ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2022 року м. Дніпро Справа № 904/1651/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач ),

суддів: Чус О.В., Антоніка С.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "РИФ"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2022 р.

( суддя Манько Г.В., м. Дніпро, повний текст рішення складено 22.08.2022 р.)

у справі

за позовом:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд-Флекс"

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "РИФ"

про стягнення 126 598 грн. 80 коп.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гранд-Флекс" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "РИФ" суми основного боргу у розмірі 103 708 грн. 37 коп., пені 7 365 грн. 87 коп., інфляційних втрат 14 521 грн. 97 коп., 3% річних 1 002 грн. 59 коп.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2022 р. позов задоволено повністю. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "РИФ" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАНД-ФЛЕКС" заборгованість 103 708 грн. 37 коп., пеню 7365 грн. 87 коп., інфляційні втрати 14 521 грн. 97 коп., 3% річних 1002 грн. 59 коп., судовий збір 2481 грн..

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "РИФ", в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.08.2022 р. та закрити провадження у справі, а судові витрати на оплату судового збору та професійну правничу допомогу адвоката покласти на Позивача.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник вказує на те, що суд першої інстанції прийняв рішення на підставі не повністю досліджених доказів, при недотриманні норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, Скаржник посилається на відсутність предмету спору, оскільки заборгованість за поставлений товар, в розмірі 103 708,37 грн. за Договором поставки № 1191 від 03.03.2017 р., Відповідачем було погашено ще 27.06.2022 р., що підтверджується платіжним дорученням № 1228 від 27.06.2022 р., з огляду на що у Господарського судуДніпропетровської області були наявні всі підстави для закриття провадження у даній справі № 904/1651/22 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

На підтвердження оплати боргу перед Позивачем, Відповідачем до апеляційної скарги надано копію платіжного доручення від 27.06.2022 р. на суму 103 708,37 грн..Скаржник просить визнати поважною причину неподання до суду першої інстанції доказу - платіжного доручення № 1228 від 27.06.2022 р., на суму 103 708,37 грн. та долучити зазначений доказ до матеріалів справи. В обґрунтування поважності неподання зазначеного доказу до суду першої інстанції, Скаржник зазначає про відсутність обізнаності щодо звернення Позивача із позовом до суду та розгляд справи Господарським судом Дніпропетровської області без належного повідомлення Відповідача, а отже відсутність можливості надання доказу до суду першої інстанції.

Скаржник також вважає, що вимоги Позивача про стягнення пені, інфляційних втрат та відсотків річних після 24.02.2022 р. також не підлягали задоволенню, оскільки порушення зобов`язання сталося внаслідок настання дій форс-мажорних обставин ( обставин непереборної сили ), під впливом яких опинилось підприємство Відповідача, що призвели до неспроможності виконати платіжні зобов`язання підприємства.

Скаржник звертає увагу на те, що п. 9.3 Договору, термін, протягом якого одна сторона повинна повідомити іншу про настання форс-мажорних обставин не визначений.

Скаржник також просить стягнути судовівитрати згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України за результатами розгляду апеляційної скарги, зазначивши, що сума судових витрат, які Відповідач поніс у зв`язку із розглядом справи в апеляційній інстанції, становить 18 721,50 грн. та складається з витрат, щодо сплати судового збору у розмірі 3 721,50 грн. та витрат на правову допомогу, в розмірі 15 000 грн., без ПДВ.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу, ТОВ «РИФ» звертає увагу на те, що у відзиві на апеляційну скаргу Позивачем не заперечується обізнаність про відсутність ( на час розгляду справи судом першої інстанції та винесення оскаржуваного рішення ) основного боргу відповідача перед позивачем у розмірі 103 708 грн. 37 коп., за договором поставки №1191 від 03.03.2017р, та, навіть, частково визнаються вимоги відповідача про закриття провадження у справі в частині основного боргу. Втім, бувши обізнаним, про відсутність основного боргу відповідача, позивач не повідомив суд першої інстанції про зазначені обставини, що є наслідком зловживання позивачем своїми процесуальними правами.

На підтвердження понесених відповідачем витрат щодо захисту інтересів в суді апеляційної інстанції відповідачем було надано: договір про надання правової допомоги № 01-25-08/22 від 25.08.2022 р., рахунок-фактуру № 90/22 від 25.08.2022 р., платіжне доручення №1886 від 26.08.2022 р. на суму 15 000 грн, акт наданих послуг від 29.08.2022 р., погодинна тарифікація адвокатських послуг за Договором № 01-25/22 від 25.08.2022 р. про надання правової допомоги з детальним описом послуг наданих адвокатом, вартості робіт та витраченого часу адвоката, що реально підтверджує заявлений розмір витрат на адвоката.

Посилання Позивача на те, що понесені Відповідачем витрати на професійну правничу правову допомогу не відповідають критеріям розумності та не є співмірними із складністю справи, не підтверджені жодними доказами.

Таким чином, Позивачем не зазначено конкретно, які, послуги адвоката, згідно детального опису послуг наданих адвокатом - необґрунтовані або не відповідають фактично наданим послугам адвоката, та з вартістю яких конкретно послуг наданих адвокатом не погоджується позивач, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, а отже, не наведено обґрунтованого висновку не співмірності заявленого відповідачем розміру судових витрат в сумі 15 000,00 грн..

На підставі вищенаведеного, Скаржник не погоджується з аргументами викладеними Позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, оскільки вони, на його думку, не спростовують твердження та аргументи стосовно суті вимог апеляційної скарги.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Позивач у своєму відзиві, посилаючись на ст. ст. 231, 263, 275-278 ГПК України, просить суд змінити рішення суду першої інстанції по справі № 904/165/22, в частині стягнення основного боргу, а саме - закрити провадження, в частині стягнення основного боргу, в розмірі 103 708,37 грн., а в частині стягнення пені, у розмірі 7 365,87 грн., інфляційних збитків, у розмірі 14 521,97 грн., 3 % річних, у розмірі 1 002,59 грн. рішення суду першої інстанції залишити в силі. Зменшити витрати з професійної правничої допомоги адвоката до 3 000,00 грн..

Позивач погоджується з тим, що оскільки сплата основного боргу Відповідачем відбулася в період після звернення Позивача до суду, та до прийняття рішення по справі, то в частині стягнення основної суми боргу справа підлягає закриттю.

Позивач вказує, що твердження Відповідача, про те, що він начебто не знав про наявність цієї справи не відповідає дійсності, оскільки в телефонному режимі ця тема активно обговорювалася з керівником Відповідача. Більше того, саме наявність судової справи і спонукала Відповідача сплатити прострочену заборгованість. Крім того, ухвала суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження від 04.07.2022 р. була у вільному доступі на сайті Єдиного Державного реєстру судових рішень.

Позивач вважає, що витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 15 000,00 грн. є необгрунтованими, занадто завищеними, такими що не відповідають складності справи, та обсягом наданих послуг. Співмірний розмір послуг адвоката для даної категорії справ з огляду на її невелику складність, на його думку, має складати 3 000,00 грн..

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2022р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Кощеєв І.М. (доповідач), судді Чус О.В., Антоніка С.Г..

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України, у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Ч. 13 ст. 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.09.2022 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "РИФ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2022 р., для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

7. Встановлені судом обставини справи

Між товариством з обмеженою відповідальністю "ГРАНД-ФЛЕКС" та товариством з обмеженою відповідальністю "РИФ" підписано договір поставки №1191 від 03.03.2017р. (далі Договір).

На умовах, викладених у розділах цього Договору, Постачальник зобов`язується протягом дії цього Договору передавати стрічку-скотч, стрічку-скотч з логотипом, стретч плівку, інший пакувальний матеріал, що далі іменується - Товар, а Покупець в свою чергу зобов`язується оплачувати та приймати Товар (п. 1.1 Договору).

Постачальник зобов`язується здійснити поставку протягом 10 календарних днів з моменту узгодження Рахунку. Поставка товару здійснюється у відповідності з правилами Инкотермс - 2010 на умовах DDP (адреса: м. Дніпро, пр-т Богдана Хмельницького, 162 або склад ТК "Нова Пошта) (п. 3.1 Договору).

У випадку, коли отримання товару здійснюється Перевізником Покупця на складі Постачальника, товар вважається поставленим Постачальником та прийнятим Покупцем з моменту передачі Товару Перевізнику. В рахунках та відповідних накладних обов`язково вказується номер даного договору, найменування Постачальника та Покупця (п. 3.2 Договору).

При отриманні товару на складі Постачальника, Покупець чи представник (перевізник) Покупця повинен перевірити кількість, асортимент, комплектність, тару та цілісність упаковки товару. Підпис Покупця чи представника (перевізника) Покупця на накладній чи товаротранспортні накладній на отримання товару є посвідченням його згоди щодо кількості, асортименту, комплектності, тарою та цілісністю упаковки товару (п. 3.3 Договору).

Датою поставки є дата зазначена Покупцем в видатковій накладній про отримання Товару у місці призначення. В цей момент до Покупця переходить право власності на Товар (п. 3.5 Договору).

Ціна Товару встановлюється у відповідності з цінами Постачальника, які діють на момент пред`явлення Рахунку Покупцю (п. 5.1 Договору).

Орієнтовна загальна сума цього Договору складається з сум, які зазначені у підписаних видаткових накладних (п. 5.4 Договору).

Розрахунки між сторонами за цим Договором проводяться у безготівковій формі розрахунків. Валюта розрахунків - українська гривня (п. 6.1 Договору).

Покупець здійснює розрахунок за Товар за цим Договором на поточний рахунок Постачальника шляхом банківського переказу грошових коштів. Покупець зобов`язаний проводити розрахунки з Постачальником за кожну отриману партію Товару протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту поставки Товару. Допускається попередня оплата (п. 6.2 Договору).

За порушення Покупцем зобов`язань з оплати Товару (несвоєчасна оплата або нездійснення оплати) він зобов`язаний сплатити Постачальнику штраф у розмірі 10 % від вартості неоплаченого Товару, пеню у розмірі 0,5 %, але не більше подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми заборгованості за Товар (п. 7.3 Договору).

Сплата штрафу та пені не звільняє Сторони від виконання інших зобов`язань за цим Договором, а саме від сплати суми основного платежу (п. 7.4 Договору).

Цей договір набуває чинності від дати підписання його уповноваженими представниками Сторін і діє до 31.12.2017р. (п. 10.1 Договору).

У разі невиконання Сторонами, або однією із Сторін своїх зобов`язань за цим Договором у повному обсязі у зазначений термін, дія Договору продовжується до повного виконання зобов`язань за цим Договором між Сторонами (п. 10.2 Договору).

Якщо за 30 днів до закінчення строку дії цього Договору, жодна зі сторін письмово не заявила про бажання розірвати цей Договір, тоді Договір вважається продовженим на тих самих умовах до 31 грудня кожного наступного року (п. 10.3 Договору).

Згідно видаткової накладної №882 від 31.01.2022р. позивачем здійснено поставку позивачу товару на суму 52 336 грн. 20 коп..

Згідно видаткової накладної №1316 від 10.02.2022р. позивачем здійснено поставку позивачу товару на суму 20 515 грн. 57 коп..

Згідно видаткової накладної №1654 від 18.02.2022р. позивачем здійснено поставку позивачу товару на суму 12 714 грн. 14 коп..

Згідно видаткової накладної №1678 від 21.02.2022р. позивачем здійснено поставку позивачу товару на суму 38 142 грн. 46 коп..

Згідно платіжного доручення №780 від 20.04.2022р. відповідачем перераховано позивачу 20 000 грн. оплати за скотч прозорий по дог №1191 від 03.03.2017р..

Згідно наявних у справі доказів встановлено, що свої обов`язки Позивач виконав своєчасно, та належним чином. За умовами договору Позивач поставив, а Відповідач прийняв товар, вказаний у видаткових накладних. Свої обов`язки за договором Відповідач виконав несвоєчасно, та не в повному обсязі. За поставлений товар Відповідач сплатив частково, у розмірі 20 000,00 грн. (платіжне доручення № 780 від 20.04.2022р.).

Відповідно до п. 6.2. договору покупець (відповідач) зобов`язаний здійснити розрахунок за Товар протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту поставки товару, шляхом банківського переказу грошових коштів.

Внаслідок неналежного виконання Відповідачем своїх зобов`язань за договором, на час прийняття рішення у справі, заборгованість Відповідача за отриманий товар склала 103 708,37 грн..

Посилаючись на вищезазначені обставини, позивач нарахував відповідачу пеню, у розмірі 7365 грн. 87 коп., відповідно до п. 7.3 Договору, інфляційні втрати, у розмірі 14 521 грн. 97 коп. та 3% річних, у розмірі 1002 грн. 59 коп., відповідно до ст. 625 ЦК України.

Позивач зазначає, що Відповідачем вказану суму не оплачено, що і стало підставою для звернення з позовом до суду.

За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 03.03.2017 р. між товариством з обмеженою відповідальністю "ГРАНД-ФЛЕКС" ( Постачальник ) та товариством з обмеженою відповідальністю "РИФ" ( Покупець ) укладено Договір поставки № 1191, за умовами п. 1.1. якого, Постачальник зобов`язується протягом дії цього Договору передавати стрічку-скотч, стрічку-скотч з логотипом, стретч плівку, інший пакувальний матеріал, що далі іменується - Товар, а Покупець в свою чергу зобов`язується оплачувати та приймати Товар.

Згідно ч.2 ст.712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно ст. 266 ГК України, предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу приписів ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Враховуючи нездійснення Відповідачем повної оплати за товар, отриманий за договором поставки № 1191 від 03.03.2017 р., товариство з обмеженою відповідальністю "ГРАНД-ФЛЕКС" звернулось до господарського суду з позовними вимогами до товариства з обмеженою відповідальністю "РИФ", про стягнення основного боргу, у розмірі 103 708,37 грн., пені 7 365 грн. 87 коп., інфляційних втрат 14 521 грн. 97 коп. та 3% річних, у розмірі 1 002 грн. 59 коп..

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2022 р. позов задоволено у повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд виходив з наявності у справі доказів, які підтверджують неналежне виконання Відповідачем зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати поставленого товару.

Оскаржуючи рішення суду, Відповідач посилається на відсутність предмету спору.

Як зазначає Скаржник, заборгованість за поставлений товар, в розмірі 103 708,37 грн. за Договором поставки № 1191 від 03.03.2017 р., Відповідачем було погашено ще 27.06.2022 р..

На підтвердження оплати заборгованості перед Позивачем до апеляційної скарги Скаржник надав копію платіжного доручення від 27.06.2022 р., на суму 103 708,37 грн.та просить визнати причину неподання вказаного доказу до суду першої інстанції поважною та долучити зазначений доказ до матеріалів справи.

В обґрунтування поважності неподання зазначеного доказу до суду першої інстанції, Заявник посилається на відсутність обізнаності щодо звернення Позивача із позовом до суду та розгляд справи Господарським судом Дніпропетровської області без належного повідомлення Відповідача.

Колегія суддів визнала обґрунтованою причину неподання зазначеного доказу до суду першої інстанції та вирішила долучити зазначений доказ до матеріалів справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та висновки суду першої інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Як предмет позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Аналогічну правову позицію висловили Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 р. по справі № 13/51-04 і Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, зокрема у постановах від 25.07.2019 р. по справі № 916/144/18 та від 14.05.2020 р. по справі № 907/737/18.

Як зазначалося вище, спір у даній справі стосувався стягнення заборгованості за посавлений товар згідно договору поставки № 1191 від 03.03.2017 р..

З огляду на наведене, колегія суддів констатує той факт, що на момент звернення Позивача з позовом до господарського суду ( 23.06.2022 р. ) предмет спору існував, а на момент винесення судом першої інстанції рішення предмет спору припинив існування, у зв`язку з чим наявні підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Крім цього, апеляційним господарським судом взято до уваги, що згідно зі ст. 278 ГПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу, а згідно з частиною 2 ст. 241 ГПК України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим, апеляційна скарга, в частині стягнення 103 708 грн. 37 коп. основного боргу підлягає задоволенню, а рішення в цій частині підлягає скасуванню та винесенню в цій частині нового рішення, про закриття провадження.

Внаслідок порушення Відповідачем грошового зобов`язання, приймаючи до уваги умови договору та приписи діючого законодавства, Боржнику нараховані пеня, 3% річних та інфляційні втрати.

Щодо задоволених позовних вимог, про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення, з огляду на наступне.

За змістом положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК Україн, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином ( ст. 599 цього Кодексу ).

Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 546 ЦК України неустойка (штраф, пеня) віднесена до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як вже зазначалось, згідно п.7.3 Договору №1191 від 03.03.2017р., передбачена відповідальність відповідача за несвоєчасну оплату або нездійснення оплати товару, а саме у випадку, якщо покупець здійснює оплату пізніше строків, передбачених п. 6.2 договору, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі 0,5%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми заборгованості за Товар.

Як встановлено судом першої інстанції, на момент розгляду справи Відповідач за отриманий товар розрахувався у повному обсязі, проте, з простроченням оплати.

З урахуванням викладених обставин, місцевий господарський суд правомірно задовольнив позовні вимоги, в частині стягнення пені у заявленому розмірі.

Щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена ст. 625 ЦК України.

Так за ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індекса інфляції необхідно мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

За змістом ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

За положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін, зокрема наявність грошових зобов`язань відповідача щодо оплати вартості поставленого товару, на спірні правовідносини поширюється дія положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, за якою боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 р. у справі № 910/10156/17 та від 16.05.2018 р. у справі № 686/21962/15-ц за наслідками неоднакового застосування норми права в подібних правовідносинах.

Таким чином, з огляду на порушення Відповідачем грошового зобов`язання перед Позивачем, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що у Позивача виникло право на нарахування Відповідачу інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

За розрахунком Позивача, за загальний період з 14.02.2022 р. по 10.06.2022 р., річні становлять 1 002 грн. 59 коп., інфляційні збитки, за загальний період з лютого 2022 р. по травень 2022 р., скаладють 14 521 грн. 97 коп..

Доводи Апелянта про те, що вимоги Позивача про стягнення пені, інфляційних втрат та відсотків річних не підлягали задоволенню, колегією суддів відхиляються, як безпідставні та необґрунтовані, оскільки для звільнення себе від відповідальності внаслідок настання форс-мажорних обставин ( обставинами непереборної сили ) Відповідач зобов`язаний був надати не лише сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а й довести, що такі обставини об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.10.2022 р. у справі № 927/25/21.

Як вже зазначалось вище, в апеляційній скарзі Скаржником заявлено вимогу про стягнення суми судових за результатами розгляду апеляційної скарги, вказавши, що сума судових витрат, які Відповідач поніс у зв`язку із розглядом справи в апеляційній інстанції, становить 18 721,50 грн. та складається з витрат, щодо сплати судового збору, у розмірі 3 721,50 грн. та витрат на правову допомогу, в розмірі 15 000 грн., без ПДВ.

На підтвердження понесених витрат щодо захисту інтересів в суді апеляційної інстанції Відповідачем надано: договір про надання правової допомоги № 01- 25-08/22 від 25.08.2022 р., рахунок-фактуру № 90/22 від 25.08.2022 р., платіжне доручення № 1886 від 26.08.2022 р., на суму 15 000 грн., акт наданих послуг від 29.08.2022 р., погодинна тарифікація адвокатських послуг за Договором № 01-25/22 від 25.08.2022 р., про надання правової допомоги з детальним описом послуг наданих адвокатом, вартості робіт та витраченого часу адвоката, що реально підтверджує заявлений розмір витрат на адвоката.

Позивач у своєму відзиві просить суд зменшити витрати з професійної правничої допомоги адвоката до 3 000,00 грн., оскільки витрати на правничу допомогу не відповідають критерію розумності таких витрат.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "РИФ", про розподіл судових витрат, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вищевказана заява підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Згідно з пунктом 12 частини третьої ст. 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до частини четвертої ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 ГПК України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом із тим у частині п`ятій зазначеної статті цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу.

Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на професійну правничу допомогу адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому у судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 р. у справі № 922/445/19, постановах Верховного Суду від 01.08.2019 р. у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 р. у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 р. у справі № 904/3583/19.

Ці правові висновки було підтверджено і в постановах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 22.11.2019 р. у справі № 910/906/18 та від 06.12.2019 р. у справі № 910/353/19.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, визначеними у частині четвертій статті 126 ГПК України ( а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони ), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Тобто критерії, визначені частиною четвертою ст. 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.08.2022р., між ТОВ «РИФ» (Замовник) та Адвокатським бюро "Герман і партнери" (Виконавець), було укладено договір про надання правової допомоги №01-25-08/22(далі - Договір), за умовами п.1.1 якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе обов`язок здійснювати правовий захист інтересів Замовника у Центральному апеляційному господарському суді за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "РИФ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2022р..

Послуги надаються адвокатом -Герман Мариною Миколаївною, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 4898, вилданого Київською міською кваліфікаційною комісією адвокатури 27.03.2012р. ( п.1.2. договору).

Відповідно до п.2.1. розділу 2 договору, у відповідності до умов даного Договору, Виконавець бере на себе наступні зобов`язання: складати проекти необхідних процесуальних документів, а саме: апеляційні скарги, заяви, пояснення, заперечення, клопотання, тощо та приймати участь в судових засіданнях ( підп. 2.1.1.); готувати, відправляти та отримувати адвокатські запити ( підп. 2.1.2).

Згідно п. 3.2. Договору вартість послуг з ведення справи в суді апеляційної інстанції становить 15 000 грн., без ПДВ..

При цьому, у п.3.3. Договору передбачено, що Замовник здійснює попередню оплату у розмірі 15000 грн., без ПДВ вартості послуг, які надаються за цим Договором.

На виконання умов договору відповідачем було здійснено попередню оплату вартості послуг на професійну правничу допомогу на користь Адвокатського бюро "Герман і партнери", на підставі рахунку-фактури № 90/22 від 25.08.2022, що підтверджується відповідним платіжним дорученням №1886 від 26.08.2022 р., на суму 15 000 грн..

Відповідно до п. 4.1. Договору про надання правової допомоги факт належного виконання Виконавцем зобов`язань з даного Договору фіксується повноважними представниками сторін в акті прийому-передачі наданих послуг.

На підтвердження наданих послуг Скаржник надав копію акту наданих послуг від 29.08.2022р. підписаного між Відповідачем та Адвокатським бюро «Герман і партнери» складеного на підставі погодинної тарифікації адвокатських послуг за Договором № 01-25/22 від 25.08.2022р., про надання правової допомоги.

Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг згідно до Договору про надання правової допомоги від 25.08.2022р., складеного 29.08.2022р., Виконавець надав наступний обсяг послуг: ознайомлення з матеріалами справи № 904/1651/22 в Господарському суді дніпропетровської області; складання заяви про отримання рішення суду на нарочне отримання рішення суду від 18.08.2022р.; аналіз рішення Господарського суду Дніпропетровської області від18.08.2022р.; аналіз документів Замовника, підбір нормативної бази для складання апеляційної скарги; складання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2022р.; ксерокопіювання, друк, завірення документів, що додаються до апеляційної скарги; направлення апеляційної скарги з додатками на адресу ТОВ «Гранд-Флекс» та нарочне подання до Господарського суду Дніпропетровської області; моніторинг подальшого руху справи.

Відповідно до п.2 Акту, Замовник прийняв послуги та погодився, що якість послуг повністю відповідає вимогам Замовника. Замовник виплатив, а Виконавець прийняв оплату за фактично надані послуги , в розмірі 5000,00 грн..

Послуги надані в повному обсязі, сторони не мають претензій одна до іншої ( п. 4 Акту).

Із опису наданих у справі послуг згідно договору № 01-25-08/22 про надання правової допомоги від 25.08.2022р. вбачається, що погодинна ставка за надані послуги з правової допомоги встановлюється в залежності від рівня складності поставленого завдання. Вартість послуг наведено з урахуванням тарифікації: наручне вручення/отримання, відправка документів 100 грн./год.; усні консультації, отримання інформації від державних органів, робота з документами ( аналіз, перевірка, копіювання, ознайомлення, моніторинг законодавства, руху справи, складання запитів, листів, ін. не процесуальних документів) 200 грн./год.; складання процесуальних документів 2000 грн./год.

Адвокатом надані наступні послуги: ознайомлення з матеріалами справи № 904/1651/22 в Господарському суді дніпропетровської області, кількість годин 2, вартість наданих послуг 400,00 грн.; складання заяви про отримання рішення суду на нарочне отримання рішення суду від 18.08.2022 р., кількість годин 0,5, вартість наданих послуг 1 000,00 грн.; аналіз рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2022 р., кількість годин 2, вартість наданих послуг 400,00 грн.; аналіз документів Замовника, підбір нормативної бази для складання апеляційної скарги, кількість годин 2, вартість наданих послуг 400,00 грн.; складання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2022 р., кількість годин 6, вартість наданих послуг 12 000,00 грн.; ксерокопіювання, друк, завірення документів, що додаються до апеляційної скарги, кількість годин 2, вартість наданих послуг 400,00 грн.; направлення апеляційної скарги з додатками на адресу ТОВ «Гранд-Флекс» та нарочне подання до Господарського суду Дніпропетровської області, кількість годин 2, вартість наданих послуг 200,00 грн.; моніторинг подальшого руху справи, кількість годин 1, вартість наданих послуг 200,00 грн.. Загальна вартість наданих послуг становить 15 000,00 грн..

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", рішення у справі "Баришевський проти України", рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України", рішення у справі "Двойних проти України", рішення у справі "Меріт проти України").

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

При визначенні суми відшкодування суд апеляційної інстанції виходить з критерію реальності адвокатських витрат ( встановлення їхньої дійсності та необхідності ) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

При цьому, згідно з статтею 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 ГПК України. Докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши надані Скаржником в обґрунтування адвокатських витрат документи, колегія суддів вважала, що заявлені Відповідачем до відшкодування витрати у загальній сумі 15 000,00 грн. є неспівмірними із складністю цієї справи, не відповідають критерію реальності таких витрат ( встановлення їхньої дійсності та необхідності ), розумності їхнього розміру, а тому їх відшкодування матиме надмірний характер. Керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, з метою запобігання зловживанням Товариством з обмеженою відповідальністю "РИФ" правом на компенсацію правничої допомоги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зменшення цієї суми до 5 000,00 грн.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Частиною 1 ст. 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі ст. 278 ГПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення підлягає скасуванню, в частині стягнення суми основного боргу та прийняттям в цій частині нового рішення, про закриття провадження, в іншій частині рішення пілягає залишенню без змін.

10. Судові витрати

Згідно ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно ст. 129 ГПК України, пропорційно розміру задоволених вимог покладаються на Позивача у справі.

Отже, враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням ( судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 048,61 грн. та зменшені витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 000 грн. ) підлягають стягненню пропорційно розміру задоволеної апеляційної скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 129, 231, 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РИФ" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2022 р. у справі № 904/1651/22 в частині стягнення 103 708,37 грн. основного боргу, скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, про закриття провадження.

В іншій частині рішення суду, про стягнення пені у розмірі 7 365 грн. 87 коп., інфляційних втрат, у розмірі 14 521 грн. 97 коп., 3% річних, у розмірі 1 002 грн. 59 коп. та судового збору 2 481 грн. 00 коп. залишити без змін..

Заяву ТОВ «РИФ» про розподіл судових витрат задовольнити частково.

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд-Флекс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РИФ" - 4 095 грн. 95 коп. витрат на професійну правничу допомогу, про що видати наказ.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд-Флекс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РИФ" - 2 497 грн. 39 коп. судового збору за подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду, про що видати наказ.

Видачу відповідних наказів, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя С.Г. Антонік