ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2022 р. Справа№ 910/17171/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Демидової А.М.

Владимиренко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Кухаревська Н.О.

від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна"

на рішення господарського суду міста Києва від 07.07.2022 (повний текст складено та підписано 18.07.2022)

у справі № 910/17171/21 (суддя Павленко Є.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кобра-Схід"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Приватного акціонерного товариства "Агріматко-Україна"

про стягнення 1 005 155, 37 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2021 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Колоннейд Україна" (далі за текстом - ПрАТ СК "Колоннейд Україна"; позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кобра-Схід" (далі за текстом -ТОВ "Кобра-Схід"; відповідач) про стягнення 1 005 155, 37 грн шкоди в порядку суброгації.

Позов обґрунтовано тим, що позивачем було сплачено Приватному акціонерному товариству "Агріматко-Україна" (далі за текстом - ПрАТ "Агріматко-Україна"; третя особа) як страхувальнику за договором добровільного страхування майна від 23.04.2020 № СОМ0046580 1 005 155, 37 грн страхового відшкодування. У зв`язку із цим, до позивача перейшло право вимоги до відповідача, як до матеріально відповідальної особи за договором охорони об`єкта № 133 від 01.04.2018, укладеного між відповідачем та третьою особою.

Матеріально-правовою підставою позову визначені статті 15, 16, 258, 526, 623, 625, 629, 993 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України), статті 27 Закону України «Про страхування».

У відзиві на позов відповідач вказав на його необґрунтованість і заперечив проти його задоволення, посилаючись на те, що охоронні послуги надані відповідачем належним чином, без будь-яких зауважень з боку третьої особи, як замовника, що підтверджується відповідним підписаним сторонами актом. Відповідач також вказав на відсутність в своїх діях складу правопорушення, а також на одностороннє визначення третьою особою, як замовником, розміру збитків, що не відповідає умовам п. 6.3 договору охорони об`єкта № 133 від 01.04.2018.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням господарського суду міста Києва від 07.07.2022 у справі №910/17171/21 відмовлено в задоволенні позову повністю у зв`язку з його необґрунтованістю.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів встановлення факту крадіжки. Розмір пред`явлених до стягнення збитків було визначено в односторонньому порядку без залучення представників відповідача, що суперечить умовам договору про охорону об`єкту. Охоронні послуги були надані відповідачем за договором належним чином і прийняті третьою особою, як замовником, без зауважень, що підтверджується відповідним підписаним сторонами актом.

Процедура апеляційного провадження

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.07.2022 справу передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Демидова А.М., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2022 витребувано з господарського суду міста Києва матеріали справи №910/17171/21 та відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПрАТ СК "Колоннейд Україна" на рішення господарського суду міста Києва від 07.07.2022 по справі № 910/17171/21 до надходження матеріалів із суду першої інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.08.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ СК "Колоннейд Україна" на рішення господарського суду міста Києва від 07.07.2022 у справі № 910/17171/21 та призначено її до розгляду на 28.09.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2022 у судовому засіданні оголошено перерву у розгляді справи до 12.10.2022.

Судове засідання, призначене на 12.10.2022 не відбулося у зв`язку з небезпекою та загрозою ракетних ударів по місту Києву.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.10.2022 продовжено строк розгляду апеляційної скарги та призначено її до розгляду на 19.10.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2022 у судовому засіданні оголошено перерву у розгляді справи до 02.11.2022.

У судовому засіданні 02.11.2022 взяв участь представник відповідача, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги і просив відмовити в її задоволенні.

У судове засідання 02.11.2022 представники позивача та третьої особи не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи учасники повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленням про доставлення копії ухвали на офіційні електронні адреси їх представників.

Оскільки явка представників сторін в судове засідання не визнавалась обов`язковою, зважаючи, що матеріали справи містять достатній обсяг відомостей, необхідний для розгляду апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що такий розгляд може бути здійснений за відсутності представників позивача та третьої особи. Суд враховує, що представник позивача надав свої усні пояснення по суті спору у попередньому судовому засіданні (28.09.2022).

Короткий зміст апеляційної скарги і заперечень на неї

Позивачем до Північного апеляційного господарського суду подано апеляційну скаргу на рішення господарського суду міста Києва від 07.07.2022 у справі № 910/17171/21.

В апеляційній скарзі позивач просить суд скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Підставою для подання апеляційної скарги стала незгода із висновками суду першої інстанції щодо застосуванням положень статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України, а також із оцінкою обставин справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу позивач вказує на те, що внаслідок виплати своєму страхувальнику страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до відповідача, як до матеріально відповідальної особи, за збитки, заподіяні в результаті крадіжки. На дану вимогу і її обсяг не впливають умови укладеного третьою особою (страхувальником) із відповідачем договору охорони об`єкта.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти її доводів і просить суд залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення місцевого суду - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Відзив на апеляційну скаргу від третьої особи до суду не надходив.

Фактичні обставини, встановлені місцевим господарським судом і перевірені судом апеляційної інстанції

23.04.2020 між позивачем та третьою особою укладено договір добровільного страхування майна від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ № СОМ0046580, який складається з «Базових умов» та «Спеціальних умов». За положеннями цього договору за взаємним погодженням сторін зобов`язання позивача по сплаті страхового відшкодування виникає тільки відносно тих страхових випадків, які відповідно зазначені в Базових умовах.

Договір підписаний уповноваженими представниками його сторін та скріплений відбитками їх печаток.

Як зазначає позивач, у ніч з 23.11.2020 на 24.11.2020 в приміщеннях третьої особи за адресою: Черкаська область, Уманський район, село Піківець, вулиця Уманська, будинок 148а, невідома особа, шляхом демонтажу металевої частини ангару проникла всередину об`єкта, звідки демонтувала систему GPS, антенну GPS, монітор, вмонтовані в обприскувачі "Jacto Uniport", які знаходилися в приміщенні ангару та на правах власності належать третій особі. Відомості по даному факту внесені відповідальним працівником Уманського РУП ГУНП в Черкаській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000482 від 24.11.2020 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, по факту таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у сховище. Дані обставини підтверджуються листом Уманського РУП ГУНП від 0.06.2021 № 6632/14.

Відповідно до листа третьої особи від 24.11.2020 № 772 та розрахунку до нього, адресованого Уманському РВП УВП ГУНП в Черкаській області, розмір збитку, завданого внаслідок вказаного страхового випадку, склав 1 561 800,00 грн.

10.06.2021 позивачем було складено страховий акт від цієї ж дати №, відповідно до якого сума страхового відшкодування склала 1 005 155,37 грн з урахуванням франшизи 250 000,00 грн (пункт 7 Базових умов договору страхування).

На виконання умов договору страхування зазначена сума страхового відшкодування була перерахована позивачем на рахунок третьої особи, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення від 10.06.2021 № 500182382.

Між відповідачем та страхувальником був укладений договір про охорону об`єкта від 01.04.2018 № 133, за яким третя особи доручила, а відповідач - взяв під охорону складські приміщення та споруди на території виробничої бази страхувальника, що розташовані за адресою: Черкаська область, Уманський район, село Піківець, вулиця Уманська, будинок 148-А, на умовах та в порядку, визначених цим договором. Охорона об`єкту здійснюється фізичними особами - інспекторами охорони відповідача цілодобово згідно дислокації постів (додаток № 1), який є невід`ємною частиною цієї угоди.

Зазначений договір підписаний уповноваженими представниками його сторін, а також скріплений відбитками їх печаток.

Відповідно до пункту 3.2. цього договору відповідач зобов`язався забезпечувати охорону товарно-матеріальних цінностей третьої особи, прийнятих під охорону, від розкрадання і не допускати проникнення сторонніх осіб на об`єкт, що охороняється.

Між сторонами підписано та скріплено відбитками їх печаток додаток № 1 до вказаного договору, в яким визначено дислокацію об`єктів, які передаються - охороняються відповідачем. З цього документу вбачається, що відповідач взяв під охорону відкритий майданчик зберігання сільськогосподарської техніки та приміщення складів з прилеглою територією третьої особи за вищевказаною адресою.

Сторони обумовили, що відповідач несе матеріальну відповідальність за збитки, спричинені, зокрема, крадіжками товарно-матеріальних цінностей, здійсненими шляхом злому на об`єкті приміщень, що охороняються, замків, вікон, вітрин та огорож, іншими способами в результаті незабезпечення належної охорони або внаслідок невиконання останнім встановленого на об`єкті, що охороняється, порядку вивозу (винесення) товарно-матеріальних цінностей (підпункт 5.1.1. пункту 5.1. договору).

Згідно з пунктами 5.4.-5.6. договору охорони факти крадіжки, а також факти знищення або пошкодження майна сторонніми особами, які проникли на об`єкт, що охороняється, встановлюється органами дізнання, попереднього слідства або судом. Відповідач несе матеріальну відповідальність при встановленому факті проникнення на об`єкт з пошкодження замків, стін, стелі, підлоги, вікон, люків та дверей об`єкта. Відшкодування завданого з вини відповідача збитку здійснюється після надання третьою особою постанови органів дізнання, слідства або вироку суду, що встановив факт крадіжки, а також факт знищення або пошкодження майна сторонніми особами, які проникли на об`єкт, що охороняється, або внаслідок пожежі чи в силу інших причин з вини працівників відповідача, що здійснюють охорону об`єкта. Розмір збитку повинен бути підтверджений відповідними документами та розрахунком вартості викрадених, знищених або пошкоджених товарно-матеріальних цінностей та викрадених грошових сум, складеними за участю відповідача, та звіреними бухгалтерськими даними третьої особи. До збитку, що підлягає відшкодуванню, включаються вартість викраденого або знищеного майна, розмір зниження вартості пошкоджених товарно-матеріальних цінностей, або витрати проведені на його відновлення, а також викрадені грошові суми.

В пункті 6.3. договору охорони його сторонами було узгоджено, що відповідач звільняється від відповідальності за збитки, розмір яких визначено третьою особою самостійно, без участі відповідальних працівників відповідача, при відсутності письмового повідомлення третьої особи про день, коли необхідно з`явитися представникам відповідача для визначення розмірів збитків.

Відповідно до пунктів 7.2., 7.3. договору охорони оплата за надані послуги з охорони в поточному місяці здійснюється третьою особою у наступному місяці протягом п`яти робочих днів з моменту підписання акту здачі-прийняття робіт та отримання від відповідача відповідного оригіналу рахунку на оплату. Третя особа протягом трьох робочих після закінчення надання послуг за відповідний місяць, але не пізніше п`ятого числа місяця наступного за звітним, зобов`язаний підписати акт здачі-прийняття робіт (надання послуг), або надати вмотивовану письмову відмову від приймання послуг. Якщо третя особа протягом п`яти календарних днів після закінчення надання послуг за відповідний місяць, не підписує акт здачі-прийняття робіт (послуг) та не виставляє вмотивованих письмових претензій до відповідача, то вважається, що послуги надані у повному обсязі, акт здачі-прийняття вважається підписаним та підлягає виконанню третьою особою.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання наявності чи відсутності підстав для стягнення заявленої позивачем суми сплаченого страхового відшкодування.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Виходячи з наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед особою, якій завдано збитки (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому зобов`язання (щодо виконання відповідачем перед третьою особою) не припиняються, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора): замість особи, якій завдано збитки, прав кредитора набуває страховик.

На підтвердження наведеної правової позиції свідчить те, що стаття 27 Закону України "Про страхування" та стаття 993 ЦК України передбачає перехід права вимоги до страховика, де перехід фактично означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від особи, що постраждала від неналежного виконання договору охорони, до страховика. Подібна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.10.2018 у справі № 904/27/18.

Перехід права вимоги страхувальника до страховика в порядку статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" є суброгацією.

При цьому, помилковим є ототожнення права вимоги, визначене статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України, із правом вимоги (регресу), визначеним статтею 1191 ЦК України, оскільки зазначені норми регулюють різні за змістом правовідносини - суброгацію у страхових відносинах та регрес.

У спірних (страхових) відносинах застосуванню підлягають норми статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 ЦК України, які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував збитки третій особі, - суброгацію.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач відповідно до договору добровільного страхування майна від 23.04.2020 № СОМ0046580 зобов`язався компенсувати третій особі прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими випадками, що наведені у пункті 4 даного договору («Базові умови») та розділі 2 «Страхові випадки» («Спеціальні умови» до договору страхування). Одним із визначених цим договором страхових випадків є крадіжка.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Частиною другою статті 224 ГК України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

При цьому на особу, яка просить стягнути збитки, покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками.

Відповідно до частини другої статті 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Отже, позивачеві у справі необхідно було довести дві обставини, а саме - розмір страхового відшкодування, виплаченого позивачем за договором добровільного майнового страхування, та обсяг права вимоги, яке страхувальник, що одержав страхове відшкодування (третя особа), мав до особи, відповідальної за завдані збитки (відповідача), тобто довести розмір збитків, які понесла третя особа у цій справі.

Проте, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач послався лише на суму понесеного ним перед третьою особою страхового відшкодування у розмірі 1 005 155, 37 грн. В той же час, належних розрахунків завданих третій особі збитків у матеріалах справи відсутні.

Сума, яку було сплачено позивачем за умовами договору добровільного майнового страхування, є сумою страхового відшкодування, яку сторони визначили на власний розсуд, без наведення належного обґрунтування підстав такої виплати та в зазначеному розмірі.

З наданого позивачем розрахунку збитків до листа-відношення від 24.11.2020 № 772, як вірно зазначив суд першої інстанції, вбачається, що він всупереч пункту 5.6. договору про охорону містить лише підпис та відтиск печатки третьої особи. В той же час, матеріали справи не містять будь-яких доказів письмового повідомлення відповідача про день, коли останньому необхідно з`явитися для визначення розміру збитків, що в силу пункту 6.3. договору охорони є безумовною підставою для звільнення відповідача від відповідальності за такі збитки.

Суд першої інстанції вірно зазначив про те, що за листопад 2020 року (в період коли, як вказує позивач, було вчинено крадіжку на об`єкті третьої особи) між відповідачем та третьою особою було підписано та скріплено печатками без жодних зауважень і претензій акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 30.11.2020 № ОУ-0000046, що свідчить про належне виконання відповідачем зобов`язань за договором охорони.

Суд першої інстанції також доречно зауважив на тому, що в матеріалах даної справи відсутні належні докази, які підтверджують обставини скоєння крадіжки. В той же час, надання таких доказів є передумовою для відшкодування збитків відповідачем, що передбачено сторонами в пункті 5.6. договору охорони.

Місцевий суд обґрунтовано відхилив як неналежний доказ надану позивачем копію листа Уманського РУП ГУНП від 03.06.2021 №6632/14, оскільки в ньому йдеться лише про наявність досудового розслідування по вказаному факту за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України - викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у сховище.

Відповідно до частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та диспозитивність.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 ГПК України).

Частиною четвертою статті 74 ГПК України встановлено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

З огляду на викладене та беручи до уваги те, що позивачем у справі не реалізовано свої процесуальні права і обов`язки з подання до суду належних доказів в обґрунтування заявленої до стягнення суми, а відсутність арифметичного розрахунку не може свідчити про існування підстав для стягнення суми сплаченого страхового відшкодування у заявленому розмірі, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції і про відсутність підстав для стягнення з відповідача суми сплаченої позивачем третій особі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учаснику справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до вимог статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно пункту 1 частини першої статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, встановивши, що відповідні доводи щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати.

Пунктом 12 частини третьої статті 2 ГПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно із статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини четвертої статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, суд вирішує питання про відшкодування або оплату судових витрат на користь сторони у разі повного чи часткового задоволення її вимог.

З огляду на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 07.07.2022 у справі №910/17171/21 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Колоннейд Україна".

Поновити дію рішення господарського суду міста Києва від 07.07.2022 у справі № 910/17171/21.

Матеріали справи № 910/17171/21 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови підписано - 14.11.2022 (у зв`язку із участю суддів Демидової А.М. та Владимиренко С.В. у період з 07.11.2022 по 11.11.2022 у підготовці для підтримання кваліфікації суддів апеляційних господарських судів).

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді А.М. Демидова

С.В. Владимиренко