СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2022 року м. Харків Справа № 922/4203/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Стойка О.В., суддя Попков Д.О., суддя Істоміна О.А., розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Харківський машинобудівний завод Світло Шахтаря м. Харків на рішення господарського суду Харківської області від 25.11.2021 року у справі №922/4203/21;

за позовом - Товариства з обмеженою відповідальністю Такт м.Дніпро;

до - Акціонерного товариства Харківський машинобудівний завод Світло Шахтаря м.Харків;

про - стягнення 163 246,56 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАКТ", м. Дніпро (далі-Позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Акціонерного товариства Харківський машинобудівний завод Світло Шахтаря м. Харків (далі- Відповідач) про стягнення з Відповідача на користь Позивача грошових коштів у розмірі 163 246,56 грн, з яких: 55 579,07 грн пені; 80 033,86 грн інфляційних втрат; 27 633,63 грн 3% річних, а також судовий збір у розмірі 2 448,70 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 25.11.2021 року у справі №922/4203/21 вищезазначені позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Відповідача на користь Позивача 55 579,07 грн пені, 80 033,86 грн інфляційних втрат, 27 626,29 грн 3% річних, 4 999,77 грн витрат на професійну правничу допомогу та 2 448,58 грн судового збору. В задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовлено.

Відповідач, не погодившись з вищезазначеним судовим рішенням, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить спірне рішення скасувати та постановити в означеній справі нове рішенням, яким у задоволенні позовних вимог про стягання грошових коштів - відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Відповідач зазначає наступне:

- Позивачем при здійсненні розрахунку строків нарахування штрафних санкцій допущено помилки, так як станом 01.11.2021 року між сторонами було підписано акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2021 року 01.11.2021 року, відповідно до якого заборгованість Відповідача була відсутня;

- враховуючи розмір виконаних адвокатом Позивача робіт по наданню правничої допомоги, враховуючи складність означеної справи, витрачений адвокатом час та обсяг наданих послуг заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню;

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду у справі №922/4203/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача на означене рішення суду та повідомлено учасників справи, що розгляд справи буде здійснюватися без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в світлі частини 10 статті 270 ГПК України, оскільки ціна позову в даній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

До канцелярії Східного апеляційного господарського суду від Позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу Відповідача, за змістом якого Позивач просив суд означену апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оспорюване рішення господарського суду від 25.11.2021 року у справі №922/4203/21 без змін. Позивач також просив суд стягнути з Відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500,00 грн, які були понесені Позивачем в ході апеляційного перегляду оспорюваного судового рішення.

Враховуючи положення ч. ч. 13, 14 ст. 8 ГПК України, фіксація розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) не здійснюється.

З урахуванням Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 № 133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 15.03.2022 № 2119-IX, та Указом від 18.04.2022 № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 21.04.2022 № 2212-IX, Указом від 17.05.2022 №341/2022, затвердженого Законом України від 22.05.2022 № 2263-IX), дана постанова винесена в межах розумних строків.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені та сторонами не заперечуються наступні обставини:

- укладення 24.01.2019 року між Позивачем, як постачальником, та Відповідачем (від імені та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю Корум Груп на підставі договору доручення № СG/004-19 від 02.01.2019), як покупцем за договором поставки №СШ/30-19 (даліДоговір), за умовами якого, постачальник зобов`язується передати (поставити) у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення металевий прокат та вироби з металу, в асортименті, кількості, у терміни, за ціною із якісними характеристиками, погодженими сторонами у цьому договорі і специфікаціях до нього, що є невід`ємною частинами договору (п. 1.1 Договору);

- підписання між сторонами 24.01.2019 року протоколу розбіжностей до Договору;

- укладення між сторонами додаткової угоди №1 до Договору від 28.12.2019 року, якою строк дії Договору продовжено до 31.12.2020 року;

- узгодження між сторонами специфікацій до Договору, а саме: № 55 від 27.03.2020, № 71 від 17.07.2020, № 72 від 27.07.2020, № 74 від 05.08.2020, № 75 від 10.08.2020, № 83 від 30.09.2020, № 84 від 01.10.2020 в яких було погоджено найменування товару, його кількість, ціну та строк поставки, що мав бути поставлений Позивачем на користь Відповідача за Договором;

- передання Позивачем Відповідачу на виконання умов Договору, товару на загальну суму 1 111 581,36 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи видатковими накладними та відповідними рахунками фактури;

- невиконання Відповідачем умов Договору щодо вчасної оплатити поставленого Позивачем товару протягом 30 календарних днів з дати поставки товару за вимогами п. 5.4 Договору.

Вищезазначені обставини невиконання Відповідачем грошового зобов`язання стали підставою для звернення Позивача з позовом до господарського суду Харківської області в межах справи №922/258/21.

Рішенням господарського суду Харківської області від 27.05.2021 року у справі №922/258/21 з поміж іншого стягнуто з Відповідача на користь Позивача 1 111 581,36 грн основного боргу та 16 673,72 грн судового збору.

Вищезазначене рішення в означеній частині залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 02.09.2021 року, а тому є таким, що в передбаченому законом порядку в цій частині набрало законної сили.

Враховуючи вищезазначене, а також факт прострочення Відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором щодо сплати боргу за відповідними видатковими накладними Позивачем було нараховано Відповідачу за кожною з видаткових накладних наступні грошові суми: 80 033,86 грн інфляційних втрат за прострочення оплати по серпень 2021 року; 27 633,63 грн 3% річних по 30.09.2021 року; 55 579,07 грн пені за 6-місячний строк прострочення оплати за кожною з видаткових накладних.

Відповідач в суді першої інстанції проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначаючи, що в межах справи №922/258/21 про стягнення основної суми боргу за Договором, Позивач неодноразово користувався правом на нарахування інфляційних втрат та 3% річних, передбачених ст. 625 ЦК України; Позивачем допущено помилки при здійсненні розрахунку штрафних санкцій; з підписанням 01.11.2021 між сторонами акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2021 по 01.11.2021, Позивач визнав, що заборгованість Відповідача за Договором відсутня.

Щодо вимог Позивача в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, Відповідачем наголошено, що заявлена Позивачем грошова сума в розмірі 5 000,00 грн є необґрунтованою, не розумною та не співрозмірною, а тому Відповідачем було заявлено клопотання про зменшення означеної суми.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність належними доказами Позивачем суми заборгованості Відповідача за спірним Договором щодо 55 579,07 грн пені та 80 033,86 грн інфляційних втрат. Проте, судом зазначено, що розрахунок заявленої до стягнення суми 3% річних було здійснено Позивачем з арифметичними помилками, суд визнав вірним розрахунок на суму 27 626,29 грн.

Щодо заявлених Позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн, суд першої інстанції визнав її обґрунтованою, але на підставі ст. 129 ГПК України поклав на сторони судові витрати пропорційно, стягнув на користь Позивача 4 999,77 грн витрат на професійну правничу допомогу та 2 448,58 грн судового збору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що їх не спростовують, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Приписами ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України передбачено, що в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Приписами статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення вчасно не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум, а також передбачених умовами договору штрафних санкцій. Отже кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань, процентів річних та штрафних санкцій аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Рішенням Господарського суду Харківської області у справі №922/258/21, що залишено в силі у відповідній частині постановою Східного апеляційного господарського суду від 02.09.2021 року, встановлені обставини здійснення Позивачем поставки Відповідачу товару на загальну суму 1 111 581,36 грн та прийняття останнім цього товару на виконання умов Договору, а також відсутності протягом 30 календарних днів від дати поставки, а також на момент винесення відповідних судових рішень оплати товару Відповідачем, тобто порушення останнім грошового зобов`язання за Договором у розумінні ст. 610 ЦК України на суму 1 111 581, 36 грн.

Означені обставини встановлені рішенням суду та в силу приписів ст. 75 ГПК України не потребують додаткового доведення.

Твердження Відповідача, що Позивач в процесі розгляду справи №922/258/21 вже нараховував до стягнення суми інфляційних втрат, відсотків річних та пені не підтверджуються змістом відповідних судових рішень.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 4 статті 232 ГК України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 6.8 Договору (в редакції протоколу розбіжностей до договору) у разі порушення покупцем граничного строку (терміну) оплати продукції, встановленого цим договором: покупець сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені, розмір якої дорівнює подвійній обліковій ставці НБУ, яка діяла в період прострочення, від несвоєчасно неоплаченої суми, за кожен день прострочення, але не більше 5% від простроченої суми.

Згідно з ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Перевіривши наявний в матеріалах справи розрахунок пені за спірний період, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що нарахування Позивачем Відповідачу пені за 6 місячний термін прострочення оплати за кожною з видаткових накладних та в межах подвійній обліковій ставці НБУ, яка діяла в період прострочення, а також 5% вартості товару - є таким, що відповідає умовам Договору та вимогам чинного законодавства, отже розмір стягнутої судом пені в 55 579,07 грн є обґрунтованим.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши здійснений судом розрахунок сум інфляційних та річних, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що обґрунтованою належним чином та вірною є сума інфляційних втрат у розмірі 80 033,86 грн та 3% річних у розмірі 27 626,29 грн.

Судова колегія вважає безпідставним та недоведеним належними доказами твердження Відповідача, щодо відсутності спірної заборгованості через підписання сторонами акту звірки взаємних розрахунків станом на 01.11.2021 року (а.с.105), оскільки цей акт не є первинним документом в розумінні відповідних положень Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», а тому за відсутності будь-яких платіжних документів про сплату боргу є неналежним доказом виконання Відповідачем грошового зобов`язання або припинення такого зобов`язання у іншій законний спосіб.

Крім того, найдовший спірний період нарахування відповідних сум за порушення грошового зобов`язання Відповідачем закінчуються у вересні 2021 року, тоді як момент фіксації факту відсутності заборгованості, який пропонує дослідити Відповідач-датується вже 01.11.2021 року, тобто за межами періоду дослідження в даній справі.

Будь-яких доказів у підтвердження повної оплати Відповідачем в спірний період надано не було.

Доводів на спростування означеного апеляційна скарга Відповідача не містить.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про прострочення Відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором, а тому у Позивача в даній ситуації виникло право на нарахування Відповідачу інфляційних, 3% річних та пені за весь час прострочення виконання зобов`язання в порядку, встановленому зокрема ст. ст. 549, 625 ЦК України, ст. 230-232 ГК України та п. 6.8. Договору.

Щодо заявлених Позивачем до стягнення з Відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі в 5 000,00 грн, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать - витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Відповідно до матеріалів справи 05.10.2021 року між Позивачем та адвокатом Бичковим Володимиром В`ячеславовичем укладено додаткову угоду б/н до договору №01/2019 від 07.12.2018 року (а.с.79), згідно з п. 1 якої виконавець за дорученням клієнта бере на себе зобов`язання надати клієнту професійну правничу допомогу (адвокатські послуги) з питання підготовки проекту позовної заяви про стягнення штрафних санкцій Відповідача за Договором та в межах повноважень, визначених довіреністю клієнта, вести судову справу клієнта з наданням останньому (в разі необхідності) консультацій, роз`яснень, здійснити представництво його інтересі, як сторони, в Господарському суді Харківської області (в разі потреби суді апеляційної інстанції до ухвалення судом першої інстанції рішення у справі) шляхом підготовки проектів та/чи подання у справу заяв по суті, інших процесуальних документів, пояснень, в разі потреби усних пояснень суду в режимі відеоконференції чи в залі судового засідання, тощо, а клієнт зобов`язується оплатити виконавцю гонорар за таку професійну правничу допомогу.

В пункті 3 сторонами узгоджено, що з урахуванням характеру спору (предмету, підстав та ціни позову), кваліфікації та досвіду адвоката (з 2007 року) сторони дійшли згоди що за надання професійної правничої допомоги (адвокатських послуг), передбаченої п.1 цієї додаткової угоди клієнт має сплатити виконавцю фіксований гонорар в розмірі 5 000,00 грн без ПДВ який не залежить від часу витраченого адвокатом на надання такої допомоги, кількості та обсягу складених ним процесуальних документів під час ведення справи.

Пунктами 4.5 угоди сторонами узгоджено, що форма оплати гонорару - безготівкова, на поточний банківський рахунок виконавця. Строк (термін) виплати фіксованого гонорару: не пізніше 7 календарних днів після відкриття судом провадження у справі.

Судом першої інстанції зазначено, що в розумінні ст. 11, 202, 626 ЦК України, додаткова угода б/н до договору №01/2019 від 07.12.2018 року є окремим правочином, який породжує для його сторін певні права та обов`язки, зокрема обов`язок позивача сплатити на користь адвоката суму гонорару.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача адвокатських витрат, проте враховуючи факт часткового задоволення судом позовних вимог щодо стягання 3% річних, а також вимоги ст. 129 ГПК України, суд першої інстанції вважав належною суму до стягнення - 4 999,77 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Щодо заявленого Відповідачем клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу судом зазначено, що Відповідач не навів вагомих аргументів та не надав в їх обґрунтування доказів щодо не співрозмірності понесених Позивачем витрат.

Вищенаведене спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Посилання Відповідача в апеляційній скарзі на постанови Верховного Суду не спростовує вищезазначених висновків суду першої інстанції в даній справі.

Враховуючи вищезазначені висновки колегії суддів в межах даної справи та приписи чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та законного висновку про стягнення з Відповідача на користь Позивача 4 999,77 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, приймаючи спірне рішення, в повній мірі дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення на основі всіх доводів, що були належним чином надані сторонами і підтверджувалися наявними в матеріалах справи доказами.

Будь-яких порушень норм матеріального або процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судовою колегією не встановлено, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

За таких підстав рішення господарського суду Харківської області від 25.11.2021 року у справі №922/4203/21 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Щодо заявленого Позивачем у відзиві на апеляційну скаргу клопотання про стягнення з Відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500,00 грн, які були понесені Позивачем в ході апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає його обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Позивач зазначає, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу має спонукати іншу сторону утримуватися від подання безпідставних скарг. Через подання Відповідачем апеляційної скарги на означене судове рішення, Позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу у вигляді фіксованого гонорару у розмірі 2 500,00 грн.

На підтвердження вищезазначеного, Позивачем до відзиву долучені наступні документи, зокрема: копія додаткової угоди від 27.01.2022 року про надання професійної правничої допомоги; копія акту приймання передачі адвокатських послуг від 31.01.2022 року; платіжне доручення про сплату фіксованого гонорару на суму 2 500,00 грн.

Відповідачем клопотання щодо зменшення розміру заявлених Позивачем у відзиві на апеляційну скаргу судових витрат на професійну правничу допомогу надано не було.

Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на заявника апеляційної скарги Відповідача.

Враховуючи вищезазначене, з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню понесені останнім витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500,00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 280-284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Харківський машинобудівний завод Світло Шахтаря м. Харків на рішення господарського суду Харківської області від 25.11.2021 року у справі №922/4203/21 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 25.11.2021 року у справі №922/4203/21 - залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції віднести на Акціонерне товариство Харківський машинобудівний завод Світло Шахтаря м. Харків.

Стягнути з Акціонерного товариства "Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря" (адреса: 61001, м. Харків, вул. Світло Шахтаря, буд. 4/6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАКТ" (адреса: 49000, м. Дніпро, вул. Героїв Крут, буд. 16-А; ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя Д.О. Попков

Суддя О.А. Істоміна