ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" листопада 2022 р. Справа №924/547/22

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Димбовського В.В., при секретарі судового засідання Потербі О.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тріанекс-Агро", Рівненська обл., Рівненський р-н, с. Олександрія

до Фермерського господарства "Агросад-2016", Хмельницька область, Шепетівський район, с. Заморочення

про стягнення 205000,00 грн. суми попередньої оплати та 21621,92 грн. 20% річних

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Тріанекс-Агро" звернулося до господарського суду з позовом, у якому просить суд стягнути з Фермерського господарства "Агросад-2016" 205000,00 грн. суми попередньої оплати та 21621,92 грн. 20% річних.

В обґрунтування позову посилається на те, що після передоплати для здійснення поставки товару на суму 365000,00 грн. згідно платіжного доручення № 130 від 29 жовтня 2021 року відповідач не поставив товар та здійснив лише часткове повернення коштів на суму 160000,00 грн., неповернутими залишились 205000,00 грн.

Позивач в судове засідання свого представника не направляв, у клопотаннях від 12.09.2022р., від 29.09.2022р. та від 13.10.2022р. просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача.

Відповідач в судове засідання свого представника не направляв.

Копії ухвал суду направлялись на адресу відповідача (30413, Хмельницька область, Шепетівський район, с. Заморочення, вул. Космонавтів, 1) та отримувались представником відповідача, про що свідчать повідомлення про вручення від 11.08.2022р. Також відповідачу вручена 27.10.2022р. ухвала від 19.10.2022р., що підтверджується відстеженням поштового відправлення.

Судом враховується, що положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР) встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

При цьому, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема, "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи відповідно до ст. 3 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

В свою чергу, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема, складність справи та поведінка заявників.

Частинами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008р. у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Ст. 202 ГПК України передбачає, що суд може розглядати справу за відсутності учасника справи, якщо його було належно повідомлено, проте, він не повідомив про причин неявки або така неявка є повторною.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи розумність строків розгляду судового спору, справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст.165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

21.10.2021р. між ФГ "Агросад-2016" (Постачальником) та ТОВ "Тріанекс-Агро" (Покупцем) укладено договір поставки № 976 ТА, згідно з п.п. 1.1, 1.2 якого на умовах і в порядку, передбаченими даним Договором, Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупця товар, а Покупець зобов`язується прийняти цей товар і своєчасно здійснити його оплату. Предметом даного Договору є просо жовте врожаю 2021 року, що надані іменується - Товар.

Згідно з п. 3.1 Договору поставка Товару здійснюється партіями до 21 листопада 2021 року включно на умовах терміну FCA, склад Хмельницька обл., Ізяславський р-н, с.Комини, відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів ІНКОТЕРМС-2010, що застосовуються з урахуванням умов даного Договору та його внутрішньодержавного характеру під однією партією Сторони розуміють товар, поставлений відповідно до однієї видаткової накладної.

Відповідно до п. п. 4.1, 4.2, 4.3 Договору ціна однієї тони Товару становить 7300 грн., у т.ч. ПДВ. Загальна вартість Договору становить 1825000, у т.ч. ПДВ. Покупець здійснює попередню оплату партії Товару теля отримання рахунку до моменту поставки такої партії. Покупець має право здійснити попередню оплату загальної вартості Договору на підставі рахунку або Договору.

Згідно з п. 4.5. Договору у випадку, коли за даними накладних кількість поставленого Товару не відповідає кількості товару за умовами Договору, Сторони проводять додаткові розрахунки за фактично відвантажений товар протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати поставки.

Згідно з п. 6.2.2 Договору у випадку надання Товару неналежної якості, непоставки Товару та/або порушення строків поставки, Постачальник зобов`язаний повернути сплачені Покупцем кошти протягом 5 (п`яти) банківських днів з дня отримання відповідної письмової вимоги (претензії) від Покупця.

Відповідно до п. 6.4. Договору на суму попередньої оплати нараховуються проценти у розмірі 20% річних від дня одержання цієї суми від Покупця до дня фактичної передачі Товару (партії Товару) Покупцю або повернення йому суми попередньої оплати.

ФГ "Агросад-2016" виставило ТОВ "Тріанекс-Агро" рахунок №5 від 28.10.2021р. на суму 1825000,00 грн.

ТОВ "Тріанекс-Агро" здійснило оплату ФГ "Агросад-2016" на суму 365000,00 грн. платіжним дорученням №130 від 29.10.2021р. з призначенням платежу "Оплата за просо згідно рахунку №5 від 28.10.2021р. ПДВ 20% - 60833,33 грн.".

26.01.2022р. ТОВ "Тріанекс-Агро" направило ФГ "Агросад-2016" лист №11/22 на повернення коштів, який був отриманий 10.02.2022р., що підтверджується поштовим відправленням № 504 та фіскальним чеком від 26.01.2022р.

За платіжним дорученням №267 від 17.02.2022р. ФГ "Агросад-2016" оплатило ТОВ "Тріанекс-Агро" 160000,00 грн. з призначенням платежу "повернення надлишково перерахованих коштів згідно листа № 11/22 від 26.01.2022р."

Дослідивши зібрані у справі докази та давши їм правову оцінку в сукупності, судом прийнято до уваги наступне:

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено договір поставки №976ТА, відповідно до умов якого, постачальник (позивач) зобов`язався поставити покупцеві (відповідачу) товар, а покупець (відповідач) зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

Частиною 1 ст. 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 статті 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

За нормами ч. 1 ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 670 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

За приписами ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, зі змісту зазначеної норми права можна зробити висновок, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

У цьому зв`язку, позивачем обрано такий варіант поведінки як повернення суми попередньої оплати товару шляхом пред`явлення вимоги.

Вимога відповідачу була направлена листом №11/22 від 26.01.2022р. та отримана відповідачем 10.02.2022р., за наслідками чого відповідач платіжним дорученням №267 від 17.02.2022р. сплатив позивачу 160000,00 грн. з призначенням платежу "повернення надлишково перерахованих коштів згідно листа № 11/22 від 26.01.2022р.".

За встановлених обставин, зважаючи на те, що грошові кошти в сумі 365000,00 грн. були перераховані позивачем на виконання умов договору, в той час як відповідачем свої зобов`язання виконані не були та повернуті лише 160000,00 грн., неповернутими відповідачем залишаються 205000,00 грн., доказів повернення суми передоплати чи поставки на вказану суму товару матеріали справи не містять, відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України у покупця виникло право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати від постачальника, який одержав суму попередньої оплати товару і не поставив його у встановлений строк, тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Тріанекс-Агро" в частині стягнення з відповідача суми передплати у розмірі 205000,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо заявлених позивачем до стягнення з відповідача 21621,92 грн. 20% річних суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 6.4. Договору на суму попередньої оплати нараховуються проценти у розмірі 20% річних від дня одержання цієї суми від Покупця до дня фактичної передачі Товару (партії Товару) Покупцю або повернення йому суми попередньої оплати.

Розрахунок вказаних 21621,92 грн. 20% річних судом перевірено і визнано обґрунтованим, а тому позов в цій частині також підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За встановлених обставин, позовні вимоги про стягнення 205000,00 грн. попередньої оплати та 21621,92 грн. 20% річних є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати (205000,00 + 21621,92 = 226621,92 / 100* 1,5 = 3399,33 грн.) покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фермерського господарства "Агросад-2016" (30413, Хмельницька область, Шепетівський район, с. Заморочення, вул. Космонавтів, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тріанекс-Агро" (35320, Рівненська обл., Рівненський р-н, с. Олександрія, вул. Свято-Преображенська, 254, ) 205000,00 грн. (двісті п`ять тисяч гривень 00 коп.) попередньої оплати, 21621,92 грн. (двадцять одна тисяча шістсот двадцять одна гривня 92 коп.) 20% річних, 3399,33 грн. (три тисячі триста дев`яносто дев`ять гривень 33 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ.

Повний текст рішення складено 17.11.2022р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1, 2 ст. 256 ГПК України).

Суддя В.В. Димбовський

Віддруковано 4 примірника: 1 - в матеріали, 2 - позивачу (), 3 - адвокату Фурманюку Сергію Валерійовичу (), 4 - відповідачу (30413, Хмельницька область, Шепетівський район, с. Заморочення, вул. Космонавтів, 1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ).