номер провадження справи 12/42/22-28/50/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2022 Справа № 908/412/22

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі суду судді Федорової Олени Владиславівни розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справу:

за позовом приватного підприємства «АРТ-ЕНЕРГО» (81130, Львівська область, селище Сокільники, вул. Скнилівська, 21)

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «АРМАДА» (69068, м. Запоріжжя, вул. Брюллова, буд. 9, кв. 28)

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «АРТ-ЕНЕРГО» звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Армада» про стягнення боргу в сумі 87560,00 грн, пені в сумі 9846,97 грн, інфляційних в сумі 2675,44 грн та трьох процентів річних в сумі 1876,16 грн.

В обґрунтування підстави звернення з позовом до суду позивач зазначив неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати поставленого товару в рамках договору №10/21_ОСП від 28.05.2021, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Внаслідок порушення відповідачем грошового зобов`язання, приймаючи до уваги умови договору та приписи діючого законодавства, боржнику нараховані пеня, 3% річних та інфляційні втрати.

В тексті позову позивач зазначив про намір стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу орієнтовною сумою, яка попередньої не перевищуватиме 50.000,00 грн. Повний та точний розрахунок понесених судових витрат буде надано суду згодом по факту їх понесення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2022 позовну заяву передано для розгляду судді Смірнову О.Г.

Ухвалою суду від 14.03.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/412/22, присвоєно справі номер провадження 12/42/22, визначено здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами без проведення судового засідання. В пункті 3 ухвали зазначено, що розгляд справи по суті розпочнеться через тридцять днів з дня, наступного за днем припинення чи скасування воєнного стану.

Розпорядженням керівника апарату суду від 12.09.2022 №П-430/22, враховуючи відрядження судді Смірнова О.Г. до Господарського суду Київської області, відповідно до п. 2.3.3., 2.3.47, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №908/412/22.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.09.2022 справу №908/412/22 передано на розгляд судді Федорової О.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 13.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 908/412/22, присвоєно справі номер провадження 12/42/22-28/50/22, на підставі ст. 252 ГПК України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідачу запропоновано подати відзив протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у даній справі, але не пізніше 13.10.2022.

Позивач належним чином повідомлений про порушення провадження у справі, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення.

Згідно з ч. 2 ст. 27 ГПК України для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до відомостей (витяг) з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, адресою місцезнаходження товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «АРМАДА» є: 69068, місто Запоріжжя, вул. Брюллова, буд. 9, кв. 28.

Ухвала суду від 13.09.2022 про відкриття провадження у справі направлена відповідачу на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яка співпадає з відомостями, зазначеними в позові. Втім, зазначена ухвала 21.10.2022 повернута на адресу суду з позначкою представників Укрпошти про причину не вручення «за закінченням строку зберігання».

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Судом вжиті всі заходи щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи у суді.

Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Указом Президента України №64/2022 з 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан, який продовжено.

Суд враховує, що у зв`язку із введенням в Україні 24.02.2022 воєнного стану строки, визначені законом, за наявності відповідних обставин та поважних причин, можуть бути продовжені (поновлені).

Сторони не позбавлені права звернення до суду з відповідними заявами про продовження процесуальних строків чи відсутності заперечень щодо розгляду справи та ухвалення рішення по суті спору.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) або продовження строків для надання заяв процесуального характеру від сторін суду не надходило.

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд визнав надані документи достатніми для всебічного та об`єктивного розгляду спору 17.11.2022.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення 17.11.2022.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження, суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи у судовому засіданні без виклику учасників справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «АРТ-ЕНЕРГО» (Продавець, позивач у справі) та товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВА КОМПАНІЯ «АРМАДА» (Покупець, відповідач у справі) 28.05.2021 уклали договір №10/21_ОСП (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору продавець зобов`язується поставити і передати у власність покупця товар, зазначений у рахунках та специфікаціях, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість на умовах даного договору.

Предметом цього договору є товар, а саме електроосвітлювальні прилади і комплектуючі до них (п. 1.2 договору).

Пунктом 1.3 договору встановлено, що купівлі-продаж товару за цим договором здійснюється партіями відповідно до узгоджених продавцем замовлень покупця.

Згідно з п. 1.5 договору рахунок виставляється на основі замовлень покупця. Сторони погодилися, що факсові та електронні копії даного договору, рахунків та специфікацій до нього, замовлень, підписані уповноваженими представниками сторін, мають юридичну силу і можуть розглядатися як підстава виникнення правовідносин.

Пунктом 2.2 договору встановлено, що ціна продукції і кількість вказується в рахунках та специфікаціях до даного договору.

Оплата товару здійснюється покупцем банківським переказом на поточний рахунок продавця шляхом оплати з відтермінуванням в 45 календарних днів з моменту поставки, згідно виставленого на основі замовлення рахунку-фактури (п. 3.1 договору).

Пунктом 4.2 договору встановлено, що місцем поставки товару є місце, узгоджене і зазначене сторонами або інше місце, вказане в замовлені покупця.

Доказів оскарження, визнання недійсним або розірвання договору №10/21_ОСП від 28.05.2021 суду не надано.

На виконання умов договору позивач 02.06.2021 здійснив поставку світильників у кількості 80 штук, загальною вартістю 150.560,00 грн, про що свідчить видаткова накладна №841.

Зазначена видаткова накладна підписана представниками обох сторін та містить печатки підприємств. Доказів наявності претензії щодо кількості або якості отриманого товару суду не надано.

На оплату поставленого товару відповідачу був виставлений рахунок №852 від 02.06.2021 на суму 150.560,00 грн.

Відповідно до умов п. 3.1 договору відповідач оплату отриманого товару повинен здійснити у строк до 17.07.2021.

Відповідач частково здійснив оплату вартості отриманого товару в розмірі 63.000,00грн (з урахуванням листа відповідача №90 від 10.12.2021), у зв`язку з чим заборгованість склала 87.560,00 грн.

У зв`язку з порушенням відповідачем строків оплати отриманого товару на його адресу 01.10.2021 була спрямована претензія вих. №177 з проханням погасити виниклу заборгованість.

Претензія залишена без відповіді, доказів сплати боргу суду не надано.

Невиконання відповідачем зобов`язань за договором №10/21_ОСП від 02.06.2021 щодо повної оплати поставленого товару стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду.

Статтею 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень частин 1 і 2 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.

Частиною 1 ст. 174 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У частині 1 ст. 175 ГК України закріплено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватись від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Матеріали справи свідчать про виконання позивачем зобов`язань щодо поставки товару відповідачу на загальну суму 150.560,00 грн в рамках договору №10/21_ОСП від 02.06.2021.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Матеріали справи містять докази часткової оплати відповідачем обумовленого в договорі товару.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Оскільки відповідач доказів, які б підтверджували належне виконання зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати отриманого товару, не надав та доводів позивача не спростував, суд дійшов висновку про те, що вимога про стягнення заборгованості у розмірі 87.560,00 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню у заявленій позивачем сумі.

За порушення відповідачем строків оплати поставленого товару позивач, враховуючи положення п. 6.2 договору, просив стягнути 9846,97 грн пені за період прострочення з 18.07.2021 по 18.01.2022.

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 2 ст. 216 ГК України встановлено, що застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Згідно з п. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно п. 6.2 договору при невиконанні покупцем строків здійснення оплати, зазначених у п. 3.1 даного договору, або неповної оплати термін поставки товару переноситься на кількість протермінованих днів здійснення оплати. При цьому покупець сплачує продавцю неустойку в розмірі 1% від неоплаченої суми за кожен день прострочення.

Матеріали справи містять підписану та завірену печатками обома сторонами видаткову накладну №841 від 02.06.2021. Таким чином, приймаючи до уваги пункт 3.1 договору, відповідач повинен здійснити оплату отриманого товару з відтермінуванням в 45 календарних днів, тобто у строк до 17 липня 2021 року (включно).

Відповідно до наданих позивачем доказів факт порушення відповідачем зобов`язання щодо надання позивачем послуг доведений.

За таких обставин, суд дійшов висновку про правомірність визначення позивачем граничного строку оплати отриманого відповідачем товару 17.07.2021.

При оцінці розрахунку пені, який міститься в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що при розрахунку пені позивачем застосовані положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», відповідно до якого розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Проаналізувавши норми наведеного діючого законодавства України та умови договору суд дійшов висновку, наданий позивачем розрахунок пені за період прострочення з 18.07.2021 по 18.01.2022 у розмірі 9846,97 грн є правильним та виконаним з дотриманням вказаних норм права та умов договору, тому вимога позивача щодо стягнення пені у розмірі 9846,97 грн судом задовольняється.

За порушення виконання відповідачем грошового зобов`язання позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 1876,16 грн за період з 18.07.2021 по 03.02.2022 та інфляційні втрати у розмірі 2.675,44 грн за період з серпня 2021 по грудень 2021 (включно).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу зазначеної норми законодавства вбачається, що три проценти річних є платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, тобто три проценти річних не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобов`язань, які можуть бути узгоджені сторонами, оскільки ця норма законодавства є імперативною. Таким чином, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Річні проценти за своєю правовою природою є складовою частиною боргу та підлягають стягненню разом із сумою основного боргу на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

В листі Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р. зазначалося, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідно місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а внесена з 16 по 31 число не індексується і розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число відповідного місяця, інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 число місяця інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця.

Факт порушення виконання відповідачем грошового зобов`язання доведений наявними матеріалами справи та не спростований відповідачем.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що ці розрахунки є правильними та виконаними з дотриманням вказаних норм права, тому вимоги позивача щодо стягнення 3% річних у розмірі 1.876,16 грн за період 18.07.2021 по 03.02.2022 та інфляційних втрат у розмірі 2675,44 грн за період з серпня 2021 по грудень 2021 судом задовольняються.

Частиною 1 ст. 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 ГПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Оскільки відповідач доказів, які б підтверджували належне виконання зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати отриманого товару не надав та доводів позивача не спростував, суд дійшов висновку про те, що вимоги про стягнення заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню у заявлених позивачем сумах.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати у розмірі 2481,00 грн покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 129, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов приватного підприємства «АРТ-ЕНЕРГО» до товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Армада» про стягнення 101.958,57 грн задовольнити.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «АРМАДА» (69068, м. Запоріжжя, вул. Брюллова, буд. 9, кв. 28, ідентифікаційний код 42278853) на користь приватного підприємства «АРТ-ЕНЕРГО» (81130, Львівська область, селище Сокільники, вул. Скнилівська, 21, ідентифікаційний код 33863093) 87.560,00 грн (вісімдесят сім тисяч п`ятсот шістдесят грн. 00 коп) заборгованості, 9.846,97 грн (дев`ять тисяч вісімсот сорок шість грн. 97 коп) пені, 2.675,44 грн (дві тисячі шістсот сімдесят п`ять грн. 44 коп) інфляційних втрат, 1.876,16 грн (одну тисячу вісімсот сімдесят шість грн. 16 коп) 3% річних, 2.481,00 грн (дві тисячі чотириста вісімдесят одну грн 00 коп.) судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17 листопада 2022 року.

Суддя О.В. Федорова