
Отже, як зазначає прокурор, зайняття спірної земельної ділянки з порушенням положень Земельного та Водного кодексів України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовні вимоги про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним договору оренди землі та зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки. Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку.
Таким чином, прокурор дійшов висновку, що положення чинного законодавства щодо строків позовної давності у спірних правовідносинах не підлягають застосуванню.
Ухвалою суду від 18.03.2021р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, відкладено розгляд справи на 13.04.2021р. на 09-50 год.
У відзиві на позовну заяву (вх. № 3385 від 29.03.2021р.) відповідач 2 зазначає, що позовні вимоги Кременчуцької місцевої прокуратури не обгрунтовані, не відповідають обставинам правовідносин, порушують законні права та інтереси добросовісного користувача ПрАТ «Дніпровська хвиля», який повністю дотримався норм чинного законодавства при укладені Договору оренди земельної ділянки 14.10.2010 та отримав земельну ділянку в користування при безпосередній участі контролюючого на час укладення Договору органу - Держкомзему в Кременчуцькому районі.
Відповідач 2 також зазначає, що позовна заява подана позивачем з порушенням вимог ч.3 ст. 131-1 Конституції України, ст. 53 ГПК України та ст. 23 ЗУ Про прокуратуру.
Позовна заява подана заступником Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області Кучер І. Відповідно до реквізитів позивача, ним зазначено ЄРДПОУ юридичної особи 02910060. Під зазначеним кодом відповідно даних Державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців, громадських формувань, зазначений код ЄРДПОУ належить Полтавській обласній прокуратурі. Відповідно даних Державного реєстру, підписантами документів від імені Полтавської обласної прокуратури є Столітній Антон Володимирович - керівник Столітній Антон Володимирович (Повноваження: Вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори тощо; Подавати документи для державної реєстрації від імені юридичної особи) - представник Плескач Олег Юрійович (Повноваження: Вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори тощо; Подавати документи для державної реєстрації від імені юридичної особи).
Таким чином, як зазначає відповідач 2, позовна заява підписана не уповноваженою на підписання документів від імені юридичної особи особою.
Відповідач 2 зазначає, що з 15.03.2021 відповідно наказу Генерального прокурора № 39 від 17.02.2021, № 40 від 17.02.2021 в Україні утворено нові окружні прокуратури. З 15.03.2021 розпочала діяльність Кременчуцька окружна прокуратура, яка відповідно положень наказу №39 та №40 не є правоприємником ліквідованих місцевих прокуратур. Кременчуцька місцева прокуратура з 15.03.2021 припинила свою діяльність.
Окрім викладеного, Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Позивач звертаючись в інтересах відповідного державного органу зобов`язаний довести належними засобами, що має право на подання позовної заяви, а орган виконавчої влади не здійснює або не належно здійснює захист інтересів держави. Прокурор, звертаючись до суду з позовом зобов`язаний довести бездіяльність компетентного органу.
Компетентним органом, який мав би у даному випадку здійснювати захист порушених, на думку прокурора, інтересів держави є Полтавська обласна державна адміністрація.
Структурними підрозділом Полтавської обласної державної адміністрації є Юридичний Департамент Полтавської обласної державної адміністрації та Департамент агропромислового розвитку Полтавської обласної державної адміністрації, що повністю функціонують та виконують покладені обов`язки.
Позивач безпідставно визначив, що Полтавська ОДА, як суб`єкт владних повноважень, не здійснює захист інтересів держави, прокурор звертаючись з позовною заявою зобов`язаний довести причини, які перешкоджають захисту інтересів належним органом державної влади, навести підстави для звернення прокурора до суду.
Крім цього, із змісту листування Кременчуцької місцевої прокуратури та Полтавської ОДА, яке велось з 18 вересня 2020 року по 08 лютого 2021 року, позивач листами повідомляв про виявлене на його суб`єктивну думку порушення інтересів держави та про намір звернутися до суду.
На такі повідомлення Полтавська ОДА (за підписом заступника голови Полтавської ОДА Грекова Є.А., до функціональних обов`язків якого входить координація та контроль за діяльністю Юридичного департаменту Полтавської ОДА) неодноразово повідомляла Кременчуцьку місцеву Прокуратуру про необхідність направлення до Полтавської ОДА документів, які на думку Кременчуцької місцевої прокуратури, містять не відповідність нормам закону та про потребу вивчення Полтавською ОДА документів господарсько-правових відносин.
В період з 18.09.2020 по 08.02.2021 року Кременчуцька місцева прокуратура не направила до Полтавської ОДА документів, які б підтверджували обставини, викладені у надісланих повідомленнях.
Зазначене вказує, як зазначає відповідач 2, що листи Кременчуцької місцевої прокуратури є формальністю та направлені до Полтавської ОДА для штучного створення підстав звернення Кременчуцької місцевої прокуратури із позовною заявою.
Позбавивши Полтавську ОДА можливості об`єктивно дослідити обставини правовідносин, Кременчуцька місцева прокуратура звертається до суду в інтересах державного органу виконавчої влади, якому не надала необхідний пакет документів для вивчення та дослідження обставин укладання договору та самостійного визначення наявності чи відсутності порушень.
Кременчуцька місцева прокуратура не надала доказів не здійснення або не належного здійснення Полтавською обласною державною адміністрацією захисту прав та інтересів держави.
Враховуючи вещевикладене, як зазначає відповідач 2, у позивача відсутні право та підстави звернення до суду із позовною заявою.
Полтавською ОДА досліджувалося питання щодо правомірності та відповідності нормам земельного та водного законодавства розпорядження Кременчуцької РДА Полтавської області № 657 від 21.08.2010 року та правомірність укладення Договору оренди землі. Визнано такі дії правомірними, включено об`єкти водного господарства ПрАТ «Дніпровська хвиля» до переліку об`єктів, паспортизація яких буде проведена за рахунок фонду охорони навколишнього природного середовища.
ПрАТ «Дніпровська хвиля» подала до Полтавської обласної державної адміністрації необхідний пакет документів на право користування земельною ділянкою та водними об`єктами.
На даний час Полтавською обласною державною адміністрацією в особі Департаменту агропромислового розвитку повідомлено ПрАТ «Дніпровська хвиля» про виготовлення паспортів водних об`єктів та запланованої до кінця березня 2021 року передачі виготовлених паспортів ПрАТ.
Відповідач 2 вважає, що у даних правовідносинах має бути застосовано норми пункту 2 частини 1 статті 226 ГПК України, ст. 174 ГПК України - позовна заява Кременчуцької місцевої прокуратури залишена без розгляду.
Відповідач 2 також зазначає, що законодавством закріплено презумпцію законності в діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а кожен, хто вступає з ними у правові відносини, вправі розраховувати на законність рішень та дій таких органів. Таке "належне урядування" пов`язане з реалізацією принципу юридичної визначеності, що у свою чергу є складовим принципу верховенства права.
Посилаючись на статтю 2 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" (в редакції від 08.12.2009 року, чинній на дату виникнення правовідносин 14.10.2010), відповідач 2 зазначає, що Відділ Держкомзему у Кременчуцькому районі Полтавської області станом на дату укладення Договору оренди - 14.10.2010 року є офіційним державним органом виконавчої влади, уповноважений на здійснення державного контролю за використанням земель та дотримання земельного законодавства при укладанні спірного Договору - цивільно-правових угод користування земельними ділянками, погодив технічну документацію, приймав участь у передачі земельної ділянки орендареві та зареєстрував право користування за ПрАТ «Дніпровська хвиля».
Таким чином, як зазначає відповідач 2, передача ПрАТ «Дніпровська хвиля» в оренду земельної ділянки відбувалося під повним контролем офіційного Державного контролюючого органу Держкомзему в Кременчуцькому районі та за безпосередньої участі контролюючого органу в процесі прийняття рішення та оформлення Відповідачами господарсько - правових документів, що підтверджується письмовими доказами - Актом прийому-передачі земельної ділянки від 14.10.2010, Актом визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 12.07.2010, Актом прийомки - передачі межових знаків на зберігання від 12.07.2010.
У державного органу уповноваженого на здійснення державного контролю за використанням та охороною земель відсутні зауваження та претензії з процесу укладення Договору оренди до Кременчуцької РДА та ПрАТ «Дніпровська хвиля». Таким чином, Кременчуцька РДА діяла в межах наданих ст.122,124 Земельного кодексу України повноважень.
Юридична особа ПрАТ «Дніпровська хвиля», вчинила усі дії, які від неї вимагалися у межах процедур, встановлених законодавством України, правомірно набула право користування орендованим майном, не може нести негативних наслідків у зв`язку з допущеними помилками чи з порушенням процедури прийняття рішення органами влади чи місцевого самоврядування, які, презюмується, діють у межах правового поля.
Відповідач 2 також зазначає, що процес укладання Договору оренди землі між Кременчуцькою РДА та ПрАТ «Дніпровська хвиля» відбувалося під контролем та безпосередньої участі Держкомзему в Кременчуцькому районі, визначення розміру орендної плати відбувалось під контролем державного контролюючого органу. Таким чином, на час укладення Договору дотримано норм законодавства з визначення розміру орендної плати, за відсутності нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, не проведеної Державними органами.
В даний час проведення нормативно-грошової оцінки в Україні та виконання вимог Закону України «Про оцінку землі» покладено на відповідні органи державної виконавчої влади за рахунок бюджетного фінансування,
Відповідно до п. 4 спірного Договору слідує, що нормативна грошова оцінка наданої в оренду для ПрАТ «Дніпровська хвиля» земельної ділянки загальною площею 343,18 га уповноважені державні органи не провели, вимоги Постанови КМУ №105 від 07.02.2018, якою затверджено Порядок проведення загальнонаціональної (всеукраїнської) нормативно-грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення, не виконали, що підтверджується листом міськрайонного управління у Кременчуцькому районі та м. Кременчуці, Горішніх Плавнях ГУ Держгеокадастру у Полтавській області №893/122-20 від 09.12.2020.
Держава, не виконавши взяті зобов`язання з визначення нормативно-грошової оцінки сільськогосподарських земель, не має права посилатися на такі обставини, як на підставу визнання Договору недійсним.
Концепція розвитку водного господарства України, затверджена постановою Верховної Ради України №1390-ХІУ від 14.01.2000р., а яку посилається позивач, у розумінні ст.11 ГПК України не є нормативно-правовим актом, що встановлює, змінює правовідносини. Зазначений акт є оприлюдненим планом дій держави, який визначає тільки напрямки діяльності в майбутньому та вимагає прийняття відповідних нормативно-правових актів.
Відповідач 2 також зазначає, що поняття «водне господарство» Законами та нормативно-правовими актами в Україні не визначено. Водне господарство має широкий зміст та діапазон застосування, в тому числі і включає в себе господарську та сільськогосподарську діяльність із використанням штучних водойм з вирощування риби, використання засобів інфраструктури штучного водойма, утримання риборозплідника для відновлення природних запасів, догляду за водними об`єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами, а також ведення аквакультури тощо.
Посилаючись на статтю 1 Закону України «Про аквакультуру» від 18.09.2012, відповідач 2 зазначає, що ним законом після підписання Договору оренди, було впорядковано галузь діяльності та уточнено, що ставкове господарства по вирощуванню товарної риби і риборозплідника є сільськогосподарською діяльністю.
Частиною 4 статті 59 Водного кодексу України в редакції станом на 14.10.2010 року встановлено право органів виконавчої влади надавати юридичним особам із земель водного фонду на умовах оренди земельної ділянки прибережні захисні смуги, смуги відведення і берегових смуг шляхів, також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб.
З 29.05.2013 року передача в оренду водного об`єкту для цілей аквакультури відбувається за наявності паспорту водного об`єкту, а типовий договір оренди водних об`єктів затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 травня 2013 року № 420.
Паспорт водного об`єкту - призначення статусу водного об`єкту, встановлення відповідності такого об`єкту поняттю водний об`єкт.
ПрАТ Дніпровська Хвиля неодноразово зверталось до Полтавської ОДА (Департамент агропромислового розвитку) для включення до переліку водних об`єктів, паспортизація яких проводиться за рахунок коштів фонду охорони навколишнього природного середовища в Полтавській області 21 водного об`єкту загальною площею водного дзеркала 286,03 га, що знаходяться за межами населених пунктів на території Келебердянської сільської ради Кременчуцького району, на що отримувало позитивну відповідь.
ПрАТ «Дніпровська хвиля» погоджено із Полтавською обласною державною адміністрацією в особі Департаменту агропромислового розвитку дату передачі виготовлених паспортів водних об`єктів. Отримання паспорту водного об`єкту заплановано орієнтовно на кінець березня 2021 року.
Відповідачем 2 до відзиву додано попередній розрахунок судових витрат, пов`язаних з судовим процесом розглядом господарської справи № 917/201/21, що може понести ПрАТ «Дніпровска хвиля» в сумі 190 000, 00 грн, в т.ч. 60 000, 00 грн витрати на професійну правничу допомогу.
29.03.2021 р. до суду від відповідача 2 надійшло клопотанні про залишення позовної заяви без розгляду з мотивів, зазначених у відзиві (вх. № 3386).
Ухвалою суду від 13.04.2021р. відкладено розгляд справи на 15.06.2021р. на 11-00 год., поновлено відповідачу 2 строк для подання відзиву на позов.
Прокуратура у відповіді на відзив (вх. № 4109 від 15.04.2021р.) зазначає, що реалізовуючи конституційну функцію представництва інтересів держави в суді, діючи на підставі ст. 131-1 Конституції України, ст. 15, 23, 24 Закону України «Про прокуратуру», ст. 53 ГПК України, заступник керівника Кременчуцької місцевої прокуратури Кучер І.В. уповноважений підписувати позовні заяви Кременчуцької місцевої прокуратури.
Ведення водного господарства - лише один з видів цільового призначення земель водного фонду, а тому передача земельних ділянок водного фонду для ведення водного господарства обмежується підрозділами 10.01-10.12 Класифікації. У свою чергу, виділення та передача земельної ділянки для рибогосподарських потреб (підрозділ 10.07) не є веденням водного господарства, а відтак Кременчуцька районна державна адміністрація не була вправі розпоряджатися спірною земельною ділянкою, оскільки уповноваженим органом щодо передачі такої земельної ділянки являлася Полтавська обласна державна адміністрація, в силу п. «б» ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України.
Посилаючись на статтю 1 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», прокурор зазначає, що поняття водне господарство та рибницьке господарство не є тотожними, що свідчить про те, що на час прийняття оскаржуваного розпорядження та укладання договору оренди землі у Кременчуцької районної державної адміністрації були відсутні повноваження для передачі земельної ділянки в оренду для рибогосподарських потреб.
Отже вирішення питання про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою та передачу земельної ділянки у користування для рибогосподарських потреб віднесено до виключної компетенції обласної державної адміністрації.
Таким чином, зазначає прокурар, Полтавська обласна державна адміністрація є органом, уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах.
Відповідач 2 обмежився формальним посиланням на наявність структурних підрозділів обласної державної адміністрації - Юридичного департаменту та Департаменту агропромислового розвитку та виконання ними покладених обов`язків, без зазначення з посиланням на норми чинного законодавства та відповідні пункти положень про вказані Департаменти, які б надавали повноваження останнім на прийняття рішень щодо розпорядження земельними ділянками.
Як вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви прокурором додано копії повідомлень про намір здійснення представництва в інтересах держави в особі Полтавської ОДА від 18.09.2020, 16.10.2020, 16.12.2020, 08.02.2021.
Щодо доводів відповідача «...прокуратурою не надано Полтавській ОДА необхідного пакету документів для вивчення та дослідження обставин укладання договору та визначення наявності чи відсутності порушень» (ст. 4 відзиву), прокурор зазначає, що відповідно до ст. 33 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» обласні державні адміністрації в межах своїх повноважень спрямовують діяльність районних державних адміністрацій та здійснюють контроль за їх діяльністю.
Таким чином, з 18.09.2020 по 08.02.2021 Полтавська ОДА не була позбавлена можливості самостійного встановлення всіх обставин розпорядження даною земельною ділянкою та укладення оспорюваного договору оренди, що і є безпосереднім підтвердженням бездіяльності відповідного суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах.
01.03.2021 Кременчуцькою місцевою прокуратурою отримано лист Полтавської обласної державної адміністрації № 2373/1/01-52 від 22.02.2021, згідно якого позивач не заперечує щодо звернення прокуратури до суду для здійснення захисту інтересів держави. Зі змісту даного листа вбачається, що активні заходи щодо встановлення та перевірки обставин, викладених у листах місцевої прокуратури, позивачем розпочато лише 18.01.2021, хоча про вказане порушення останньому відомо, починаючи з 18.09.2020.
Прокуратура зазначає, що посилання ПрАТ «Дніпровська Хвиля» на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 917/1997/17 недоцільне, з огляду на те, що предметом вказаних у постанові правовідносин є відшкодування збитків, заподіяних внаслідок порушення земельного законодавства, у зв`язку з використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів. А в даному випадку предметом розгляду позовної заяви прокурора є правовідносини, що виникають на підставі договірних відносин та оспорювання дійсності договору без проведення нормативно-грошової оцінки земельної ділянки.
Крім цього, відповідачем 2 у відзиві без посилання на будь - який нормативно-правовий акт, в тому числі рекомендаційного характеру, викладено вільне трактування поняття «водне господарство» та здійснено посилання на Закон України «Про аквакультуру», який не підлягає застосуванню до спірних правовідносин з огляду на набранням ним чинності після прийняття спірного розпорядження та укладення оспорюваного договору. Одночасно, відповідачем 2 зазначено, що ПрАТ «Дніпровська Хвиля» вживаються заходи щодо оформлення паспортів водних об`єктів, що включає в себе надання до Полтавської ОДА в особі Департаменту агропромислового розвитку необхідного пакету документів на право користування земельною ділянкою. В даному випадку, на думку відповідача 2, зазначене є «...підтвердженням дотримання ПрАТ «Дніпровська Хвиля» норм чинного законодавства, що набуло змін після укладення договору оренди».
Посилаючись на Порядок розроблення паспорта водного об`єкта, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України 18.03.2013 № 99, прокуратура зазначає, що метою паспортизації є упорядкування використання водних об`єктів, охорона їх від забруднення, засмічення та вичерпання, запобігання шкідливим діям вод та ліквідація їх наслідків, поліпшення стану водних об`єктів. Предметом розгляду даного позову є законність розпорядження земельною ділянкою водного фонду неуповноваженим суб`єктом, а не дотримання вимог законодавства щодо паспортизації водних об`єктів. В даному випадку надання відповідачем документів на право користування земельною ділянкою для подальшої паспортизації водних об`єктів та їх опрацювання Департаментом агропромислового розвитку не включає надання оцінки правомірності спірного розпорядження та укладеного на його основі оспорюваного договору.
11.05.2021 від прокуратури до суду надійшло клопотання (вх.№ 5111), в якому прокуратура просить замінити у справі № 917/201/21 Кременчуцьку місцеву прокуратуру Полтавської області на Кременчуцьку окружну прокуратуру Полтавської області, посилаючись на п.3,4 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-ІХ, Накази Генерального прокурора від 17.02.2021 № 40 «Про день початку роботи окружних прокуратур» та № 39 «Про окремі питання забезпечення початку роботи окружних прокуратур».
Прокуратура у запереченні на клопотання про залишення без розгляду (вх. № 6321 від 10.06.2021р. електронна пошта та вх. № 6482 від 14.06.2021р.) зазначає, що реалізовуючи конституційну функцію представництва інтересів держави в суді, діючи на підставі ст. 131-1 Конституції України, ст. 15, 23, 24 Закону України «Про прокуратуру», ст. 53 ГПК України заступник керівника Кременчуцької місцевої прокуратури Кучер І.В. уповноважений підписувати позовні заяви Кременчуцької місцевої прокуратури.
Додатково прокуратура зазначає, що предметом розгляду в даній справі є позовна заява Кременчуцької окружної прокуратури, подана на виконання конституційної функції представництва інтересів держави в суді, а не Полтавської обласної прокуратури, підписантами від імені якої у випадках подання позовної заяви про захист прав, свобод та інтересів Прокуратури, як самостійного позивача у статусі юридичної особи, є дійсно Столітній А.В. та Плескач О.Ю.
З початком роботи окружних прокуратур Полтавської області, крім зміни найменування органу прокуратури, інших змін, в тому числі правового статусу та виконуваних функцій, передбачених ст. 131-1 Конституції України та ст. 2 Закону України «Про прокуратуру», не відбулося. Кременчуцькою окружною прокуратурою подано клопотання про заміну назви органу прокуратури, як сторони у справі без правонаступництва, передбаченого нормами чинного процесуального законодавства.
Прокурором також дотримано визначеного законодавством порядку підтвердження підстав для представництва.
Ухвалою суду від 15.06.2021р. відкладено розгляд справи на 29.07.2021р. на 11-00 год.
Відповідач 2 у поясненнях (вх. № 8343 від 28.07.2021р.) позовні вимоги заперечує з мотивів, зазначених у відзиві на позовну заяву.
Крім того, відповідач 2 зазначає, що до відповіді на відзив Кременчуцькою окружною прокуратурою додано лист Полтавської обласної державної адміністрації від 22.02.2021 за вих.№ 2373/1/01-52, яким Полтавська ОДА повідомляє про вжиті заходи: зокрема направлені запити 12.01.2021 до Регіонального офісу водних ресурсів у Полтавській області, Кременчуцької районної державної адміністрації, 15.01.2021 до ГУ Держгеокадастру в Полтавській області. Окремим пунктом Полтавська ОДА зазначила, що 18.01.2021 направлено претензію до ПрАТ «Дніпровська хвиля».
Тобто Полтавською ОДА до подачі позовної заяви Кременчуцькою місцевою прокуратурою розпочато правовий механізм вивчення обставин та вирішення питання щодо підстав звернення. Тобто відсутня бездіяльність Полтавської ОДА, за якої Кременчуцька місцева прокуратура набуває право звернення до суду з позовними вимогами.
Відсутні докази неможливості Полтавської ОДА звернутися до суду із позовною заявою про захист інтересів.
Окремим пунктом Полтавська ОДА зазначає, що зацікавлена у використанні земель водного фонду виключно відповідно до вимог чинного законодавства.
22.03.2021 за вих.№ 04.1-51/21 Полтавська ОДА в особі Департаменту агропромислового розвитку передала ПрАТ «Дніпровська хвиля» примірники розроблених паспортів водних об`єктів в кількості 20 шт., що підтверджується долученим листом вих.№ 04.1-51/21.
Таким чином земельні ділянки, що є предметом Договору оренди, набули статусу водного об`єкту з дати виготовлення водних паспортів. На даний час вирішується питання приведення правовідносин у відповідності внесених змін до положень ст.51 Водного кодексу України.
До пояснень відповідач 2 подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи копії листа Департаменту агропромислового розвитку від 22.03.2021 вих № 04.1-51/21 та витребування у Кременчуцької міської прокуратури відомостей про притягненя до кримінальної відповідальності посадових осіб відділу Держкомзему у Кременчуцькому районі Полтавської області з обставин укладання 14.10.2010 договору оренди між Кременчуцькою РДА та ПрАТ «Дніпровська хвиля».
Ухвалою суду від 29.07.2021р. відкладено розгляд справи на 26.08.2021р.
Прокуратура у поясненні (вх. № 8353 від 29.07.2021р. електронна пошта, вх. № 8569 від 03.08.2021р.) на погоджується з позицією відповідача 2 про те, що 15.03.2021 року було ліквідовано Кременчуцьку місцеву прокуратуру та утворено Кременчуцьку окружну прокуратуру, та відповідно до наказів Генерального прокурора України Кременчуцька окружна прокуратура не є правонаступником Кременчуцької місцевої прокуратури.
Прокурор зазначає, що 29.04.2021 року Кременчуцька окружна прокуратура за вих. № 52-1690ви-21 до Господарського суду Полтавської області скерувала клопотання про заміну Кременчуцької місцевої прокуратури на Кременчуцьку окружну прокуратуру, як таку, що в подальшому буде представляти інтереси держави в суді.
Прокурор наголошує, що з початком роботи окружних прокуратур Полтавської області не відбулось зміни функцій органів прокуратури, передбачених с. 131-1 Конституції України та ст. 2 Закону України «Про прокуратуру».
Повноваження прокурора визначені ст.53 ГПК України, згідно якої у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами тощо.
Відповідно до приписів ст.5 Закону України «Про прокуратуру» функції прокуратури України здійснюються виключно прокурорами, перелік посад яких вказано у статті 15 цього Закону.
При цьому, прокурори України мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає в прокуратурі.
Відповідачем 2, крім загального посилання на завдання відділу Держкомзему з контролю за використанням та охороною земель, не зазначено та не конкретизовано повноваження Відділу згідно Положення про нього, в межах яких останній мав надати оцінку законності спірного розпорядження Кременчуцької РДА та укладеного на його виконання договору оренди.

Прокуратура вказує, що постанова Кабінету Міністрів України від 29.05.2013р. №420, на яку посилається відповідач 2, якою затверджений типовий договір оренди водних об`єктів, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, з огляду на набрання нею чинності після прийняття спірного розпорядження та укладення оспорюваного договору. Редакція ч.5 ст. 51 Водного Кодексу України, на яку посилається відповідач 2 на момент укладення договору не діяла, адже зміни щодо паспортів водних об`єктів були прийняті Законом України № 5293-УІ від 18.09.2012 року. Аналогічна ситуація з посиланням відповідача на ст. 1 ЗУ «Про аквакультуру» від 18.09.2012 року, який також на момент укладення договору 14.10.2010 року не набрав чинності.
Прокурор зазначає, що поняття водне господарство та рибницьке господарство не є тотожними, що свідчить про те, що на час прийняття оскаржуваного розпорядження та укладання договору оренди землі у Кременчуцької районної державної адміністрації були відсутні повноваження для передачі земельної ділянки в оренду для рибогосподарських потреб.
Нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності, а договір у цій частині суперечить приписам чинного законодавства. Оскільки орендну плату встановлено без проведення нормативної грошової оцінки, то договір оренди земельної ділянки від 14.10.2010 підлягає визнанню недійсним. Через непроведення нормативної грошової оцінки землі, яка передавалася в оренду ПрАТ «Дніпровська хвиля» за договором оренди від 14.10.2010 істотно знижується орендна плата за використання землі, що призводить до ненадходження значних сум коштів до бюджету.
За умов визначення орендної плати у договорі оренди земельної ділянки без проведення нормативної грошової оцінки даний договір підлягає визнанню недійсним.
Щодо долучення до матеріалів справи листа Департаменту агропромислового розвитку від 22.03.2021 №04.1-51/21 прокурор зазначає, що з цього листа жодним чином не випливає, що розроблені паспорти стосуються саме оспорюваного об`єкта. Також предметом позовної заяви не являється наявність чи відсутність паспортів водних об`єктів у відповідача 2, а також визнання договору оренди об`єкту водного фонду недійсним саме через відсутність таких паспортів. Крім того, надання відповідачем документів на право користування земельною ділянкою для подальшої паспортизації водних об`єктів та їх опрацювання Департаментом агропромислового розвитку не включає надання оцінки правомірності спірного розпорядження та укладеного на його основі оспорюваного договору.
Ухвалою суду від 26.08.2021р. замінено Кременчуцьку місцеву прокуратуру на Кременчуцьку окружну прокуратуру Полтавської області, долучено до матеріалів справи лист Департаменту агропромислового розвитку Полтавської ОДА від 22.03.2021 №04.1-51/21, відмовлено відповідачу 2 у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду з мотивів, зазначених в ухвалі, закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті 13.10.2021р. на 14-00 год.
Ухвалою суду від 13.10.2021р. за клопотання представника відповідача 2 відкладено розгляд справи на 03.11.2021р. на 11-00 год.
Ухвалою суду від 03.11.2021р. постановлено повернутися на стадію підготовчого провадження у справі № 917/201/21, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Горішньоплавнівську міську раду, відкладено розгляд справи на 23.12.2021р. на 10-00 год.
Ухвалою суду від 23.12.2021р. закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 17.02.2022р на 11-00 год.
Ухвалою суду від 17.02.2022р. за клопотанням представника відповідача 2 відкладено розгляд справи на 05.04.2022р. на 14-00 год.
Ухвалою суду від 05.04.2022р. за клопотання представника відповідача 2 відкладено розгляд справи на 24.05.2022р. на 14-00 год.
В судовому засіданні 24.05.2022 суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача 2 про відкладення розгляду справи, розпочато розгляд справи по суті та оголошено перерву до 21.07.2022р. до 11-00 год., про що зазначено в ухвалі суду від 24.05.2022.
Ухвалою суду від 21.07.2022р. за клопотанням представника відповідача 2 відкладено розгляд справи на 08.09.2022р. на 11-45 год.
08.09.2022 до суду від прокуратури надійшла заява (вх. № 6302), в якій прокурор просить суд пункт 2 прохальної частини позовної заяви у справі вважати викладеною в такій редакції:
В іншій частині позовні вимоги прокурора залишаються без змін.
Від представника відповідача 2 до суду надійшла заява про перенесення судового засідання у справі (вх. №6264 від 08.09.2022р.) в зв`язку з воєнним станом в Україні.
Представник прокуратури в судовому засіданні 08.09.2022р. проти заяви відповідача 2 заперечує.
Суд відмовляє в задоволенні заяви представника відповідача 2 про перенесення судового засідання, оскільки 23.12.2021 судом закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. Розгляд справи неодноразово відклався за клопотанням представника відповідача 2, що підтверджується ухвалами суду від 17.02.2022, від 05.04.2022, 21.07.2022 та оголошувалась перерва в судовому засіданні (ухвала суду від 24.05.2022).
У заяві про перенесення судового засідання (вх.№6264 від 08.09.2022) представник відповідача 2 не зазначає про обставини, які перешкоджають йому прибути в судове засідання саме через військовий стан (участь у боєвих діях, проживання в місцях проведення бойових дій тощо).
Крім того, судом неодноразово надавалась можливість представнику відповідача 2 брати участь в судових засіданнях (за його клопотанням розгляд справи неодноразово відкладався). Представником відповідача 2 також не заявлялось клопотання про проведення судових засідань в режимі відеоконференції відповідно до ст. 197 ГПК України.
Сторонами надані заяви по суті справи. Явка учасників справи в судове засідання обов`язковою судом не визнавалась.
В судовому засіданні 08.09.2022 прийнято до розгляду заяву прокуратури (вх.№6302 від 08.09.2022).
В судовому засіданні 08.09.2022 ухвалено рішення згідно ст. 240 ГПК України.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив.
На підставі Державного акту на право постійного користування землею І-ПЛ №001017, виданого 29.06.1998р. Колективному сільськогосподарському риболовецько-промисловому підприємству «Дніпровська хвиля» в адміністративних межах Келебердянської сільської ради Келебердянською сільською радою народних депутатів Кременчуцького району Полтавської області надано у постійне користування 367,76 га землі в межах згідно з планом землекористування для ставкового господарства по вирощуванню торгової риби і риборозплідника 363,16 га (ставкове господарство -156,66 га, риборозплідник 206,5 га), риболовецької виробничої бази 2,23 га, виробничого цеху 0,27 га, контори КСРПП - 0,81 га, гаражів 0,84 га, столярного цеху 0,45 га (т. 1, а.с. 56-58).
Згідно статуту Приватного акціонерного товариства «Дніпровська хвиля» (далі - ПрАТ «Дніпровська хвиля»), зареєстрованого 06.05.2010р. (т. 1, а.с. 68-77), засновниками товариства є члени колективного сільськогосподарського риболовецько - промислового підприємства «Дніпровська хвиля». Товариство є правонаступником ЗАТ «Дніпровська хвиля». Однак, як зазначає прокуратура, вказане правонаступництво не включає постійного користування земельними ділянками на підставі Державного акту на право постійного користування землею І-ПЛ №001017, виданого 29.06.1998р., про що зазначено у рішенні господарського суду Полтавської області від 15.06.2010р. у справі №22/135, (т. 1, а.с. 59-61).
Предметом діяльності товариства є, зокрема, вирощування рибопосадкового матеріалу і товарної риби; вилов риби та добування інших водних живих ресурсів у р. Дніпро, внутрішніх водоймах, її переробка та виготовлення готової продукції (п 3.2. статуту).
Розпорядженням голови Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області №511 від 08.07.2010р. «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку приватного акціонерного товариства «Дніпровська хвиля» на території Келебердянської сільської ради» надано дозвіл приватному акціонерному товариству «Дніпровська хвиля», правонаступнику закритого акціонерного товариства «Дніпровська хвиля», на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку загальною площею 343,18 га для ставкового господарства по вирощуванню товарної риби і риборозподільника за межами населених пунктів Келебердянської сільської ради (т. 1, а.с. 50).
Розпорядженням голови Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області № 657 від 21.08.2010р. «Про надання земельної ділянки приватному акціонерногому товариству «Дніпровська хвиля» в оренду на території Келебердянської сільської ради» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ПрАТ «Дніпровська хвиля» для ставкового господарства по вирощуванню товарної риби і риборозплідника за межами населених пунктів Келебердянської сільської ради, припинено право постійного користування земельною ділянкою площею 343,18 га колективним сільськогосподарським риболовецько-промисловим підприємством «Дніпровська хвиля» за межами населених пунктів Келебердянської сільської ради, надано земельну ділянку ПрАТ «Дніпровська хвиля» в довгострокову оренду терміном на 25 років для ставкового господарства по вирощуванню товарної риби і риборозплідника загальною площею 343,18 га, з них: 265,00 га - під ставками; 1,70 га - під штучними водотоками (канал); 27,10 га - відкриті заболочені землі; 6,97 га - пасовища; 3,42 га - не вкритих лісовою рослинністю; 38,99 га - під гідротехнічними спорудами, за межами населених пунктів Келебердянської сільської ради, запропоновано ПрАТ «Дніпровська хвиля» посвідчити право оренди земельної ділянки договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону (т. 1, а.с.51).
Факт передачі земельної ділянки підтверджується актом прийому-передачі земельної ділянки (т. 1, а.с. 55).
Відповідно до п. 8 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 200,00 грн за 1 га на рік, що становить 68 636 грн за 343,18 грн на рік.
Державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області 21.05.2020 проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства Кременчуцькою районною державною адміністрацією Полтавської області при передачі в оренду земельної ділянки на території Келебердянської сільської ради.
Прокурор у позові зазначає, що розпорядження Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області № 657 від 21.08.2010 прийнято, а договір оренди земельної ділянки від 14.10.2010 укладено з порушенням норм земельного і водного законодавства, а тому є незаконними, і відповідно підлягають скасуванню та визнанню недійсним в судовому порядку.
При вирішенні спору суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України (далі ЗК України) передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Відповідно до ст. 3 Водного кодексу України, усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд, до якого належать поверхневі води, зокрема штучні водойми (водосховища, ставки) і канали.
Згідно ст. 4 вищевказаного Кодексу, до земель водного фонду належать землі зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водоймами, болотами, а також островами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.
У відповідності до ст. 58 ЗК України, до земель водного фонду належать землі, зайняті водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, прибережними захисними смугами навколо водойм, гідротехнічними, водогосподарськими спорудами.
Статтею 59 ЗК України встановлено, що громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно - оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.
Статтею 6 Водного кодексу України визначено, що води (водні об`єкти) є виключною власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Народ України здійснює право власності на води (водні об`єкти) через Верховну Раду України, Верховну Раду Автономної Республіки Крим і місцеві Ради. Окремі повноваження щодо розпорядження водами (водними об`єктами) можуть надаватися відповідним органам державної виконавчої влади.
Згідно ст. 51 Водного кодексу України, у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, лікувальних, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт можуть надаватися водосховища (крім водосховищ комплексного призначення), ставки, озера та замкнені природні водойми.
Відповідно до ст. 51 Водного кодексу України (в редакції станом на 21.08.2010 та 14.10.2010) у користування на умовах оренди водні об`єкти (їх частини) місцевого значення та ставки, що знаходяться в басейнах річок загальнодержавного значення, можуть надаватися водокористувачам лише для риборозведення, виробництва сільськогосподарської і промислової продукції, а також у лікувальних і оздоровчих цілях.
Передача орендарем права на оренду водного об`єкта (чи його частини) іншим суб`єктам господарювання забороняється.
Орендодавцями водних об`єктів (їх частин) місцевого значення є Верховна Рада Автономної Республіки Крим і обласні Ради.
Окремі повноваження щодо надання водних об`єктів (їх частин) місцевого значення в користування Верховна Рада Автономної Республіки Крим та обласні Ради можуть передавати відповідним органам виконавчої влади на місцях чи іншим державним органам.
Орендодавцями водних об`єктів загальнодержавного значення є Кабінет Міністрів України та місцеві державні адміністрації.
Розподіл повноважень щодо передачі водних об`єктів загальнодержавного значення визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Кодексу та інших законів України.
Право водокористування на умовах оренди оформляється договором, погодженим з державними органами охорони навколишнього природного середовища та водного господарства.
Пунктом 12 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції станом на 21.08.2010 та 14.10.2010) визначено, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.
Отже, органи виконавчої влади є суб`єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції.
Статтею 17 ЗК України (в редакції станом на 21.08.2010 та 14.10.2010) встановлено, що до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.
Частиною третьою статті 122 ЗК України визначено, що районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті.
Частиною четвертою статті 122 ЗК України визначено, що обласні державні адміністрації передають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.
Частиною першою статті 124 Земельного кодексу України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі - продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.
Згідно з Концепцією розвитку водного господарства України, схваленої постановою Верховної Ради України від 14.01.2000 року № 1390-ХІУ, водне господарство - галузь, завданням якої є забезпечення потреб населення і народного господарства у водних ресурсах, збереження, охорона та відтворення водного фонду, попередження шкідливої дії вод і ліквідація її наслідків.
Загальнодержавною програмою розвитку рибного господарства України на період до 2010 року, затвердженої Законом України «Про Загальнодержавну програму розвитку рибного господарства України на період до 2010 року», закріплені поняття: рибогосподарське підприємство (рибницьке, рибальське, рибопереробне) - суб`єкт підприємницької діяльності, основними видами діяльності якого є вилов (збирання), відтворення, вирощування, переробка риби та інших водних живих ресурсів і продукції з них, а сума, одержана від її реалізації або її окремого виду, перевищує 50 відсотків загальної суми валового доходу підприємства; рибне господарство - галузь економіки, завданнями якої є вивчення, охорона, відтворення, вирощування, використання риби та інших водних живих ресурсів, їх вилучення (вилов, добування, збирання) та переробка з метою одержання харчової, технічної, кормової, медичної та іншої продукції для задоволення потреб населення; товарне рибництво - вирощування у спеціально створених штучних умовах або визначених для цього рибогосподарських водних об`єктах товарної риби та інших водних живих ресурсів, що реалізуються населенню або використовуються рибопереробними підприємствами як сировина.
Отже, поняття водне господарство та рибогосподарські потреби - це істотно різні поняття.
Кременчуцька районна державна адміністрація не мала права на розпорядження земельною ділянкою із земель державної власності, розташованої за межами населеного пункту, для таких потреб як ведення рибного господарства (рибогосподарських потреб), оскільки відповідно до ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції станом на 21.08.2010 та 14.10.2010) районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків визначених ч. 7 цієї статті: в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району, крім випадків визначених ч. 7 цієї статті.
Отже, Кременчуцька районна державна адміністрація перебрала на себе повноваження обласної державної адміністрації, тим самим ототожнивши два різних поняття «водне господарство» та «рибне господарство», визначення яких закріплені діючим законодавством.
Потребу у веденні водного господарства не можна ототожнювати з потребами та цілями, для яких надаються у користування на умовах оренди водні об`єкти згідно зі ст. 51 Водного кодексу України, зокрема, для риборозведення, виробництва сільськогосподарської і промислової продукції, а також у лікувальних і оздоровчих цілях.
Розпорядженням голови Кременчуцької районної державної адміністрації № 657 від 21.08.2010 передані в оренду земельні ділянки водного фонду саме для ведення рибного господарства.
В той же час рибне господарство це зовсім інша галузь економіки, зокрема це галузь народного господарства, завданням якої є вивчення, охорона, використання і відтворення на науковій основі водних живих ресурсів з метою одержання різноманітних видів харчової, кормової, технічної та медичної продукції (п. 1 Тимчасового порядку ведення рибного господарства і здійснення рибальства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.09.96 № 1192, яким врегульовані відносини у галузі охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів, ведення рибного господарства та здійснення рибальства).
Крім того, ст. 25 Закону України «Про тваринний світ» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) закріплено, що добування риби та водних безхребетних вважається рибальством, а не водним господарством.
Виходячи з наведеного, вирішення питання про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою та передачу земельної ділянки у користування для рибогосподарських потреб станом на 21.08.2010 віднесено до виключної компетенції обласної державної адміністрації.
На підставі наказу Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548 затверджено Класифікацію видів цільового призначення земель, в якій наведено 12 видів цільового призначення земель водного фонду: 10.01 для експлуатації та догляду за водними об`єктами; 10.02 для облаштування та догляду за прибережними захисними смугами; 10.03 для експлуатації та догляду за смугами відведення; 10.04 для експлуатації та догляду за гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами і каналами; 10.05 для догляду за береговими смугами водних шляхів; 10.06 для сінокосіння; 10.07 для рибогосподарських потреб; 10.08 для культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей; 10.09 для проведення науково-дослідних робіт; 10.10 для будівництва та експлуатації гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд; 10.11 для будівництва та експлуатації санаторіїв та інших лікувально-оздоровчих закладів у межах прибережних захисних смуг морів, морських заток і лиманів; 10.12 для цілей підрозділів 10.01 - 10.11 та для збереження та використання земель природно-заповідного фонду.
Таким чином, ведення водного господарства - лише один з видів цільового призначення земель водного фонду, а тому передача земельних ділянок водного фонду для ведення водного господарства обмежується підрозділами 10.01-10.12 Класифікації. У свою чергу, виділення та передача земельної ділянки для рибогосподарських потреб (підрозділ 10.07) не є веденням водного господарства, а відтак Кременчуцька районна державна адміністрація не була вправі розпоряджатися спірною земельною ділянкою, оскільки уповноваженим органом щодо передачі такої земельної ділянки являлася Полтавська обласна державна адміністрація.
За вимогами ст.1 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» рибогосподарська діяльність - діяльність юридичних осіб і фізичних осіб - підприємців, пов`язана з вивченням водних біоресурсів, їх охороною, відтворенням, спеціальним використанням, переробкою, реалізацією тощо.
Отже, поняття водне господарство та рибницьке господарство не є тотожними, що свідчить про те, що на час прийняття оскаржуваного розпорядження та укладання договору оренди землі у Кременчуцької районної державної адміністрації були відсутні повноваження для передачі земельної ділянки в оренду для рибогосподарських потреб.
Статтею 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Відповідно до ст. 393 Цивільного кодексу України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.
Таким чином, установлено, що Кременчуцька районна державна адміністрація Полтавської області, всупереч вимогам закону, і з перевищенням наданих законом повноважень, розпорядилась земельною ділянкою, що знаходиться за межами населених пунктів, а тому розпорядження № 657 від 21.08.2010р. є протиправним та підлягає скасуванню.
Незаконне утримання та використання ПрАТ «Дніпровська хвиля» спірної земельної ділянки порушує встановлений законодавством порядок набуття прав на землю та порядок використання водних об`єктів, та відповідно майнові інтереси держави щодо володіння та розпорядження такими об`єктами.
Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст. 1 Закону України «Про оренду землі»).
Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди.
Як визначено частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України «Про плату за землю»).
Статтею 2 Закону України «Про плату за землю» (у редакції чинній на момент виникнення правовідносин) використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.
Так, для визначення розміру земельного податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок (ч. 1 п.289. ст. 289 Податкового кодексу України), а центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки, на який індексується нормативна грошова оцінка станом на 1 січня поточного року за відповідною формулою (п. 289.1 ст. 289 Податковий кодекс України).
Нормативна грошова оцінка земельної ділянки являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими та затвердженими нормативами (ст. 1 Закону України «Про оцінку земель»). За ч. 1 ст. 13 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка обов`язково проводиться, зокрема, у разі визначення орендної плати за землі державної та комунальної форми власності.
Таким чином, обов`язок зі сплати орендної плати є нормативно врегульованим і не може визначатися чи змінюватися та припинятися сторонами договору за власним волевиявленням. Однак, у спірному Договорі розмір плати за користування земельною ділянкою визначено у твердій грошовій формі в сумі 68 636 гри. за 343,18 га на рік (п.8 Договору).
З пункту 4 спірного Договору вбачається, що нормативна грошова оцінка наданої в оренду для ПрАТ «Дніпровська хвиля» земельної ділянки загальною площею 343,18 га не проводилась, що також підтверджується листом міськрайонного управління у Кременчуцькому районі та мм. Кременчуці, Горішніх Плавнях ГУ Держтеокадастру у Полтавській області №893/122-20 від 09.12.2020 (т.1, а.с. 92).
Отже нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності, а договір у цій частині суперечить приписам чинного законодавства.
Спірний договір укладено з порушенням приписів ст. 13 Закону України «Про оцінку земель», ст. ст. 15, 21 Закону України «Про оренду землі», ст. 2 Закону України «Про плату за землю», а саме без проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що є обов`язковим у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.
Таким чином, за умов визначення орендної плати у договорі оренди земельної ділянки без проведення нормативної грошової оцінки, даний договір підлягає визнанню недійсним.
Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 08.04.2015 у справі № 3-41 гс5, від 20.05.2015 у справі № 3- 70гс15, від 01.07.2015 у справі № 3-297гс15, від 01.07.2015 у справі № 3-298гс15, від 11.05.2016 у справі № 6-824цс16. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.11.2019 у справі № 924/187/18, від 07.06.2018 у справі № 922/518/14, від 22.01.2019 у справі № 922/539/18.
Аналогічної позиції додержувався Вищий господарський суд України у справах №916/2284/14 від 02.04.2015, № 916/2287/14 від 02.12.2014, в яких зазначено, що спірний договір укладено з порушенням приписів ст. 13 Закону України «Про оцінку земель», ст.ст. 15, 21 Закону України «Про оренду землі», а саме: без проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що є обов`язковим у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.
Суд вважає безпідставним посилання відповідача 2 на на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 917/1997/17, з огляду на те, що предметом вказаних у постанові правовідносин є відшкодування збитків, заподіяних внаслідок порушення земельного законодавства у зв`язку з використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів (стягнення безпідставно збережених коштів на підставі ст.ст.2112,1214 ЦК України). В даному випадку предметом розгляду позовної заяви прокурора є правовідносини, що виникають на підставі договірних відносин, та оспорювання дійсності договору без проведення нормативно-грошової оцінки земельної ділянки.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом.
Частиною 3 ст. 152 ЗК України визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Частинами 1, 2 цієї статті передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Кременчуцька районна державна адміністрація не мала повноважень щодо передачі земельної ділянки площею 343,18 га для рибогосподарських потреб за межами населених пунктів Келебердянської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області в оренду ПрАТ «Дніпровська хвиля», оскільки обсяг необхідної цивільної дієздатності для вчинення даного правочину у неї був відсутній.
З урахуванням того, що розпорядження Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області № 657 від 21.08.2010 визнано судом незаконним та скасовано, за умов визначення орендної плати у договорі оренди земельної ділянки від 14.10.2010 без проведення нормативної грошової оцінки, даний договір підлягає визнанню судом недійсним.
Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі визнання недійсності правочину одна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї статті застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Відповідно до частини 2 статті 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.
Щодо посилання відповідача 2 у відзиві на позов на відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави, суд зазначає наступне.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 викладено правовий висновок про те, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
З матеріалів даної справи вбачається, що до позовної заяви прокурором додано копії повідомлень про намір здійснення представництва в інтересах держави в особі Полтавської ОДА від 18.09.2020, 16.10.2020, 16.12.2020, 08.02.2021.
Таким чином з 18.09.2020 по 08.02.2021 Полтавська ОДА не була позбавлена можливості самостійного встановлення всіх обставин розпорядження даною земельною ділянкою та укладення оспорюваного договору оренди, що і є безпосереднім підтвердженням бездіяльності відповідного суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах.
Крім того, позовна заява Кременчуцької місцевої прокуратури датована 09.02.2021, надійшла до суду 15.02.2021 р. 18.02.2021 року Господарським судом Полтавської області винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.
Відповідач 2 посилається на лист Полтавської ОДА від 22.02.2021 р. № 2373/1/01-52, з якого вбачається, що активні дії позивач розпочав вживати лише 18.01.2021 року, хоча про порушення останньому було відомо з 18.09.2020. Лист ОДА від 22.02.2021 р. з даною інформацією отримано прокуратурою 01.03.2021 р. після відкриття провадження по даній справі.
Таким чином, прокурор належними та допустимими доказами довів бездіяльність позивача та обгрунтував підстави для представництва інтересів держави прокурора у даній справі.
Право подання процесуальних документів при реалізації конституційної функції представництва інтересів держави визначено ст. 24 Закону України «Про прокуратуру».
Частиною 1 вищезазначеної статті передбачено, що право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.
Відповідно до приписів ст. 5 Закону України «Про прокуратуру» функції прокуратури України здійснюються виключно прокурорами, перелік посад яких вказано у статті 15 цього Закону.
При цьому, прокурори України мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає в прокуратурі.
Згідно ст.15 Закону України «Про прокуратуру», якою визначено статус прокурора, з урахуванням положень п.3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», заступник керівника місцевої прокуратури є прокурором органу прокуратури.
Таким чином, прокурор діє не від імені органу прокуратури як юридичної особи, а виключно від імені держави, а тому заступник керівника Кременчуцької місцевої прокуратури Кучер І.В. уповноважений підписувати позовні заяви Кременчуцької місцевої прокуратури.
Дана позовна заява Кременчуцької місцевої прокуратури, подана на виконання конституційної функції представництва інтересів держави в суді, а не Полтавської обласної прокуратури, підписантами від імені якої у випадках подання позовної заяви про захист прав, свобод та інтересів Прокуратури, як самостійного позивача у статусі юридичної особи, є Столітній A.B. та Плескач О.Ю. (про розгляд судом заяви відповідача 2 про залишення позову прокурора без розгляду зазначено в ухвалі суду від 26.08.2021).
Є безпідставними посилання відповідача 2 у заяві про залишення позову прокурора без розгляду на те, що Кременчуцька місцева прокуратура припинила діяльність та розпочала діяльність Кременчуцька окружна прокуратура, яка не є правоприємником ліквідованих місцевих прокуратур, з огляду на наступне.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» внесено зміни, зокрема до ст. 12 Закону України «Про прокуратуру» щодо зміни назви «місцеві прокуратури» на «окружні прокуратури», без зміни правового статусу вказаних органів прокуратури.
Відповідно до пункту 3, 4 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113 - IX до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.
Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється із дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором.
Діяльність прокуратури, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про прокуратуру» ґрунтується на засадах територіальності.
Відповідно ч. 1 ст. 12 зазначеного Закону у системі прокуратури України діють окружні прокуратури, перелік та територіальна юрисдикція яких визначається наказом Генерального прокурора. Утворення, реорганізація та ліквідація окружних прокуратур, визначення їхньої компетенції, структури і штатного розпису здійснюються Генеральним прокурором.
Наказом Генерального прокурора від 17.02.2021 № 40 днем початку роботи окружних прокуратур визначено 15 березня 2021 року.
Наказом Генерального прокурора від 17.02.2021 № 39 затверджено перелік і територіальну юрисдикцію окружних прокуратур.
З урахуванням викладеного, з 15 березня 2021 року виконання конституційних функцій прокуратури, а також повноважень, визначених Законом України «Про прокуратуру», іншими законодавчими актами, у межах територіальної юрисдикції Кременчуцького району у межах Горішньоплавнівської міської територіальної громади, Кам`янопотоківської сільської територіальної громади, Кременчуцької міської територіальної громади, Омельницької сільської територіальної громади, Піщанської сільської територіальної громади, Пришибської сільської територіальної громади забезпечується Кременчуцькою окружною прокуратурою Полтавської області.
Таким чином, з початком роботи окружних прокуратур Полтавської області, крім зміни найменування органу прокуратури, інших змін, в тому числі правового статусу та виконуваних функцій, передбачених ст. 131-1 Конституції України та ст. 2 Закону України «Про прокуратуру», не відбулося.
Відповідно Тимчасової інструкції з діловодства в органах прокуратури України, затвердженої наказом від 12.02.2019 № 27 матеріали окремих проваджень за позовами місцевих прокуратур, згідно актів приймання - передачі, передані від місцевих прокуратур до окружних за територіальним принципом.
Разом з цим, зміна назви сторони у справі не тягне за собою правонаступництва у зв`язку з відсутністю нового учасника цивільних відносин, якому мають перейти права та обов`язки особи, яка вибула, та юридичної незмінності правопопередника - учасника цивільних відносин, який вибуває зі складу учасника цивільного відношення, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 11.10.2019 у справі №812/1408/16 щодо публічного правонаступництва.
Оскільки орган прокуратури внаслідок зміни назви не позбувся притаманних тільки йому законодавчо визначених функцій, вказана дія не є підставою для процесуального правонаступництва.
Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною 1статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені наявними в матеріалах справи доказами і підлягають задоволенню.
Судові витрати відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідачів.
Керуючись статтями 123, 129, 210, 232, 233, 236, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Видати наказ після набрання рішення законної сили.
Згідно частинами 1, 2 статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Згідно статті 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Суддя Солодюк О.В.