ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року Справа № 924/290/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Бучинська Г.Б.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" в особі Хмельницької регіональної філії ДП Центр державного земельного кадастру на рішення Господарського суду Хмельницької області від 22 липня 2022 року по справі №924/290/22 (суддя Гладюк Ю.В.)

за позовом комунального підприємства „Агенція муніципальної нерухомості

до ДП „Центр державного земельного кадастру

в особі Хмельницької регіональної філії ДП „Центр державного земельного кадастру

про стягнення боргу

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство „Агенція муніципальної нерухомості (надалі - Позивач) звернулося в Господарський суд Хмельницької області з позовом до Державного підприємства „Центр державного земельного кадастру в особі Хмельницької регіональної філії ДП „Центр державного земельного кадастру (надалі Відповідач) про стягнення з Відповідача 69 578 грн 68 коп. орендної плати, 15455 грн 47 коп. відшкодування експлуатаційних витрат, 45805 грн 38 коп. плати за опалення, 6 362 грн 92 коп. плати за електроенергію, 424 грн 96 коп. плати за водопостачання, 2 126 грн 70 коп. земельного податку.

В обгрунтування своїх позовних вимог Позивач посилається на порушення Відповідачем умов договору оренди від 13 квітня 2020 року та договору відшкодування витрат на утримання нерухомого майна від 11 травня 2020 року щодо строків проведення оплати. При цьому, Позивач, надавши Відповідачу орендоване приміщення в оренду, виконав свої обов`язки належним чином.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 22 липня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 69578 грн 68 коп. орендної плати, 15455 грн 47 коп. відшкодування експлуатаційних витрат, 45805 грн 38 коп. плати за опалення, 6362 грн 92 коп. плати за електроенергію, 424 грн 96 коп. плати за водопостачання, 2 126 грн 70 коп. земельного податку.

Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції виходив, зокрема з того, що Позивач на виконання умов договору оренди від 13 квітня 2020 року передав, а Відповідач прийняв в оренду приміщення площею 66, 5 кв. м.. При цьому, даним приміщенням Відповідач користується ще з 19 червня 2013 року, що вбачається з акту прийому-передачі від 19 червня 2013 року. Крім того суд вказав, що в доповнення вищевказаних орендних відносин, сторони уклали також договір відшкодування витрат на утримання нерухомого майна міської комунальної власності та комунальних послуг від 11 травня 2020 року, де вказано, що даний договір укладено відповідно до договору оренди від 13 квітня 2020 року.

Також, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що як вбачається з матеріалів справи (розрахунок) оплата у період з листопада 2021 року по квітень 2022 року проводилась не належним чином (не у строки та не у повному обсязі), у зв`язку з чим виникало прострочення. Докази оплати усіх платежів в повному обсязі, в зазначені у договорах строки у справі відсутні.

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні вказав, що строки оплати порушувались (докази оплати відсутні), у Відповідача виникла заборгованість, розмір якої підтверджується документально та становить: 69578 грн 68 коп. орендна плата, 15455 грн 47 коп. відшкодування експлуатаційних витрат, 45 805 грн 38 коп. опалення, 6 362 грн 92 коп. електроенергія, 424 грн 96 коп. водопостачання, 2126 грн 70 коп. земельний податок. Також суд констатував, що заборгованість сплачується саме на користь Позивача (не орендодавця), оскільки він згідно договору є отримувачем коштів.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з підстав, висвітлених в ній, просив рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Мотивуючи дану апеляційну скаргу Відповідач, зокрема виходив з того, що 25 лютого 2020 року Відповідачем прийнято Наказ №2-к «Про встановлення простою на державному підприємстві «Центр державного земельного кадастру» у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, що спричинила ситуацію, небезпечну для життя та здоров`я працівників, ураховуючи положення Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», керуючись статтею 34, 113 Кодексу законів України про працю, встановлено простій у Відповідача не з вини працівника та такий, що зумовлений виникненню ситуації, небезпечної для його життя. Визначити строком дії простою період з дня видання цього наказу до закінчення дії обставин, які створюють загрозу життю та здоров`ю. Апелянт зазначає, що 29 березня 2022 року Відповідачвем прийнято Наказ №6-К «Про зупинення дії трудових договорів для деяких працівників державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» ураховуючи триваючу широкомасштабну збройну агресію російської федерації проти України та введення військового стану в Україні Указами Президента України від 22 лютого 2022 року №604/2022 «Про введення військового в Україні» та від 14 березня 2022 року №133/2022 «Про продовження воєнного стану в Україні», що на даний час виключало можливість здійснення Відповідачем своєї господарської діяльності і виконання землевпорядних, топографо-геодезичних та картографічних робіт, у зв`язку з відсутністю замовлень, що у свою чергу, виключає можливість забезпечення Відповідачем працівників, що здійснюють та забезпечують виконання такої діяльності, роботою та її виконання ними за укладеними трудовими договорами.

Також, Відповідач в своїй апеляційній скарзі зазначив, що 11 травня 2022 року Хмельницькою Філією (вих. № 25/28) на ім`я Міського голови м. Хмельницького Симчишина О.С. направлено лист (отриманий нарочно представником канцелярії 12 травня 2022 року про, що мається підпис відповідальної особи Стаднік Т.В.) про те, що діяльність Відповідача зупинена з 25 лютого 2022 року, та вказано, що сплату заборгованості з витрат на утримання орендованого майна гарантується після відновлення роботи Відповідача. Таким чином, як вказує апелянт, Відповідачем буде погашена заборгованість з витрат на утримання орендованого майна після відновлення роботи Відповідача. При цьому, на переконання апелянта, Позивач не взяв до уваги лист Відповідача та безпідставно звернувся до суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28 вересня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача та запропоновано Позивачу в строк протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали надати до відділу канцелярії та документообігу суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його надсилання Відповідачу (а.с. 59).

На адресу Північно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив від Позивача, в якому Позивач заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Позивач вказав, що форс-мажорні обставини не звільняють сторону договору від обов`язку виконання основного зобов`язання. Простій і відправлення співробітників у відпустки не є причиною для невиконання умов договору оренди, якщо тільки це не прописано в самому договорі. Військова агресія рф, як обставина непереборної сили (форс-мажорна обставинами) не може бути єдиним доказом орендаря для звільнення від сплати орендної плати та інших платежів по договору, оскільки, орендоване Відповідачем приміщення знаходиться на території Хмельницької територіальної громади, яку бойові дії відносно оминули, територія громади не перебуває та не перебувала під окупацією, господарська діяльність ведеться практично як у мирні часи, заклади та установи працюють в звичному режимі, з урахуванням вимог безпеки, зумовлених введенням військового стану. Також, Позивач вказав, що Відповідача не було жодних, пов`язаних з введенням військового стану, перешкод для користування орендованим майном і він продовжує надалі ним користуватись. Крім того, згідно розрахунку заборгованості видно, що Відповідачем протягом дії договору систематично невиконувались його умови, щодо внесення передбачених договором платежів, і їх не виконання не пов`язане з оголошенням воєнного стану та пов`язаним з цим наслідками.

Північно-західний апеляційний господарський суд констатує, що відповідно до частини 1 статті 270 ГПК України: у суду апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно частини 2 статті 270 ГПК України: розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 3 статті 270 ГПК України передбачено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

В силу дії частини 10 статті 270 ГПК України: апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини 13 статті 8 ГПК України: розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Разом з тим, суд констатує, що види справ, що не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження визначені в частині 4 статті 247 ГПК України.

Суд констатує, що дана справа № 924/290/22 не підпадає під дані винятки.

Водночас, суд констатує, що згідно статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", з 1 січня 2022 року встановлено прожитковий мінімуму на одну працездатну особу в розмірі 2481 грн. Відтак, максимальна ціна позову, що підлягає під дію частини 10 статті 270 ГПК України складає 248000 грн 00 коп. (що є більшою сумою, ніж сума позовних вимог в даній справі).

З огляду на вищевказане, колегія апеляційного господарського суду дослідивши матеріали справи на предмет їх підставності та предметності в розрізі вимог частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, ухвалила рішення здійснювати розгляд даної скарги без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, в такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно, ухвалою суду від 28 вересня 2022 року повідомлено сторін про те, що розгляд справи №924/290/22 проводитися в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи, постанова по даній справі буде виготовлена до 28 листопада 2022 року включно.

Відтак, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу Відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

При цьому, суд виходив з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 19 червня 2013 року Позивач та Відповідач склали акт приймання - передачі про те, що Позивач передає Відповідачу нерухоме майно приміщення площею 66, 5 м. кв., по вул. Подільська, 10/1.

13 квітня 2020 року між Виконавчим комітетом Хмельницької міської ради (орендодавець) від імені якої діє управління комунального майна Хмельницької міської ради, Позивачем та Відповідачем укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Хмельницького (надалі Договір; а.с. 9-11).

В силу дії пункту 1 Договору, Виконавчим комітетом Хмельницької міської ради та Позивач передає, а Відповідач приймає в строкове платне користування майно нежитлове приміщення корисною площею 51, 4 м. кв. (загальна площа 66, 5 м. кв.), розміщене за адресою: м. Хмельницький, вул. Подільська, 10/1, розташоване на першому поверсі двоповерхової будівлі, яке перебуває на балансі Позивача, вартість якого встановлена за результатами проведення незалежної оцінки і становить відповідно до Звіту про оцінку 679 842 грн станом на 31 січня 2020 року. Майно передається для розміщення Відповідача строком на два роки і одинадцять місяців з 9 травня 2020 року по 9 квітня 2023 року.

Пунктом 3.1 Договору визначено, що орендна плата визначається на підставі методики розрахунку та розподілу орендної плати за комунальне майно територіальної громади міста Хмельницького, затвердженої рішенням 28 сесії міської ради № 11 від 30 жовтня 2013 року, згідно з розрахунком за місяць оренди травень 2020 року становить 8 540 грн 52 коп..

Згідно пункту 3.3 Договору, орендна плата за кожен наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за попередній місяць. Орендна плата перераховується отримувачу коштів до 25 числа поточного місяця на обумовлений Договором рахунок.

Пунктом 5.12 Договору, Відповідач зобов`язався своєчасно, щомісяця до 25 числа поточного місяця та в повному обсязі відшкодувати Позивачу витрати на утримання будівлі, вартість спожитих комунальних послуг, згідно з виставленими рахунками.

За пунктом 5.13 Договору, Відповідач зобов`язався відшкодувати Позивачу витрати, пов`язані з сплатою земельного податку, пропорційно займаній площі, відповідно до виставлених рахунків.

Договір підписано трьома сторонами та скріплено їх печатками.

11 травня 2020 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір відшкодування витрат на утримання нерухомого майна міської комунальної власності та комунальних послуг, за яким, відповідно до Договору сторони узгодили: Відповідач зобов`язався утримувати будівлю по вул. Подільській, 10/1 в належному санітарно-технічному стані, проводити розрахунок та виставляти рахунки на оплату спожитої орендарем тепло, та електроенергії, водопостачання, стоків, а також, на утримання нерухомого майна міської комунальної власності; рахунки на оплату виставляються Позивачем не пізніше 20 го числа поточного місяця; загальна сума платежу встановлюється як сума всіх рахунків, виставлених Позивачем на загальну площу користування розміром 66, 5 м. кв.; Відповідач зобов`язався в повному обсязі провести оплату згідно виставлених рахунків не пізніше 25 числа поточного місяця (а.с. 14).

20 серпня 2021 року між управлінням житлової політики і майна Хмельницької міської ради (орендодавець), Позивачем та Відповідачем укладено додатковий договір про внесення змін до Договору, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Хмельницького, де погоджено:

· замінити по Договору сторону орендодавця з Виконавчого комітету Хмельницької міської ради на сторону орендодавця Управління житлової політики і майна Хмельницької міської ради;

· перейменувати сторону по Договору отримувача коштів, балансоутримувача з МКП по утриманню нежитлових приміщень комунальної власності на КП „Агенція муніципальної нерухомості.

9 травня 2022 року за № 172 Позивачем направлено на адресу Відповідача претензію на оплату боргу по Договору (а.с. 16).

Таким чином, Позивач звернувся до суду за захистом порушеного, на його думку, права, з позовом про стягнення з Відповідача заборгованість за надані послуги по Договору.

Північно-західний апеляційний господарський суд констатує, що згідно пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України: підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зважаючи на характер встановлених між сторонами правовідносин вбачається, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із поставкою товару та відповідальністю за порушення строків оплати, регулювання яких здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України тощо.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено: що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу дії статті 193 Господарського кодексу України: суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За змістом статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Нормами статті 627 Цивільного кодексу України встановлено свободу договору, тобто відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції з урахуванням доводів апеляційної скарги Відповідача щодо невикористання майна в зазначений період в зв`язку із веденням на території України воєнного стану, зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач та Відповідач є сторонами Договору відносно оренди приміщення площею 66, 5 кв. м., розміщеного за адресою: м. Хмельницький, вул. Подільська, 10/1, та Договору відшкодування витрат на утримання нерухомого мана від 11 травня 2020 року. Уклавши наведені договори, сторони визначили умови, свої права та обов`язки, які є обов`язковими для них.

Водночас за положеннями статті 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

З доказів, долучених до позовної заяви вбачається, що Позивач на виконання умов Договору передав, а Відповідач прийняв в оренду приміщення площею 66, 5 кв. м.. При цьому, слід зазначити, що даним приміщенням Відповідач користується ще з 19 червня 2013 року, що вбачається з акту прийому-передачі від 19 червня 2013 року.

З моменту укладення вказаного Договору користування названим приміщенням перейшло до Відповідача в силу дії даного Договору оренди. Крім того, в доповнення вищевказаних орендних відносин, сторони уклали також договір відшкодування витрат на утримання нерухомого майна міської комунальної власності та комунальних послуг, де вказано, що даний договір укладено відповідно до Договору оренди.

Відтак, прийнявши орендоване майно від Позивача, у Відповідача виник обов`язок оплати: оренди до 25 числа поточного місяця (пункт 3.6 Договору); витрат на утримання будівлі, вартості спожитих комунальних послуг, до 25 числа поточного місяця (пункт 5.12 Договору); витрати, пов`язані зі сплатою земельного податку, відповідно до виставлених рахунків (пункт 5.13 Договору); згідно рахунків на оплату тепло- та електроенергії, водопостачання, стоків та утримання майна не пізніше 25 числа поточного місяця (пункти 1 і 4 договору про відшкодування витрат).

Проте, як вбачається з матеріалів справи (розрахунок) оплата у період з листопада 2021 року по квітень 2022 року проводилась не належним чином, не у строки та не у повному обсязі, у зв`язку з чим виникало прострочення. Докази оплати усіх платежів в повному обсязі, в зазначені у договорах строки у справі відсутні.

Враховуючи, що строки оплати порушувались, у Відповідача виникла заборгованість, розмір якої підтверджується документально та становить: 69578 грн 68 коп. орендна плата, 15 455 грн 47 коп. відшкодування експлуатаційних витрат, 45805 грн 38 коп. за опалення, 6362 грн 92 коп. за електроенергію, 424 грн 96 коп. за водопостачання, 2 126 грн 70 коп. земельний податок. Окрім того, дана заборгованість сплачується саме на користь Позивача (не орендодавця), оскільки саме Позивач згідно Договору є отримувачем коштів.

В той же час, Відповідач зазначає в апеляційній скарзі, що 11 травня 2022 року на ім`я міського голови м. Хмельницького направлено лист (про отримання якого, як вказує апелянт, свідчить підпис відповідної особи на листі) про те, що діяльність Відповідача зупинена з 25 лютого 2022 року, сплату заборгованості з витрат на утримання орендованого майна гарантується після відновлення роботи Відповідача. Таким чином, на переконання Відповідача, ним було зазначено, що заборгованість з витрат на утримання орендованого майна буде погашена після відновлення роботи підприємства.

Дане на переконання Відповідача є підставою для звільнення його від сплати заборгованості з орендної плати та комунальних платежів, та є підставою для відмови в задоволенні позову.

Дослідивши зазначені обставини колегія суддів зауважує, що гідно з частиною шостою статті 762 Цивільного кодексу України, наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Вказана норма не містить вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин та засобів їх підтвердження, а тому підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.

Відповідний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладено в постанові від 8 травня 2018 року в справі №910/7495/16.

Отже, для застосування частини шостої статті 762 Цивільного кодексу України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном визначальною умовою такого звільнення є наявність обставин, за які орендар не відповідає, тобто позивач повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем, і він не відповідає за ці обставини.

Підставою звільнення від зобов`язання сплачувати орендну плату ця норма визначає об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

При оцінці таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок зміни кон`юнктури на ринку товарів, робіт, послуг, з вини орендодавця, через дію непереборної сили тощо. Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі цієї ж норми закону він вправі порушувати питання про повне звільнення його від внесення орендної плати.

Звільнення від сплати орендної плати є істотним втручанням у правовідносини сторін договору, в будь-якому разі, зазначені положення стосуються оренди, до якої як правило не включаються витрати на комунальні послуги та експлуатаційні платежі, а тому може застосовуватись за виключних обставин, наприклад, відсутності доступу до найманого приміщення, неможливості орендаря перебування в ньому та зберігання речей тощо.

На підтвердження обставини неможливості користування орендованим майном Відповідач послався на те, що:

· 25 лютого 2020 року Відповідачем прийнято Наказ №2-к «Про встановлення простою на державному підприємстві «Центр державного земельного кадастру» у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, що спричинила ситуацію, небезпечну для життя та здоров`я працівників, ураховуючи положення Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», керуючись статтею 34,113 Кодексу законів України про працю, встановлено простій в Відповідача не з вини працівника та такий, що зумовлений виникненню ситуації, небезпечної для його життя. Визначити строком дії простою період з дня видання цього наказу до закінчення дії обставин, які створюють загрозу життю та здоров`я;

· 29 березня 2022 року Відповідачем прийнято Наказ №6-К «Про зупинення дії трудових договорів для деяких працівників державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» ураховуючи триваючу широкомасштабну збройну агресію російської федерації проти України та введення військового стану в Україні Указами Президента України від 22 лютого 2022 року №604/2022 «Про введення військового в Україні» та від 14 березня 2022 року №133/2022 «Про продовження воєнного стану в Україні», що на даний час виключає можливість здійснення Відповідачем своєї господарської діяльності і виконання землевпорядних, топографо-геодезичних та картографічних робіт, у зв`язку з відсутністю замовлень, що у свою чергу, виключає можливість забезпечення Центром ДЗК працівників, що здійснюють та забезпечують виконання такої діяльності, роботою та її виконання ними за укладеними трудовими договорами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій;

· 11 травня 2022 року Хмельницькою Філією (вих. № 25/28) на ім`я Міського голови м. Хмельницького Симчишина О.С. направлено лист (отриманий нарочно представником канцелярії 12 травня 2022 року про, що мається підпис відповідальної особи Стаднік Т.В.) про те, що діяльність Відповідача зупинена з 25 лютого 2022 року, сплату заборгованості з витрат на утримання орендованого майна гарантується після відновлення роботи підприємства.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів наголошує на недоведеності Відповідачем факту припинення ним господарської діяльності у зазначений період, у тому числі внаслідок відсутності доступу до орендованого майна, при цьому самі лише доводи останнього про запровадження воєнного стану жодним чином не свідчать про наявність правових підстав для звільнення Відповідача від сплати орендних платежів за спірний період.

Відтак, Відповідачем не доведено об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які Відповідач не відповідає.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що як правило в договорах оренди наявні форс-мажорні застереження сторони договору можуть посилатися на дію обставин непереборної сили, як на підставу звільнення їх від відповідальності за невиконання умов договору.

При цьому, дія форс-мажорних обставин не звільняє сторону від обов`язку за договором, а лише є легітимною підставою відстрочити виконання такого обов`язку до закінчення їх дії та не понести відповідальності за таке прострочення (у вигляді штрафних санкцій); лише факт проведення бойових дій чи запровадження обмежень воєнного часу не звільняє сторону від відповідальності, якщо такі обставини прямо не перешкоджають особі фізично чи юридично виконати конкретний обов`язок за договором (наприклад, сплатити кошти).

Саме за таких обставин, орендар може затримати орендну плату (з дотриманням процедури повідомлення про форс-мажор і його підтвердження), але муситиме здійснити її, коли дія обставин форс-мажору на нього припиниться.

Проте, в досліджуваному Договорі відсутні форс-мажорні застереження, які б звільняли Відповідача від сплати орендної плати на час дії форс-мажорних обставин.

Відтак апеляційний господарський суд наголошує на тому, що запровадження воєнного стану не свідчить про принципову неможливість використання Відповідачем орендованого майна у розумінні частини шостої статті 762 Цивільного кодексу України, а обставина відстрочки на яку вказує апелянт не обумовлена діючим Договором (більше того, на даний час жодна із сторін не вказує на вчинення будь-якої із сторін Договору дій щодо внесення такого пункту до діючого Договору).

З огляду на все вищевказане, колегія суддів зазначає, що невиконання вищезазначеного зобов`язання слід кваліфікувати як його порушення у розумінні Цивільного кодексу України, а Відповідача визнати таким, що прострочив виконання зобов`язання у розумінні частини першої статті 612 Цивільного кодексу України.

Враховуючи усе вищевстановлене в даній судовій постанові, зважаючи на те, що Відповідач не підтвердив належними доказами проведення розрахунків з Позивачем у заявленій останнім сумі, а також не надав доказів щодо надання послуг на іншу суму, а ніж це визначено Позивачем (свій облік отриманий послуг), в розрізі дії пунктів 5.3, 5.12, 5.13 Договору (щодо сплати орендної плати та послуг на утримання будівлі, комунальних послуг), колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 69 578 грн 68 коп. орендної плати, 15 455 грн 47 коп. відшкодування експлуатаційних витрат, 45 805 грн 38 коп. плати за опалення, 6 362 грн 92 коп. плати за електроенергію, 424 грн 96 коп. плати за водопостачання та 2 126 грн 70 коп. земельного податку, є обґрунтованими та підставними, тому підлягають задоволенню.

Рішення в цій частині й було прийняте місцевим господарським судом.

Відповідно приймаючи таке рішенні Північно-західний апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду в цій частині без змін.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання Відповідача наведені в апеляційній скарзі безпідставними, необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору та такими, що спростовані усім вищеописаним в даній постанові.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на Відповідача згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269-276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Господарського суду Хмельницької області від 24 травня 2022 року в справі №924/177/22 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 24 травня 2022 року в справі №924/177/22 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Відповідно до частини 3 статті 287 ГПК України, дана справа не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

5. Справу №924/177/22 повернути Господарському суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Бучинська Г.Б.