ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2022м. ДніпроСправа № 904/3188/22

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) представників сторін, справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тадалс-Буд" (м. Дніпро)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-15" (м. Павлоград, Дніпропетровська область)

про стягнення заборгованості за договором субпідряду № 01/03/2021-ТД від 01.03.2021 у загальному розмірі 356 582 грн. 56 коп.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тадалс-Буд" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-15" (далі - відповідач) заборгованість за договором субпідряду № 01/03/2021-ТД від 01.03.2021 у загальному розмірі 356 582 грн. 56 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 250 001 грн. 00 коп. - основний борг;

- 55 739 грн. 95 коп. - пеня;

- 45 581 грн. 31 коп. - інфляційні втрати;

- 5 260 грн. 30 коп. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором субпідряду № 01/03/2021-ТД від 01.03.2021 в частині повного та своєчасного розрахунку за виконані позивачем у грудні 2021 року роботи, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 250 001 грн. 00 коп. За прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 12.3. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за період прострочення з 31.12.2021 по 12.09.2022 в сумі 55 739 грн. 95 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з січня по липень 2022 року у сумі 45 581 грн. 31 коп., а також 3% річних за період прострочення з 31.12.2021 по 12.09.2022 у сумі 5 260 грн. 30 коп.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 348 грн. 74 коп.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.09.2022 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

З приводу дотримання прав відповідача під час розгляду даної справи судом, слід зазначити таке.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Статтею 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" визначено перелік відомостей, про юридичну особу, які вносяться до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Зокрема, передбачено, що до Єдиного державного реєстру вноситься інформація для здійснення зв`язку з юридичною особою: телефон, адреса електронної пошти (пункт 18 частини 2 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань").

Частиною 1 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" встановлено, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань електронною поштою відповідача є (а.с.83).

Суд відзначає, що вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань електронна пошта відповідача - є офіційною електронною адресою відповідача у розумінні законодавства, в тому числі Господарського процесуального кодексу України.

Належних та допустимих доказів того, що вказана електронна адреса не є офіційною електронною адресою відповідача, або перестала працювати, відповідачем не надано.

Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

У зв`язку з відсутністю фінансування потреб Господарського суду Дніпропетровської області на відправку поштової кореспонденції, про що 23.05.2022 на сайті Судової влади України розміщене відповідне оголошення (https://dp.arbitr.gov.ua/sud5005/pres-centr/news/1276874/), ухвала суду від 23.09.2022 суду була направлена учасникам справи засобами електронного зв`язку, зокрема:

- позивачу на електронну пошту , яку він зазначив у позовній заяві;

- відповідачу на електронну пошту , яка зазначена у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.83).

Так, господарським судом було долучено до матеріалів справи Довідки про доставку електронного листа, якими підтверджується, що ухвала суду від 23.09.2022 була доставлена:

- позивачу на електронну пошту , яку він зазначив у позовній заяві - 24.09.2022 (а.с.84);

- відповідачу на електронну пошту , яка зазначена у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - 24.09.2022 (а.с.85).

За змістом частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи. Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Враховуючи вказане, відповідач, з урахуванням положень частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, 24.09.2022 отримав ухвалу суду від 23.09.2022, що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа на електронну пошту відповідача (а.с.85).

З приводу повідомлення відповідача суд також зазначає таке.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до статей 9, 14, 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" на підставі поданих юридичною особою документів у Єдиному державному реєстрі зазначаються відомості про її місцезнаходження.

Тобто, офіційне місцезнаходження повідомляється юридичною особою для забезпечення комунікації та зв`язку із нею зацікавлених осіб, у тому числі контрагентів, органів державної влади тощо.

Так, до звернення із позовом до суду, позивач направив відповідачу позовну заяву з додатками у поштовому відправленні АТ "Укрпошта" № 945 (а.с. 15-16), яке відповідач отримав 27.09.2022, що вбачається з наявного в матеріалах справи відстеження поштового відправлення за № 945 на офіційному сайті АТ "Укрпошта" https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html (а.с.86).

Слід відзначити, що учасники судового провадження, безвідносно до отримання/неотримання поштової кореспонденції, в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, про що неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини, зокрема, у рішенні від 03.04.2008 по справі "Пономарьов проти України", рішенні від 26.04.2007 по справі "Олександр Шевченко проти України", рішенні від 14.10.2003 по справі "Трух проти України".

Також, суд наголошує, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Так, ухвалою суду від 23.09.2021, з урахуванням вимог частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Враховуючи дату отримання ухвали суду відповідачем на свою офіційну електронну пошту - 24.09.2022, відповідач мав подати відзив на позовну заяву в строк по 10.10.2022 включно.

Слід наголосити, що у зв`язку з запровадженням на території України з 24.02.2022 (в період строку для надання відзиву на позовну заяву) воєнного стану, господарським судом був наданий додатковий час для надання можливості сторонам, зокрема відповідачу, реалізувати свої права під час розгляду даної справи судом та висловлення своєї правової позиції щодо позовних вимог позивача. У даному випадку додатково наданий строк - більше ніж місяць, господарський суд вважає достатнім та розумним строком для вчинення необхідних процесуальних дій за існуючих обставин воєнного стану та ситуації у Дніпропетровській області (місцезнаходження відповідача та суду), а отже, вважає за доцільне здійснити розгляд даної справи за наявними матеріалами.

Слід також наголосити, що відповідних змін до законів України щодо автоматичного продовження чи зупинення процесуального строку на вчинення тих чи інших дій внесено не внесено.

Судом також враховані Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013, на випадок направлення відповідачем відзиву на позовну заяву або клопотання до суду поштовим зв`язком.

Отже, станом на 18.11.2022 строк на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг та враховуючи обмеження, пов`язані з запровадженням воєнного стану, закінчився.

Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Більше того, права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись судом за рахунок порушення прав позивача на своєчасне вирішення спору судом, що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Враховуючи предмет та підстави позову у даній справи, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки у відповідача було достатньо часу для подання як відзиву на позову заяву так і доказів погашення спірної заборгованості, у разі їх наявності, чого відповідачем зроблено не було, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем суду також не повідомлено.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Тобто у статті 248 Господарського процесуального кодексу України законодавець визначив межі розумного строку для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, а саме: не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Слід відзначити, що строк розгляду даної справи закінчується 22.11.2022, отже у даному випадку судому було надано відповідачу максимально можливий строк для висловлення його правової позиції та подання доказів по справі.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору підряду, строку його дії, порядок та строки виконання робіт, факт виконання та передачі робіт замовнику, загальна вартість робіт, настання строку їх оплати, наявність часткової чи повної оплати, допущення прострочення оплати, наявність підстав для стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних у заявлених до стягнення сумах.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, 01.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Спектр-15" (далі - генпідрядник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тадалс-Буд" (далі - субпідрядник, позивач) укладено договір субпідряду № 01/03/2021-ТД (далі - договір, а.с. 17-24), відповідно до умов пункту 2.1. якого за договором субпідрядник за завданням генпідрядника зобов`язується своїми силами та на власний ризик виконати роботи на об`єкті, та здати закінчені роботи генпідряднику у встановлений договором термін, а генпідрядник зобов`язується прийняти закінчені роботи в порядку, визначеному договором, та повністю оплатити договірну ціну в порядку, передбаченому договором.

У пункті 14.1. договору сторони дійшли згоди, що договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Строк договору починає свій перебіг у момент, визначений пунктом 14.1. договору, та закінчується у момент виконання сторонами всіх обов`язків за договором.

Доказів розірвання чи визнання недійсним вказаного договору сторонами суду не надано.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором підряду, який підпадає під правове регулювання норм глави 61 розділу ІІІ Книги п`ятої Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до частини 1 статті 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Згідно з умовами пункту 2.2. договору склад та обсяг робіт, що підлягають виконанню субпідрядником, визначено сторонами у проектно-кошторисній документації до договору, яка є невід`ємним додатком до договору.

Відповідно до пунктів 4.1., 4.2. договору в проектно-кошторисній документації вказується перелік, обсяг робіт, необхідні матеріали (асортимент, якість тощо) та їх вартість.

Згідно з пунктом 3.1. договору ціна договору визначається договірною ціною, яка є динамічною, та на день укладення договору з урахуванням матеріалів становить 1 000 002 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ (20%) - 166 677 грн. 00 коп.

Умовами пункту 3.3. договору передбачено, що договірна ціна за договором, крім випадку, передбаченого пунктом 3.2. договору, може змінюватися за погодженням сторін.

Відповідно до пункту 16.8. договору до складу проектно-кошторисної документації за договором входить: додаток № 1 до договору: договірна ціна з розрахунками.

Відповідно до статті 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

За умовами пункту 7.1. договору виконання робіт здійснюється субпідрядником виходячи з таких строків:

- субпідрядник зобов`язаний приступити до виконання договору з дня, наступного за днем сплати генпідрядником авансу відповідно до пункту 3.5.1. договору (підпункт 7.1.1. договору);

- субпідрядник зобов`язаний закінчити виконання робіт та пред`явити їх до прийняття генпідрядником до 30.04.2021 (підпункт 7.1.2. договору).

Згідно з пунктом 7.2. договору строк, передбачений пунктом 7.1. договору, може бути змінений з внесенням відповідних змін у договір.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що протягом 5-ти днів з моменту отримання від субпідрядника повідомлення про обставини, передбачені пунктом 3.2. договору, та отримання проекту додаткової угоди до договору, генпідрядник зобов`язаний підписати обидва примірники додаткової угоди до договору, скріпити їх своєю печаткою і один екземпляр направити субпідряднику, а в разі своєї незгоди - направити субпідряднику мотивовану письмову відмову.

Так, 29.04.2021 сторонами була підписана додаткова угода № 1 до договору субпідряду №01/03/2021-ТД від 01.03.2021, за умовами пункту 1.1. якої сторони домовились викласти пункт 7.1.2. договору в новій редакції, а саме: "Субпідрядник зобов`язаний закінчити виконання робіт та пред`явити їх до прийняття генпідрядником до 16.12.2021 включно".

Відповідно до частини 1 статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Згідно з частиною 4 статті 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Пунктом 8.1. договору передбачено, що на підтвердження факту прийняття робіт сторони підписують акт приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ 2в та довідку про вартість виконаних робіт та витрати за формою КБ-3.

Як вбачається з матеріалів справи, у грудні 2021 року на виконання умов договору субпідряду № 01/03/2021-ТД від 01.03.2021 позивачем були виконані роботи на загальну суму 1 000 002 грн. 00 коп., на підтвердження чого позивачем та відповідачем було складено та підписано Акт приймання-передачі виконаних будівельних робіт № 1 від 16.12.2021 (а.с.42-53).

Вказаний Акт підписаний як позивачем так і відповідачем без будь-яких претензій зауважень, що свідчить про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов`язку продавця за договором поставити товар відповідає обов`язок покупця оплатити вартість цього товару.

Відповідно до статті 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Так, у пункті 3.5.1. договору сторони погодили, що ціна договору сплачується генпідрядником наступним чином:

- 18-20.03.2021 - 250 000 грн. 50 коп. (у тому числі ПДВ (20%) - 41 666 грн. 75 коп.)

05-07.04.2021 - 250 000 грн. 50 коп. (у тому числі ПДВ (20%) - 41 666 грн. 75 коп.) (пункт 3.5.2. договору);

- 25% договірної ціни - 250 000 грн. 50 коп. (у тому числі ПДВ (20%) - 41 666 грн. 75 коп.) - оплачується через 14 календарних днів з моменту виставлення оригіналу рахунку субпідрядником (пункт 3.5.3. договору);

- остаточні розрахунки 25% договірної ціни - 250 000 грн. 50 коп. (у тому числі ПДВ (20%) - 41 666 грн. 75 коп.) оплачується через 14 календарних днів з моменту виставлення оригіналу рахунку субпідрядником, здійснюється протягом 14-ти календарних днів з моменту виставлення оригіналу рахунку субпідрядником, на підставі актів приймання виконаних робіт (складених за формою КБ-2в), підписаних сторонами, з урахуванням пункту 5.3. договору (пункт 3.5.4. договору).

Згідно з пунктом 3.6. договору розрахунки здійснюються виключно у національній валюті України в безготівковій формі. Датою здійснення розрахунку є дата зарахування грошової суми у відповідному розмірі на поточний рахунок субпідрядника.

Позивач зазначає, що відповідачем зобов`язання за договором субпідряду № 01/03/2021-ТД від 01.03.2021 в частині повного та своєчасного розрахунку за виконані позивачем у грудні 2021 року роботи були порушені, остаточний розрахунок відповідачем не було здійснено, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 250 001 грн. 00 коп. За прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 12.3. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за період прострочення з 31.12.2021 по 12.09.2022 в сумі 55 739 грн. 95 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з січня по липень 2022 року у сумі 45 581 грн. 31 коп., а також 3% річних за період прострочення з 31.12.2021 по 12.09.2022 у сумі 5 260 грн. 30 коп. Вказане і стало причиною звернення позивача із позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на таке.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Слід також зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, враховуючи умови пункту 3.5. договору, відповідач оплатив виконані позивачем роботи лише частково на суму 750 001 грн. 00 коп. наступним чином:

- платіжним дорученням № 3570 від 17.03.2021 на суму 250 000 грн. 00 коп. (а.с. 26);

- платіжним дорученням № 3572 від 17.03.2021 на суму 00 грн. 50 коп. (а.с. 27);

- платіжним дорученням № 3616 від 02.04.2021 на суму 250 000 грн. 50 коп. (а.с. 28);

- платіжним дорученням № 3646 від 19.04.2021 на суму 100 000 грн. 00 коп. (а.с. 29);

- платіжним дорученням № 3696 від 14.05.2021 на суму 150 000 грн. 00 коп. (а.с. 30).

В той же час, суд не досліджує питання фактичного отримання рахунку на оплату з огляду на таке:

- за своєю природою рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, а в даному випадку такі реквізити містилися, зокрема у договорі субпідряду № 01/03/2021-ТД від 01.03.2021;

- ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою в розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, а відсутність рахунку-фактури не звільняє боржника від обов`язку з оплати поставленого товару.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у справі № 922/1831/15 від 09.07.2020, у справі № 908/771/19 від 18.02.2020, у справі № 910/1558/19 від 13.02.2020, у справі ; 910/14282/18 від 17.07.2019, у справі № 918/537/18 від 02.07.2019, у справі № 910/19702/17 від 20.12.2018, у справі № 910/21406/17 від 10.10.2018, у справі №910/22589/17 від 05.09.2018, у справі № 905/915/17 від 13.07.2018.

Доказів на підтвердження оплати виконаних позивачем у грудні 2021 року робіт на залишкову суму 250 001 грн. 00 коп. (1 000 002,00 - 750 001,00) відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу, шляхом надання належних доказів, не спростував.

Більше того, в матеріалах справи наявний Акт звірки взаємних розрахунків за договором субпідряду № 01/03/2021-ТД від 01.03.2021, який підписаний та скріплений печатками як позивача так і відповідача, що станом на 30.06.2022 заборгованість відповідача на користь позивача складає 250 001 грн. 00 коп. (а.с.70).

Враховуючи зазначені норми чинного законодавства України та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними належними доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню, оскільки зобов`язання повинні виконуватись належним чином та у встановлені строки.

Враховуючи вищевикладене, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 250 001 грн. 00 коп.

При цьому, з метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов`язань - способи або види забезпечення виконання зобов`язань.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, у пункті 12.3. договору сторони передбачили, що за порушення генпідрядником зобов`язання щодо строків оплати відповідної частини вартості робіт (договірної ціни), визначеної пунктом 3.1., 3.2., 3.5. договору, генпідрядник зобов`язаний сплатити субпідрядникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент порушення, за кожен день прострочення.

За прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 12.3. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за період прострочення з 31.12.2021 по 12.09.2022 в сумі 55 739 грн. 95 коп.

Під час прийняття рішення щодо вимог про стягнення пені судом враховано таке.

Відповідно до положень пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Господарського кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний розділ доповнено пунктом 7 згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020, який набув чинності 02.04.2020.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", прийнятої відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", на усій території України встановлений карантин з 12.03.2020, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 239, від 20.05.2020 № 392, від 22.07.2020 № 641, від 26.08.2020 №760, від 13.10.2020 № 956, від 09.12.2020 № 1236, від 17.02.2021 № 104, від 21.04.2021 №405 був неодноразово продовжений і триває станом на час розгляду справи.

Спірний договір був укладений між сторонами 01.03.2021, що свідчить про обізнаність сторін зі змінами до положень, зокрема, статті 232 Господарського кодексу України, які набули чинності 02.04.2020, на момент підписання договору.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені, проведеного позивачем, та встановлено, що під час його проведення позивачем були вірно визначена сума заборгованості та період прострочення, арифметично розрахунок проведено також вірно.

Отже, розрахунок пені, здійснений позивачем (а.с. 9-11, 13), визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення пені підлягають задоволенню в сумі 55 739 грн. 95 коп.

Крім цього, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з січня по липень 2022 року у сумі 45 581 грн. 31 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку інфляційних втрат, зробленого позивачем (а.с. 7-8, 12), та встановлено, що під час його проведення позивачем було вірно визначено суму заборгованості та період нарахування інфляційних втрат, арифметично розрахунок проведено також вірно. Отже, розрахунок інфляційних втрат, здыйснений позивачем, визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства, умовам договору та фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню в сумі 45 581 грн. 31 коп.

Крім того, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних за період прострочення з 31.12.2021 по 12.09.2022 у сумі 5 260 грн. 30 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку 3% річних, зробленого позивачем (а.с. 8-9), та встановлено, що під час його проведення позивачем були вірно визначено суму заборгованості та період прострочення, арифметично розрахунок проведено також вірно.

Отже, розрахунок 3% річних, здійснений позивачем (а.с. 8-9), визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення 3% річних підлягають задоволенню в сумі 5 260 грн. 30 коп.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача; стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 5 348 грн. 74 коп. витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Тадалс-Буд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-15" про стягнення заборгованості за договором субпідряду № 01/03/2021-ТД від 01.03.2021 у загальному розмірі 356 582 грн. 56 коп. - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-15" (51413, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вулиця Промислова, будинок 1А, офіс 2; ідентифікаційний код 40075490) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тадалс-Буд" (49005, м. Дніпро, провулок Біологічний, будинок 2А, кабінет № 17; ідентифікаційний код 40416118) - 250 001 грн. 00 коп. - основного боргу, 55 739 грн. 95 коп. - пені, 45 581 грн. 31 коп. - інфляційних втрат, 5 260 грн. 30 коп. - 3% річних та 5 348 грн. 74 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний 18.11.2022.

Суддя Ю.В. Фещенко