І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 листопада 2022 року м. Чернігівсправа № 927/678/22
Господарський суд Чернігівської області, в складі судді Романенко А.В., за участю секретаря судового засідання Солончевої О.П., у відкритому судовому засіданні розглянувши питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу в справі
за позовом: Приватного підприємства "Чернігівнафтопродукт",
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Т.Г. Шевченка",
предмет спору: про стягнення заборгованості в сумі 453717,45грн
за участю повноважних представників сторін:
від позивача: не прибув;
від відповідача: Кухарук В.О. - адвокат, ордер на надання правничої (правової) допомоги серія СВ №1036565, виданий 16.09.2022.
У судовому засіданні 07.11.2022, Господарським судом Чернігівської області, на підставі частини 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини додаткового рішення.
26.10.2022, ухвалено рішення в справі №927/678/22, яким відмовлено в позові Приватного підприємства "Чернігівнафтопродукт" (надалі - ПП "Чернігівнафтопродукт") до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. Т.Г. Шевченка" (надалі - ТОВ "Агрофірма ім. Т.Г. Шевченка") про стягнення заборгованості в сумі 453717,45грн.
На підтвердження заявлених витрат до заяви додано належним чином засвідчені копії: договору про надання правничої допомоги від 11.07.2022 та додаткової угоди №30/09/2022 від 30.09.2022 до нього; звіту про виконання доручення (№1) за додатковою угодою №30/09/2022 від 30.09.2022 до Договору.
За п.2 частини 1 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до частин 2 та 3 статті 221 ГПК України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Ухвалою суду від 01.11.2022, у межах граничних процесуальних строків визначених частиною 2 статті 221 ГПК України, призначено судове засідання щодо розгляду питання про розподіл судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу в справі, на 07.11.2022.
07.11.2022, у судове засідання прибув повноважний представники відповідача; повноважний представник позивача до суду не прибув; про дату, час та місце судового засідання повідомлений засобами поштового зв`язку за адресою державної реєстрації згідно з відомостями ЄДРПОУ, натоміть ухвала суду повернута за зворотною адресою неврученою з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою».
Виходячи зі змісту частини 3 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви.
За частиною 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При цьому, докази на підтвердження розміру судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, відносяться витрати понесені учасником справи на отримання професійної правничої допомоги.
За частиною 1 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною 2 цієї статті передбачено, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За приписами частини 3 статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Частиною 3 статті 126 ГПК України унормовано, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору про надання правничої допомоги від 11.07.2022 та додаткової угоди №30/09/22 від 30.09.2022 до нього, укладеного між ТОВ "Агрофірма ім. Т.Г. Шевченка" (надалі - Клієнт) та адвокатом Кухарук В.О. (свідоцтво ЧН №001135, видано 04.02.2022) (пункти 1.2.-1.4.), сторони домовились про надання адвокатом правничої допомоги клієнту в судовій справі №927/678/22, у зв`язку з чим адвокату доручено вчиняти всі необхідні дії задля захисту інтересів Товариства, зокрема, підготувати та подати відзив на позовну заяву, в разі необхідності, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу, касаційну скаргу, відзив на касаційну скаргу, заперечення, клопотання, пояснення, а також усі інші необхідні документи для розгляду справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанціях, здійснювати судове представництво прав та інтересів клієнта під час розгляду справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанціях.
Адвокат Кухарук В.О. представляв інтереси ТОВ "Агрофірма ім. Шевченка" у справі №927/678/22, на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серія СВ №1036565, виданого 16.09.2022.
Сторони, в пунктах 1.7. та 1.8. додаткової угоди №30/09/22 від 30.09.2022 до Договору, домовились, що клієнт має сплатити гонорар адвокату протягом 60 робочих днів з моменту отримання від адвоката звіту про виконання доручення, що має бути надісланий на адресу клієнта протягом 5 робочих днів з моменту проголошення судового рішення, прийнятого щодо вирішення справи судом першої, апеляційної, касаційної інстанцій.
Детальний опис робіт, виконаних адвокатом з метою представництва інтересів клієнта в межах судової справи №927/678/22, відповідає звіту про виконаня доручення згідно з додатковою угодою №30/09/22 від 30.09.2022 до Договору.
За змістом п.1 частини 2 статті 126 та частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Тобто, витрати на надану професійну правничу допомогу, в разі підтвердження обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 частини 2 статті 126 ГПК України).
Вказана правова позиція наведена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, постанові Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 20.12.2019 у справі №903/125/19.
Відповідно до частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) (1); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) (2); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (3); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (4).
У разі недотримання вимог частини 4 вказаної статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспіврозмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 126 ГПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 висловлено правову позицію, що домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин між якими і може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. У контексті вирішення судом питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати розумність витрат, їх співмірність із ціною позову, складністю справи та її значенням для сторін.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). У рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з статтею 15 ГПК України суд визначає в межах, установлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження в справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями тощо.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України.
Разом із тим, у частині 5 статті 129 цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення (постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19).
Зокрема, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує:
-чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
-чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмету спору, з урахуванням ціни позову, значенням справи для сторін, у тому числі чи міг її результат вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
-поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
-дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Тобто, під час вирішення питання про розподіл судових витрат, господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу витрат повністю або частково, та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
З урахуванням наведеного, судом відхилено доводи представника відповідача про те, що заявлений до відшкодування розмір судових витрат на правничу правову допомогу підлягає зменшенню виключно за наявності клопотання іншої сторони.
Як вбачається з матеріалів справи, під час судового розгляду даної справи адвокатом відповідача фактично надано наступну правову допомогу, вартість якої підлягає розподілу між сторонами з урахуванням принципу пропорційності (частина 4 статті 129 ГПК України), розумності та обґрунтованості: 1) формування правової позиції, дослідження доказів, підготовка відзиву та його направлення до суду та позивачу; 2) підготовка письмових заперечень щодо клопотання про зупинення провадження в справі, з підстав визначених позивачем; 3) участь представника в судових засіданнях 28.09.2022 та 26.10.2022.
За висновком суду, відповідачем безпідставно включено до звіту про виконання доручення наступні види робіт: 1) Підготовка клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. Натомість представник відповідача фізично не знайомився з матеріалами справи на підставі вказаної заяви. 2) Підготовка до участі в судових засіданнях 28.09.2022, 12.10.2022 та 26.10.2022. Натомість, що саме включено до даного виду робіт представником не конкретизовано, за його поясненнями наданими в судовому засіданні 07.11.2022, підготовка до судових засідань включала аналіз докуметів наявних матеріалів справи, що ним вже були оцінені при підготовці відзиву та письмових заперечень по суті спору, тобто, за висновком суду, обсяг виконаних ним робіт продубльовано, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні будь-які інші документи, окрім позовної заяви та клопотання позивача про зупинення провадження в справі.
Водночас, на думку суду, пердставником відповідача явно завищено час, витрачений на підготовку відзиву на позов (12год) та письмових заперечень від 24.10.2022 вих. №231 (8год), підготовлених у ході судового розгляду спору, з огляду на те, що справа не є складною, спірні правовідносини сторін виникли з договору поставки.
Керуючись статтями 123, 126, 129, 202, 221, 233, 236, 238, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
Видати судовий наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.
Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови в відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду, відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини додаткового рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду, в порядку визначеному статтею 257 Господарського процесуального кодексу України.
Додаткове рішення складено 14.11.2022
Суддя А.В. Романенко