ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року Справа № 915/754/21(915/44/22)

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О., за участі секретаря судового засідання Матвєєвої А.В., розглянувши матеріали справи

за позовом: Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3 , e-mail: )

в особі Відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (55001, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, промзона, ідентифікаційний код 20915546, e-mail: )

до відповідача: Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" (55000, Миколаївська обл., м. Южноукраїнськ, вул. Дружби Народів, 8, ідентифікаційний код 31948866, e-mail: )

про: стягнення 23544846,76 грн,

за участі представників учасників справи:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

в с т а н о в и в:

14.01.2021 Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южноукраїнська атомна електрична станція" звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою № 32/1160 від 16.11.2021 (з додатками) про стягнення з Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" основного боргу у розмірі 20 199 206, 56 грн, інфляційних витрат в сумі 737921,65 грн, 3 % річних в сумі 267614,69 грн, 7 % штрафу в сумі 1413944,39 грн, пені з врахуванням подвійної облікової ставки НБУ в сумі 926259,47 грн та судових витрат в розмірі 353174,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано посиланням на норми ст. ст. 526, 530, 546, 601, 610, 611, 612, 625, 626 Цивільного кодексу України та ст. 193, 232 Господарського кодексу України та мотивовано тим, що відповідачем не виконано зобов`язання за договором щодо оплати наданих послуг за період з липня 2020 року по липень 2021 року.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2021, справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/44/22 та визначено головуючим у справі суддю Ржепецького В.О.

Ухвалою від 27.01.2022 судом постановлено: прийняти справу №915/44/22 до свого провадження для розгляду в межах справи №915/754/21 про банкрутство Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство", присвоєно їй номер 915/754/21(915/44/22), розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначити на 21.02.2022 року о 10:00 год., встановити сторонами процесуальні строки для подання суду заяв по суті справи.

21.02.2022 судом постановлено протокольну ухвалу про відкладення розгляду справи на 21.03.2022 о 10:15 год.

Підготовче засідання у справі, призначене на 21 березня 2022 року о 10:15, не відбулося у зв`язку з обставинами, які зумовили загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду в умовах військової агресії Російської Федерації проти України.

25.07.2022 відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 25.07.2022 № 41 було відновлено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Миколаївської області.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 24.02.2022, який на даний час продовжено до 20 листопада 2022 року включно.

Ухвалою суду від 29.08.2022 судове засідання для розгляду справи призначено на 16 вересня 2022 року о 10:00 год.

07.09.2021 відповідачем подано до господарського за суду відзив на позовну заяву за вих. №20/1238 від 06.09.2021.

16.09.2022 судом задоволено усне клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву.

У відзиві відповідач зазначає наступне:

1) подача позивачем даного позову за умови, що зазначені спірні відносини вже розглядаються в рамках справи про банкрутство, є маніпуляцією позивача та зловживанням процесуальними правами;

2) залишок заборгованості за договором №277 від 29.11.2018 становить 20002122,99 грн;

3) вимоги про стягнення інфляційних втрат, 3% річних, пені та штрафу є незаконними оскільки нараховані під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Відповідач просить суд у задоволені позову відмовити.

09.09.2022 відповідачем подано до господарського суду заяву за вих.. №32/767 від 08.09.2022 про зменшення розміру позовних вимог.

Зокрема позивач просить суд стягнути з відповідача основну заборгованість в сумі 20002122,99 грн, інфляційні втрати в сумі 737921,65 грн, 3% річних в сумі 272869,55 грн, 7% штрафу в сумі 1284551,91 грн, пеню в сумі 942044,49 грн та вирішити питання щодо повернення позивачу надміру сплаченого судового збору в сумі 4581,54 грн.

Заявою від 09.09.2022 позивач просить суд взяти до уваги, що 26.04.2022 було змінено найменування позивача з Відокремлений підрозділ "Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на Відокремлений підрозділ "Південноукраїнська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом".

16.09.2022 судом постановлено протокольну ухвалу про продовження підготовчого провадження у справі на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 19.10.2022 о 10:30 год.

05.10.2022 відповідачем подано до господарського суду письмові пояснення до судових дебатів, якими відповідач визнає зменшені позовні вимоги в частині основного боргу в повному обсязі. Разом з тим, відповідач просить суд відмовити позивачеві у задоволені позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат, 3% річних, 7% штрафу та пені у зв`язку з дією мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою суду від 31.08.2021 у справі №915/754/21 про банкрутство Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство".

19.10.2022 судом постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення розгляду справи по суті на 09.11.2022 2022 о 10:20 год.

Враховуючи воєнну ситуацію та стан небезпеки у Миколаївській області, з метою забезпечення балансу між нормами ст. 3 Конституції України, ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням положень Закону України "Про правовий режим воєнного стану", приймаючи до уваги обставини даної справи, судом створено учасникам умови належного балансу безпеки та ефективної реалізації їх процесуальних прав, шляхом визнання явки у вказане засідання необов`язковою.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання.

Ухвалою суду від 26.10.2022 задоволено клопотання відповідача та забезпечено участь у судовому засіданні його представника у режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 26.10.2022 судом було оголошено перерву у зв`язку з оголошенням сигналу повітряної тривоги по Миколаївській області.

Після перерви представник позивача участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції не брала.

09.11.2022 судом підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об?єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

29 листопада 2018 року між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южно-Українська АЕС" (далі - виробник, позивач) та Комунальним підприємством "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" (далі - споживач, відповідач) був укладений договір № 277 (код 41110000-3) питна вода (водопостачання) (далі - Договір).

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 19.06.2019 у справі № 915/23/19 вказаний договір визнано укладеним у редакції Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" з урахуванням протоколу розбіжностей до договору від 29.11.2018 № 277 (код 41110000-3) питна вода (водопостачання) в редакції Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", за винятком пунктів 7.4., 11.11., 11.12., 11.13.

Відповідно до предмету вказаного договору позивач, як виробник, бере на себе зобов`язання у 2019 році відпустити споживачу воду питної якості, згідно з Державними санітарними нормами і правилами «Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною» (ДСанПіН 2.2.4-171-10), в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язується сплатити за використану питну воду питної якості (далі - питна вода) за встановленим тарифом в терміни, передбачені цим договором (п.1.1. Договору).

За умовами наведеного Договору:

- розрахунки за спожиту питну воду здійснюються по встановленим тарифам, діючим на період розрахунків.

Порядок встановлення і застосовування тарифів регулюється уповноваженими органами відповідно з вимогами чинного законодавства. При зміні тарифів розрахунки проводяться за новими тарифами з дня їх введення. Виробник письмово повідомляє Споживача про зміну тарифів. Повідомлення являється невід`ємною частиною договору.

Тариф на момент укладення даного договору складає 6,92 грн за 1 м3 води, без урахування ПДВ 20%. (п. 3.2 Договору);

- оплату за фактично спожиту питну воду Споживач проводить щомісячно на підставі пред`явлених Виробником рахунків на оплату протягом 30- календарних днів з дня отримання рахунку.

Розрахунковим періодом є один календарний місяць.

Виробник направляє Споживачу рахунки цінним листом з повідомленням про вручення.

Грошові кошти перераховуються Споживачем по платіжним реквізитам, вказаним у рахунку, пред`явленому Виробником до оплати (п. 4.1 Договору);

- сторони зобов`язані щомісячно, в перший робочій день місяця, наступного за розрахунковим, разом складати акт про обсяг питної води, відпущеної Споживачу за показниками приладів обліку, встановлених на межі експлуатаційної відповідальності Сторін (п. п. 6.1.6, 6.2.2 Договору);

- у Випадку порушення зобов`язань, що виникає з цього договору (надалі іменується "порушення договору", Сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним законодавством України. (п. 7.1 Договору);

- сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання не звільняє жодну із сторін від виконання взятих на себе зобов`язань по договору (п. 7.2 Договору);.

- за порушення строків виконання зобов`язання (в тому числі і за невиконання грошових зобов`язань) стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості (п. 7.4 Договору);

- термін дії даного договору з дати підписання його обома Сторонами, скріплення печатками та діє з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року включно, в частині постачання питної води, а частині розрахунку до повного розрахунку (п. 10.1 Договору);

- договір вважається продовженим на кожний наступний рік на тих самих умовах, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна із сторін письмово не заявить про необхідність його перегляду (п. 10.3 Договору).

Договір скріплений підписами та печатками обох сторін.

На виконання умов Договору позивач за період з липня 2020 року по липень 2021 року включно надав відповідачу послуги з водопостачання на загальну суму 22476893,55 грн, що підтверджується актами: №АК.0.3104ц.1117 від 31.07.2020 за липень 2020 року, №АК.0.3104ц. 1128 від 31.08.2020 за серпень 2020 року, №АК.0.3104ц. 1146 від 30.09.2020 за вересень 2020 року, №АК.0.3104ц. 1074 від 30.10.2020 за жовтень 2020 року, №АК.0.3104ц. 1192 від 01.12.2020 за листопад 2020 року, №АК.0.3104ц. 1200 від 04.01.2021 за грудень 2020 року, №АК.0.3104ц. 1209 від 01.02.2021 за січень 2021 року, №АК.0.3104ц. 1217 від 01.03.2021 за лютий 2021 року, №АК.0.3104ц. 1225 від 01.04.2021 за березень 2021 року, №АК.0.3104ц. 1232 від 05.05.2021 за квітень 2021 року, №АК.0.3104ц. 1239 від 01.06.2021 за травень 2021 року, №АК.0.3104ц. 1264 від 01.07.2021 за червень 2021 року, №АК.0.3104ц. 1276 від 02.08.2021 за липень 2021 року (а.с.50-62) та виставив рахунки на оплату: №РС,20-1209 від 31.07.2020 на суму 1664088,38 грн, №РС,20-1368 від 31.08.2020 на суму 1717964,74 грн, №РС,20-1488 від 30.09.2020 на суму 1690619,66 грн, №РС,20-1677 від 31.10.2020 на суму 1763512,18 грн, №РС,20-1848 від 30.11.2020 на суму 1626462,96 грн, №РС,20-2157 від 31.12.2020 на суму 1729025,66 грн, №РС,20-164 від 31.01.2021 на суму 1699222,61 грн, №РС,20-310 від 28.02.2021 на суму 1443160,46 грн, №РС,20-541 від 31.03.2021 на суму 1612968,96 грн, №РС,20-762 від 30.04.2021 на суму 1813790,62 грн, №РС,20-1005 від 31.05.2021 на суму 1864720,97 грн, №РС,20-1163 від 30.06.2021 на суму 1819065,34 грн, №РС,20-164 від 31.01.2021 на суму 1699222,61 грн (а.с. 63-74).

На підставі заяви відповідача від 16.07.2020 №05/938 сторонами здійснено залік зустрічних однорідних вимог в часткове погашення боргу за рахунком №РС, 20-1209 всього на суму 164535,66 грн.

Таким чином, заборгованість по оплаті наданих послуг за липень 2020 року по рахунку №РС, 20-1209 становить 1499552,72 грн.

На підставі заяви відповідача від 09.09.2020 №05/1162 сторонами здійснено залік зустрічних однорідних вимог в часткове погашення боргу за рахунком №РС, 20-1364 всього на суму 161073,37 грн.

Таким чином, заборгованість по оплаті наданих послуг за серпень 2020 року по рахунку №РС, 20-1364 становить 1556891,37 грн.

На підставі заяви відповідача від 16.10.2020 №05/1347 сторонами здійснено залік зустрічних однорідних вимог в часткове погашення боргу за рахунком №РС, 20-1488 всього на суму 166966,82 грн.

Таким чином, заборгованість по оплаті наданих послуг за вересень 2020 року по рахунку №РС, 20-1488 становить 1523652,84 грн.

На підставі заяви відповідача від 09.11.2020 №05/1439 сторонами здійснено залік зустрічних однорідних вимог в часткове погашення боргу за рахунком №РС, 20-1677 всього на суму 199543,05 грн.

Таким чином, заборгованість по оплаті наданих послуг за жовтень 2020 року по рахунку №РС, 20-1677 становить 1563969,13 грн.

На підставі заяви відповідача від 14.12.2020 №05/1587 сторонами здійснено залік зустрічних однорідних вимог в часткове погашення боргу за рахунком №РС, 20-1848 всього на суму 188261,18 грн.

Таким чином, заборгованість по оплаті наданих послуг за листопад 2020 року по рахунку №РС, 20-1848 становить 1438201,78 грн.

На підставі заяви відповідача від 16.01.2021 №05/33 сторонами здійснено залік зустрічних однорідних вимог в часткове погашення боргу за рахунком №РС, 20-2157 всього на суму 181524,79 грн.

Таким чином, заборгованість по оплаті наданих послуг за грудень 2020 року по рахунку №РС, 20-2157 становить 1547500,87 грн.

На підставі заяви відповідача від 10.02.2021 №05/177 сторонами здійснено залік зустрічних однорідних вимог в часткове погашення боргу за рахунком №РС, 20-164 всього на суму 223548,64 грн.

Таким чином, заборгованість по оплаті наданих послуг за січень 2021 року по рахунку №РС, 20-164 становить 1475673,97 грн.

На підставі заяви відповідача від 12.03.2021 №05/311 сторонами здійснено залік зустрічних однорідних вимог в часткове погашення боргу за рахунком №РС, 20-310 всього на суму 209171,07 грн.

Таким чином, заборгованість по оплаті наданих послуг за лютий 2021 року по рахунку №РС, 20-310 становить 1233989,39 грн.

На підставі заяви відповідача від 12.04.2021 №05/480 сторонами здійснено залік зустрічних однорідних вимог в часткове погашення боргу за рахунком №РС, 20-541 всього на суму 185802,05 грн.

Таким чином, заборгованість по оплаті наданих послуг за березень 2021 року по рахунку №РС, 20-541 становить 1427166,91 грн.

На підставі заяви відповідача від 12.05.2021 №05/594 сторонами здійснено залік зустрічних однорідних вимог в часткове погашення боргу за рахунком №РС, 20-762 всього на суму 197346,49 грн.

Таким чином, заборгованість по оплаті наданих послуг за квітень 2021 року по рахунку №РС, 20-762 становить 1616444,13 грн.

На підставі заяви відповідача від 25.06.2021 №05/836 сторонами здійснено залік зустрічних однорідних вимог в часткове погашення боргу за рахунком №РС, 20- 1005 всього на суму 197083,57 грн.

Таким чином, заборгованість по оплаті наданих послуг за травень 2021 року по рахунку №РС, 20-1005 становить 1667637,40 грн.

На підставі заяви відповідача від 22.07.2021 №05/973 сторонами здійснено залік зустрічних однорідних вимог в часткове погашення боргу за рахунком №РС, 20-1163 всього на суму 216086,89 грн.

Таким чином, заборгованість по оплаті наданих послуг за червень 2021 року по рахунку №РС, 20-1163 становить 1602978,45 грн.

На підставі заяви відповідача від 13.08.2021 №05/1064 сторонами здійснено залік зустрічних однорідних вимог в часткове погашення боргу за рахунком №РС, 20-1334 всього на суму 183826,98 грн.

Таким чином, заборгованість по оплаті наданих послуг за липень 2021 року по рахунку №РС, 20-1334 становить 1848464,03 грн.

Відповідач своє зобов`язання щодо оплати спожитих послуг виконав частково на суму 2277686,99 грн.

Загальна сума заборгованості відповідача по оплаті за послуги водопостачання за період з липня 2021 року по липень 2021 року включно становить 20002122,99 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач 31.03.2021 скеровував відповідачу претензію № 32/5539 від 29.03.2021 з вимогою про оплату заборгованості в сумі 9129768,71 грн.

Відповідач на претензію відповіді не надав, зобов`язання щодо оплати отриманих послуг не виконав, чим порушив договірні зобов`язання.

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача, як виробника, до відповідача, як споживача заборгованості за водопостачання, а також відсотків річних, інфляційних втрат та штрафних санкцій, внаслідок порушення відповідачем грошового зобов`язання за укладеним між сторонами договором.

Статтями 73, 74 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При вирішенні даного спору судом враховано наступне.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин обов`язок доведення факту належної оплати за послуги з водопостачання закон покладає на споживача.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов`язань за договором не представив, доводи позивача не спростував.

Відповідач не спростував вимоги позивача, позовні вимоги в частині основної заборгованості по оплаті послуг з водопостачання визнав у повному обсязі.

З зазначеного витікає, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі в сумі 20002122,99 грн.

Щодо заявлених до стягнення сум інфляційних витрат та 3% річних, суд зазначає таке.

За приписами ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування - це збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобов`язання з причини девальвації грошової одиниці України протягом місяця і визначається державою як середньомісячний індекс, який розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; сума, що внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

В період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання може мати місце як збільшення суми основного боргу (інфляція), так і зменшення суми основного боргу (дефляція) і для застосування до боржника судом цього виду виключної відповідальності, встановленої законом в зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання, необхідні умови існування у боржника простроченого грошового зобов`язання протягом місяця. Причому саме визначена сума боргу повинна не змінюватись протягом місяця. Якщо відповідачем здійснювались часткові оплати боргу, то застосовується відповідальність у вигляді інфляційних тільки до тієї суми боргу, що не була сплачена та існувала певний час протягом місяця.

Інфляційні та проценти, що сплачуються відповідно до ст. 625 ЦК України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).

Як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.

На підставі ст. 625 ЦК України позивач правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні нарахування.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування інфляційний втрат та 3% річних судом встановлено, що позивачем правильно визначено період та суми нарахування.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних нарахувань в сумі 737921,65 грн та 3% річних в сумі 272869,55 грн.

Стосовно заявлених позивачем до стягнення пені в сумі 942044,49 грн та 7% штрафу в сумі 1284551,91 грн, суд зазначає таке.

За приписами статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч. 1 ст. 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У відповідності до ч. 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 7.4. Договору, за порушення строків виконання зобов`язань за цим договором виробник сплачує споживачу пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. За порушення строків оплати водовідведення споживач сплачує виробнику пеню у розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Таким чином, на підставі наведених правових норм та положень Договору, позивач правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню та штраф.

Судом перевірено розрахунок пені, заявленої до стягнення та встановлено, що позивачем неправильно визначено періоди нарахування та здійснено розрахунок без дотримання ч. 6 ст. 232 ГК України за рахунками: №РС.20-1209 від 31.07.2020, №РС,20-1364 від 31.08.2020, №РС,20-1488 від 30.09.2020, №РС,20-1677 від 31.10.2020, №РС,20-1848 від 30.11.2020, №РС,20-2157 від 31.12.2020.

За розрахунком суду, з урахуванням положень ч. 6 ст. 232 ГК України та ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", пеня за рахунками:

- №РС.20-1209 від 31.07.2020 на суму 1499552,72 за період з 12.09.2020 по 11.03.2021 становить89371,73 грн,

- №РС,20-1364 від 31.08.2020 на суму 1556891,37 грн за період з 10.10.2020 по 09.04.2021 становить 94577,04 грн,

- №РС,20-1488 від 30.09.2020 на суму 1523652,84 грн за період з 15.11.2020 по 14.05.2021 становить 95988,42 грн,

- №РС,20-1677 від 31.10.2020 на суму 1563969,13 грн за період з 14.12.2020 по 13.06.2021 становить 102939,58 грн,

- №РС,20-1848 від 30.11.2020 на суму 1438201,78 грн за період з 17.01.2021 по 16.07.2021 становить 98112,94 грн,

- №РС,20-2157 від 31.12.2020 на суму 1547500,87 грн за період з 18.02.2021 по 17.08.2021 становить 110741,71 грн.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню частково в сумі 928850,11 грн. В задоволені вимог про стягнення пені в сумі 13194,38 грн слід відмовити.

Розрахунок 7% штрафу правильний, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі в сумі 1284551,91 грн.

Заперечення відповідача щодо незаконності нарахування 3% річних, інфляційних втрат та штрафних санкцій суд не бере до уваги з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Згідно ч. 2 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Частиною 3 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Судом встановлено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів КП "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" введений ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 31.08.2021.

Тобто, нарахування Позивачем на суму боргу за договором 3% річних, інфляційних витрат, пені та штрафу з 31.08.2021 в період дії мораторію, суперечить положенням ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства.

Однак вимоги позивача про стягнення сум 3% річних, інфляційних витрат, пені та штрафу, нарахованих до 31.08.2021 - дня відкриття провадження у справі про банкрутство та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню.

Окрім того, позивач, звертаючись з позовом, керуючись положеннями ч. 10 ст. 238 ГПК України, просив зазначити в рішенні про зобов`язання органу (особи), який здійснюватиме примусове виконання рішення, нараховувати 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України та ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України за формулами: 3% річних за формулою: сума боргу * кількість днів прострочення * 3/365/100; інфляційні втрати за місяць за формулою: сума боргу * індекс інфляції/100 - сума боргу, до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

За приписами ч. 10 ст. 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Відповідно до абз. 6 ч. 3 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми.

Таким чином, враховуючи зазначені вище обставини щодо відкриття провадження у справі про банкрутство Відповідача до винесення судового рішення в цій справі та положення абз. 6 ч. 3 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовної заяви в частині зобов`язання органу (особи), який здійснюватиме примусове виконання рішення, нараховувати 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України та ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, оскільки таке нарахування не допускається у відповідності до положень Кодексу України з процедур банкрутства.

Стосовно заперечень відповідача щодо того, що подача позивачем даного позову за умови, що зазначені вимоги вже розглядаються в рамках справи про банкрутство відповідача, є маніпуляцією автоматичним розподілом справи та штучним перенавантаженням суду, суд зазначає наступне.

В абз. 2 ч. 14 ст. 39 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) законодавець імперативно визначив, що з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство пред`явлення конкурсними і забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення можуть здійснюватися лише у порядку, передбаченому цим Кодексом, та в межах цього провадження.

За змістом ст.1 КУзПБ конкурсними є кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

Конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (абз. 1 ч. 1 ст.45 КУзПБ).

Ухвала господарського суду про визнання вимог конкурсних кредиторів за результатами розгляду їх заяв з грошовими вимогами до боржника є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів (абз. 4, 5 ч. 6 ст. 45 КУзПБ).

За загальним правилом, набуття статусу кредитора законодавець пов`язує з наявністю в особи (як фізичної, так і юридичної) грошових вимог до боржника, поданих у встановленому законом порядку (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 916/1965/13).

Лише після вчинення всіх передбачених КУзПБ (стаття 45) дій, прийняття судом відповідної ухвали про повне або часткове (частина шоста статті 45 КУзПБ) визнання його вимог, кредитор набуває статусу учасника провадження у справі про банкрутство та повну процесуальну дієздатність (здатність особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді, стаття 44 ГПК України) (див. висновки, викладені у пункті 56.16 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 16.07.2020 у справі № 910/4475/19).

Тлумачення статей 39, 45 - 48, 64 КУзПБ дає підстави для висновку, що особа з майновими (грошовими) вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, може реалізувати своє право на задоволення таких вимог виключно через набуття статусу кредитора з підстав і в порядку, передбачених КУзПБ, з урахуванням особливостей і черговості задоволення таких вимог згідно з реєстром вимог кредиторів та обмежень виконання боржником зобов`язань перед кредиторами, встановлених спеціальним законом.

Натомість позовній формі захисту інтересів кредитора у справі з майновими (грошовими) вимогами до боржника в межах справи про банкрутство властива процесуальна автономія та інше правове регулювання, адже за змістом статті 7 КУзПБ вони розглядаються господарським судом за правилами ГПК України та за результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. Склад учасників розгляду спору визначається ГПК України.

При цьому рух справи про банкрутство, зокрема на стадії визнання судом вимог конкурсних кредиторів, не залежить від вирішення позовного провадження за майновими (грошовими) вимогами тих самих осіб у порядку статті 7 КУзПБ.

Відтак, зважаючи на притаманну позовному провадженню автономію в межах справи про банкрутство, заявлення позивачем грошових вимог до боржника у справі про банкрутство не може вважатися відмовою від таких вимог у позовному провадженні або бути підставою для залишення без розгляду позовної заяви з майновими (грошовими) вимогами до боржника, що розглядається в межах справи про банкрутство відповідача в порядку статті 7 КУзПБ.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема відомості про розподіл судових витрат.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного, з відповідача належить стягнути на користь позивача (пропорційно до розміру правомірно та обґрунтовано заявлених позовних вимог) 348394,74 грн судового збору.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 219, 220, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1.Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" (55000, Миколаївська обл., м. Южноукраїнськ, вул. Дружби Народів, 8, ідентифікаційний код 31948866, e-mail: ) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3 , e-mail: ) в особі Відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (55001, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, промзона, ідентифікаційний код 20915546, e-mail: ) заборгованість за Договором №277 від 29.11.2018, а саме:

- 20002122,99 грн - основна заборгованість;

- 737921,65 грн - інфляційні втрати;

- 272869,55 грн - 3% річних;

- 1284551,91 грн - 7% штраф;

- 928850,11 грн - пеня;

- 348394,74 грн - витрати по сплаті судового збору.

3. Відмовити позивачеві у задоволені позовних вимог про стягнення з відповідача пені в сумі 13194,38 грн та про зобов`язання органу (особі), який здійснюватиме примусове виконання рішення, нараховувати 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України та ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5.Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

6.Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

позивач: Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3 , e-mail: )

в особі Відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (55001, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, промзона, ідентифікаційний код 20915546, e-mail: ),

відповідач: Комунальне підприємство "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" (55000, Миколаївська обл., м. Южноукраїнськ, вул. Дружби Народів, 8, ідентифікаційний код 31948866, e-mail: ).

Повний текст судового рішення складено та підписано судом 18.11.2022.

Суддя В.О.Ржепецький