ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2022 р. Справа№ 910/3841/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2022

у справі № 910/3841/22 (суддя - Ващенко Т.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"

до Приватного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"

про стягнення 73 858,74 грн,

розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи відповідно до ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (надалі - відповідач) про стягнення 73 858,74 грн страхового відшкодування, виплаченого позивачем власнику автомобіля марки "Toyota", д.н.з. НОМЕР_1 , у зв`язку з його пошкодженням у ДТП, яка сталася з вини водія автомобіля марки "Volkswagen", д.н.з. НОМЕР_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем за Полісом № 203314550.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.08.2022 закрито провадження у справі № 910/3841/22 в частині позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" до Приватного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про стягнення 42 491,04 грн. В іншій частині позов задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" 31 367 грн 70 коп. страхового відшкодування, 6.000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу та 2 481 грн 00 коп. судового збору.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

Не погодившись з ухваленим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" 07.09.2022 (згідно з відомостями відділення поштового зв`язку) звернулося безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило прийняти апеляційну скаргу до розгляду, задовольнити клопотання про поновлення строку, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2022 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Також заявник просив покласти судові витрати на позивача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2022 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2022 у справі № 910/3841/22.

07.11.2022 на адресу суду від апелянта надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги, до яких стороною було додано лист № 09-02-20/7061 від 27.07.2020.

Дослідивши подані пояснення, суд апеляційної інстанції встановив, що дані пояснення фактично є доповненням до апеляційної скарги.

Так, ст. 266 ГПК України передбачає можливість доповнення, зміна або відкликання апеляційної скарги або відмови від неї. Так, згідно ч. 1 вказаної статті, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Як було зазначено вище, скаржник має право звернутися до суду апеляційної інстанції, зокрема, з доповненням до апеляційної скарги. Так, за приписами ч. 1 ст. 266 ГПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Однак, звертаючись із апеляційною скаргою 07.09.2022, сторона звернулось із доповненням останньої лише 03.11.2022, що підтверджується інформацією відділення поштового зв`язку на конверті, в якому надійшов лист з додатками. Тобто, доповнення подано з пропуском строку, встановленого законом для подання відповідного документу.

В силу приписів ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Клопотання про поновлення строку для подачі доповнення до апеляційної скарги скаржником не заявлялося, у зв`язку з чим у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для прийняття поданих стороною доповнень і вони підлягають залишенню без розгляду на підставі ст. 118 ГПК України. Підлягає залишню без розгляду і лист № 09-02-20/7061 від 27.07.2020, який було долучено до вказаних пояснень. Оскільки стороною жодним чином не обґрунтовано неможливість подання такого листа до суду першої інстанції, тоді як поновити строк на його подання апелянт не просив.

Відповідно, апеляційний перегляд підлягає здійсненню в межах доводів первісно поданої апеляційної скарги на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи в порядку ст. 269 ГПК України.

08.11.2022 через систему «Електронний суд» від позивача надійшли письмові пояснення у даній справі. Вказані пояснення фактично дублюють позицію, викладену в суді першої інстанції. Доказів надсилання іншій стороні недано не було.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в ній доводів

Так, апелянт зазначає, що процедура отримання страхового відшкодування визначена законодавством та передбачає вчинення потерпілим і страховиком ряду взаємних, послідовних, кореспондуючих одне одному юридично значимих дій. До числа юридично значимих дій потерпілого, необхідних для отримання страхового відшкодування, законодавець в сфері страхування вніс зміни, де чітко визначив наступні умови. Відповідно до абзацу 2 пп. 36.2 страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування i не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Скаржник зазначає, що в даному випадку, страховик не погоджується з виплатою без проведення оцінки, страховик та потерпілий не дійшли згоди про розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування, так оскільки пошкоджений ТЗ надано для огляду страховику (HAСК «ОРАНТА»), страховик замовив висновок про вартість майна № 68341 від 08.06.2022 року, яким встановлено матеріальний збиток - 42 491,04 грн.

Доказів проведення оцінки позивачем не надано, а тому відповідач (страховик), скориставшись правом визначеним абзацом 2 пп. 36.2 та відповідно до п.4 ст. 34, ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», залучив експертну установу та визначив за допомогою висновку про вартість майна № 68341 від 08.06.2022 суму страхового відшкодування в розмірі - 42 491,04 грн.

А отже, вимоги відповідача як страховика до позивача як до особи, якій перейшло право вимоги, не є безпідставними, і тому в разі не узгодження суми, відповідач цілком правомірно визначив спосіб визначення суми збитку, а позивач, в свою чергу, не надав належного та допустимого в цьому випадку доказу - експертного висновку.

А тому апелянт просив рішення суду першої інстанції у даній справі скасувати, ухваливши нове - про відмову в задоволенні позову повністю.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Про причини неподання не повідомив.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи та правомірно встановлено судом першої інстанції, 19.11.2021 між позивачем, як страховиком, та ОСОБА_1 , як страхувальником, було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту "КАСКО" №030355/4057/0000142 (надалі - договір), за умовами якого позивач прийняв під страховий захист автомобіль марки Toyota Rav 4 Hybrid, д.н.з. НОМЕР_1 з прикріпленим до нього зовні та всередині додатковим обладнанням.

04.12.2021 в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Toyota Rav 4 Hybrid, д.н.з. НОМЕР_1 , та автомобіля Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 , в результаті якої вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_2 вимог Правил дорожнього руху України, що встановлено постановою Печерського районного суду міста Києва від 17.01.22. у справі №757/67602/21-п.

Так, на підставі заяви страхувальника, рахунку ТОВ "Автосаміт на столичному" №ST21017299 від 17.12.2021 на суму 73 858,74 грн, страхового акту №00480223 від 21.12.2021, виконуючи свої зобов`язання за договором, позивач здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної ДТП шляхом виплати коштів у загальній сумі 73 858,74 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 268113 від 22.12.2021.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Так, вина ОСОБА_2 , який керував автомобілем Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2 , встановлена в судовому порядку, а саме: постановою Печерського районного суду міста Києва від 17.01.22. у справі №757/67602/21-п. Вказані обставини на підставі ч. 4 ст. 75 ГПК України правомірно були враховані судом першої інстанції.

Як вбачається з полісу № 203314550, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2 , станом на дату настання спірної ДТП була застрахована відповідачем.

Розмір франшизи, тобто суми, на яку зменшується страхове відшкодування за шкоду, заподіяну майну потерпілих, встановленої полісом № 203314550, становить 0,00 грн. Ліміт страхової суми за шкоду майну - 130.000,00 грн.

В подальшому, відповідачем на підставі звіту № 68341 від 08.06.2022 та страхового акту № ОЦВ-Х-Р-21-32-68341/1 від 13.06.2022, було розраховано суму страхового відшкодування в розмірі 42 491,04 грн, яку було виплачено позивачу 14.06.2022. платіжним дорученням № 26814 від 14.06.2022 на вказану суму, що підтверджується матеріалами справи.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

За змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

За загальним правилом згідно з положеннями статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Однак, спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розраховану за правилами цього підпункту.

Положеннями статті 29 цього Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Пунктом 22.1 статті 22 зазначеного Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом із тим порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено статтею 1194 ЦК України, згідно з якою особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі статті 29 та пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством та в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, а різницю між реальними збитками і сумами в межах ліміту відповідальності на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Враховуючи наведене, у справі, що розглядається, у відповідача у зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов`язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми фактичних затрат, право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, за мінусом франшизи.

Згідно з п.п. 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003р. за №1074/8395, коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ тощо. Винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

Як вбачається з матеріалів справи, коефіцієнт фізичного зносу застрахованого транспортного засобу дорівнює нулю, так як на момент вчинення ДТП строк його експлуатації не перевищував 7 років. Доказів наявності обставин, зазначених в п.7.39 Методики, матеріали справи не містять та відповідачем не доведено.

Так, оскільки відповідачем було сплачено позивачу 42 491,04 грн страхового відшкодування після звернення позивача до суду з даним позовом, суд першої інстанції правомірно закрив провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Щодо стягнення 31 367,70 грн (решта позовних вимог), суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у цій частині. Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком місцевого господарського суду, з урахуванням наступного.

Згідно зі статтею 999 Цивільного кодексу України і статтями 6, 7 Закону України "Про страхування" за вольовою ознакою страхування може бути добровільним і обов`язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.

У статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, зазначені норми свідчать, що позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати. (Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 910/4790/19).

В цій частині суд апеляційної інстанції не приймає доводи апелянта про необхідність врахування звіту № 68341 про оцінку КТЗ від 08.06.2022, відповідно до якого розмір матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля Toyota Rav 4 Hybrid, д.н.з. НОМЕР_1 становить 42 491,04 грн., як підставу для визначення розміру вартості відновлювального ремонту.

Так, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є платіжний документ про здійснення такої виплати. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у постанові від 25.07.2018 у справі № 922/4013/17 та в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 910/12722/18.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. (Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у постанові від 20.03.2018 у справі № 911/482/17 та постанові Верховного Суду від 21 грудня 2020 року у справі № 911/286/20).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем до суду першої інстанції надано належні та допустимі докази на підтвердження фактичної вартості ремонту транспортного засобу - рахунок-фактура ТОВ "Автосаміт на столичному" №ST21017299 від 17.12.2021 на суму 73 858,74 грн (а.с. 41-42) та платіжне доручення № 268113 від 22.12.2021 (а.с. 40).

Доказів того, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "Toyota Rav 4 Hybrid", склала саме 42 491,04 грн, як про це зазначає апелянт, ні до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції не надано. А тому в цій частині доводи апелянта не приймаються як підстава для відмови в задоволенні позову в розумінні ст. 74-80, 86, 269 ГПК України.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає правомірним висновок місцевого господарського суду про необхідність закриття провадження у справі в розмірі 42 491,04 грн на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України (у зв`язку зі сплатою вказаної суми відповідачем після порушення провадження у даній справі). А також вважає правомірним стягнення решти суми позовних вимог в розмірі 31 367,70 грн. Таким чином, апеляційна скарга, в якій апелянт просив скасувати рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, не підлягає до задоволення повністю.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін в порядку ст. 276 ГПК України.

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог у даній справі.

Таким чином, на підставі ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2022 справі № 910/3841/22 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2022 у справі № 910/3841/22 - залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір), понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Матеріали справи №910/3841/22 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич