ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2022 р. Справа№ 922/3322/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Скрипки І.М.

секретар судового засідання: Колосовська А.Р.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 08.11.2022,

розглянувши апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.06.2022

у справі №922/3322/20 (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом Керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави

до 1) Державної служби геології та надр України,

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазенергопром»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Антимонопольний комітет України

про визнання незаконним та скасування протоколу проведення аукціону, визнання недійсним договору купівлі-продажу, спеціального дозволу на користування надрами та угоди про умови користування надрами,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Керівник Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області (далі, прокурор) в інтересах держави звернувся до господарського суду з позовом до Державної служби геології та надр України (далі, відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазенергопром» (далі, відповідач-2), відповідно до якого прокурор просить суд:

- визнати недійсними результати проведеного 22.03.2016 Держгеонадрами аукціону з продажу спеціального дозволу на користування надрами Мурафинської площі та скасування протоколу проведення вказаного аукціону від 22.03.2016 №6;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами від 22.03.2016 №6/1-16 з метою геологічного вивчення нафтогазоносних надр, у тому числі дослідно-промислової розробки Мурафинської площі;

- визнати недійсним спеціальний дозвіл на користування надрами, з метою геологічного вивчення нафтогазоносних надр, у тому числі дослідно-промислової розробки газу сланцевих товщ Мурафинської площі від 12.04.2016 №4760;

- визнати недійсною угоду про умови користування надрами з метою геологічного вивчення нафтогазоносних надр, у тому числі дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення (вуглеводні) Мурафинської площі від 31.05.2019 №4760.

В обґрунтування своїх позовних вимог прокурор зазначив, що ним було встановлено порушення вимог природоохоронного законодавства у сфері охорони та раціонального використання надр на території Харківської області в ході проведення Держгеонадрами 22.03.2016 аукціону з продажу спеціального дозволу на користування надрами (нафти, газу природного) Мурафинської площі, яка розташована на території Богодухівського та Краснокутського районів Харківської області, з метою геологічного вивчення, зокрема, для дослідно-промислової розробки газу сланцевих родовищ.

Прокурор зазначає, що Держгеонадрами усупереч вимог законодавства незаконно складено протокол від 22.03.2016 №6, надано спеціальний дозвіл на користування надрами від 12.04.2016 №4760 та укладено правочини (договір купівлі-продажу спеціального дозволу від 22.03.2016 №6/1-16 та угоду про умови користування надрами від 31.05.2019 №4760), що призвело до незаконної передачі у користування ТОВ «Нафтогазенергопром» ділянки надр Мурафинської площі, яка розташована на території Богодухівського та Краснокутського районів Харківської області, загальною площею 10, тис.га, балансові запаси яких складають - 0,44 млрд.куб.м. сланцевого газу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2020 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Антимонопольний комітет України (далі, третя особа).

Історія справи, короткий зміст оскарженої ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.02.2021, залишеною без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 20.04.2021, закрито провадження у справі №922/3322/20 на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Постановою Верховного Суду від 19.10.2021 постанову Східного апеляційного господарського суду від 20.04.2021 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 15.02.2021 у справі №922/3322/20 скасовано. Справу передано до Господарського суду Харківської області для продовження розгляду.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.12.2021 справу №922/3322/20 передано на розгляд Господарського суду міста Києва за виключною підсудністю.

Під час розгляду справи Господарським судом міста Києва відповідач-2 23.02.2022 подав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, мотивоване тим, що даний позов подано прокурором, у якого відсутні повноваження на здійснення представництва інтересів держави у суді в даній справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 позовну заяву Керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави з вимогами до Державної служби геології та надр України та Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазенергопром» про визнання незаконним та скасування протоколу проведення аукціону, визнання недійсним договору купівлі-продажу, спеціального дозволу на користування надрами та угоди про умови користування надрами залишено без розгляду на підставі пункту 2 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування прийнятої ухвали суд зазначив, що прокурор не підтвердив підстав для представництва інтересів держави на момент звернення до суду з позовом, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження звернення прокурора до Державної служби геології та надр України з повідомленням про наявне чи потенційне порушення інтересів держави.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, заступник керівника Харківської обласної прокуратури звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 у справі №922/3322/20 скасувати та направити справу для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 прийнята при неправильному застосуванні норм матеріального права (стаття 23 Закону України «Про прокуратуру») та порушенні норм процесуального права (статті 4, 45, 53, 76-79, 86 та 236 Господарського процесуального кодексу України).

Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора зводяться до наступного:

- повна та всебічна оцінка підставам представництва прокурором інтересів держави у даній справі надавалася при первісному розгляді справи Господарським судом Харківської області, яка знайшла своє об`єктивне підтвердження при апеляційному та касаційному переглядах справи;

- у даній справі прокурор з огляду на приписи статті 53 Господарського процесуального кодексу України є самостійним позивачем, оскільки Державна служба геології та надр України виступає в якості одного з співвідповідачів, дії якої оскаржуються через недотримання вимог законодавства стосовно проведення аукціону з продажу спеціального дозволу на користування надрами Мурафинської площі. І саме цим прокурор обґрунтував відсутність органу, уповноваженого державою здійснювати функції захисту її інтересів саме у спірних правовідносинах, тобто навів підставу для представництва інтересів держави. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №698/119/18 та постановах Верховного Суду (від 05.02.2020 у справі №495/9134/16-ц, від 24.02.2020 у справі №495/10979/17);

- посилання суду на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, є необґрунтованими в контексті суб`єктного складу сторін даної справи, оскільки у справі №912/2385/18 наявний суб`єкт владних повноважень, уповноважений державою здійснювати функції захисту її інтересів у спірних правовідносинах, в інтересах якого було подано позову, а в даній справі такий суб`єкт відсутній;

- господарськими судами розглядалася аналогічна за предметом спору судова справа №922/2645/20, у ході розгляду якої також досліджувалось питання наявності підстав представництва прокурором держави в суді.

В апеляційній скарзі також викладене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 у справі №922/3322/20.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

12.09.2022 від представника ТОВ «Нафтогазенергопром» через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач-2 просив суд залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а оскаржену ухвалу суду без змін.

Узагальнені доводи відзиву зводяться до наступного:

- при первісному розгляді справи ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.02.2022 провадження було закрите з підстав необхідності розгляду справи в порядку адміністративного провадження. У подальшому перегляд вказаної ухвали здійснювався судами апеляційної та касаційної інстанцій виключно з одного єдиного питання: чи належить спір до адміністративного чи господарського судочинства, а питання наявності підстав для представництва інтересів держави органами прокуратури в даній справі не досліджувалося;

- у даній справі Держгеонадра є органом, уповноваженим представляти інтереси держави у сфері надрокористування в суді;

- той факт, що відповідачем у справі виступає орган державної влади, в інтересах якого подано позов, не звільняє прокурора від обов`язку підтверджувати підстави для представництва в порядку, визначеному законом, а саме частиною 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Однак прокурор взагалі не повідомляв Держгеонадра про наявне чи потенційне порушення інтересів держави;

- в аналогічній справі №922/2645/20 прокурор перед зверненням до суду направив лист на адресу Держгеонадру про порушення під час проведення аукціону з продажу спеціальних дозволів на користування надрами. У відповідь Держгеонадра повідомили прокурора про відсутність підстав для звернення з позовом до суду, на підставі чого, внаслідок бездіяльності Держгеонадр, прокурор і зміг представляти інтереси держави в суді в якості позивача, що відповідає вимогам законодавства щодо підстав представництва прокурора.

Від відповідача-1 та третьої особи письмових відзивів на апеляційну скаргу суду не надходило, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.07.2022 апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 у справі №922/3322/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів Шаптали Є.Ю., Яковлєва М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2022 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги заступника керівника Харківської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 у справі №922/3322/20 до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №922/3322/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.08.2022 задоволено клопотання заступника керівника Харківської обласної прокуратури про поновлення строку для подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 у справі №922/3322/20, відновлено заступнику керівника Харківської обласної прокуратури строк для подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 у справі №922/3322/20, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Харківської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 у справі №922/3322/20, призначено справу до розгляду на 14.09.2022.

У судове засідання 14.09.2022 з`явились представники позивача та відповідача-2.

Враховуючи неявку представників відповідача-1 та третьої особи ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2022 відкладено розгляд апеляційної скарги заступника керівника Харківської обласної прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 у справі №922/3322/20 на 21.09.2022.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-07/380/22 від 03.10.2022 на підставі рішення зборів суддів Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2022 призначено повторний автоматизований розподіл справи №922/3322/20.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу від 03.10.2022 справу №922/3322/20 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2022 прийнято апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 у справі №922/3322/20 до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М., розгляд справи №922/3322/20 призначено на 01.11.2022.

У судове засідання, призначене на 01.11.2022, з`явилися представники прокуратури та Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогазенергопром».

Представники Державної служби геології та надр України, Антимонопольного комітету України у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

У судовому засіданні суд перейшов до розгляду справи по суті, заслухавши пояснення представників сторін, що з`явилися.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2022 розгляд апеляційної скарги заступника керівника Харківської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 у справі №922/3322/20 відкладено на 08.11.2022.

У судовому засіданні 08.11.2022 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників учасників справи

У судове засідання, призначене на 08.11.2022, з`явилися представники прокуратури та відповідача-2.

Представники відповідача-1 та третьої особи у судове засідання, призначене на 08.11.2022, не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що у матеріалах справи містяться довідки про доставку в електронному вигляді ухвали суду від 01.11.2022 до електронного кабінету названих учасників.

Враховуючи вищевикладене, оскільки у відповідності до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відповідача-1 та третьої особи.

Представник прокуратури в судовому засіданні підтримував доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржену ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представник відповідача-2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржувану ухвалу суду без змін.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку щодо відсутності підстав для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 про залишення позовної заяви без розгляду та відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Положення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті (абзаци 1 і 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1-3 частини статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Колегія суддів зазначає, що системне тлумачення положень частин 3-5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України і частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах;

2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Водночас, тлумачення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. При цьому, розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

«Нездійснення захисту» має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Разом з тим прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема, і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

У даній справі прокурор обґрунтовує наявність «інтересів держави» порушенням права Українського народу на користування природними об`єктами (надрами) відповідно до закону.

Колегією суддів встановлено, що органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, є Державна служба геології та надр України.

Так, відповідно до Положення про Державну службу геології та надр України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2015 №1174, Державна служба геології та надр України (Держгеонадра) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, є уповноваженим органом з питань реалізації угод про розподіл продукції.

Пунктом 4 названого Положення визначено коло повноважень Держгеонадра відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, Держгеонадра видає в установленому порядку спеціальні дозволи на користування надрами (у тому числі на користування нафтогазоносними надрами); зупиняє та анулює в установленому порядку дію спеціальних дозволів на користування надрами (у тому числі на користування нафтогазоносними надрами), поновлює їх дію у разі зупинення; здійснює державний контроль за геологічним вивченням надр (державний геологічний контроль) та раціональним і ефективним їх використанням; вирішує спори з питань користування надрами у порядку, встановленому законодавством; розпоряджається геологічною інформацією в установленому порядку.

Отже, Держгеонадра як державний уповноважений орган щодо захисту інтересів держави в сфері надрокористування володіє спеціальним інструментарієм для захисту зазначених інтересів держави у випадку їх порушення як в досудовому порядку, так і в суді.

Спеціальна правосуб`єктність Державної служби геології та надр України як органу, уповноваженого захищати інтереси держави у спірних правовідносинах, не оспорюється і самим прокурором.

Натомість, як слідує з позовної заяви та апеляційної скарги, прокурор обґрунтовує свою участь у процесі в якості позивача без визначення органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції, тим, що Державна служба геології та надр України має виступати відповідачем по даному позову, оскільки саме незаконність її дій є предметом розгляду в даній справі. Прокурор зазначає, що оскільки Державна служба геології та надр України не може бути одночасно і позивачем, і відповідачем у даній справі, саме прокурор у такому разі набув статусу позивача і за таких обставин не повинен був попередньо, у порядку абз.3 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», направляти Державній службі геології та надр України відповідне повідомлення.

Місцевий господарський суд, приймаючи оскаржувану ухвалу про залишення без розгляду позовної заяви, дійшов висновку, що прокурором у відповідності до норм чинного законодавства не було вжито заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, а саме щодо повідомлення прокурором Державної служби геології та надр України про звернення до суду від його імені.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками місцевого господарського суду, враховуючи наступне.

Як уже зазначалося вище, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках, а саме якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах, або якщо такий орган відсутній.

Виходячи із встановлених судом у даній справі обставин, у спірних правовідносинах існує уповноважений орган, до компетенції якого віднесено захист інтересів держави у спорах щодо оскарження видачі спеціального дозволу та укладених у зв`язку з цим договорів.

Частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 наведено такі правові висновки:

«Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим».

Водночас, у пункті 55 зазначеної постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при вирішенні питання про необхідність звернення до суду з позовом компетентний орган може діяти в умовах конфлікту інтересів - коли порушення інтересів держави, про яке стверджує прокурор, може бути пов`язане з раніше вчиненими протиправними діями цього органу чи бездіяльністю. Для врахування цих обставин стаття 55 Господарського процесуального кодексу України передбачає такі правила:

- якщо особа, яка має процесуальну дієздатність і в інтересах якої подана заява, не підтримує заявлених позовних вимог, суд залишає заяву без розгляду, крім позову про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі її посадовою особою, поданого власником (учасником, акціонером) цієї юридичної особи в її інтересах, а також позову прокурора в інтересах держави;

- відмова компетентного органу від поданого прокурором в інтересах держави позову (заяви), подання ним заяви про залишення позову без розгляду не позбавляє прокурора права підтримувати позов (заяву) і вимагати розгляду справи по суті.

Отже, як вірно наголосив суд першої інстанції, із вказаної правової позиції слідує, що якщо відповідачем у справі виступає орган державної влади, в інтересах якого поданий позов, вказане не звільняє прокурора від обов`язку підтверджувати підстави для представництва в порядку, визначеному законом.

Доводи скаржника із приводу того, що посилання суду на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, є безпідставними в контексті суб`єктного складу сторін даної справи, оскільки у справі №912/2385/18 наявний суб`єкт владних повноважень, уповноважений державою здійснювати функції захисту її інтересів у спірних правовідносинах, в інтересах якого було подано позов, а в даній справі такий суб`єкт відсутній, колегією суддів відхиляються, адже у спірних правовідносинах наявний орган, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист у спірних правовідносинах - Державна служба геології та надр України.

Зазначення прокурором такого органу у статусі одного з відповідачів не свідчить, що у відповідності до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» такий орган відсутній.

Ураховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що прокурор на виконання положень частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» зобов`язаний був попередньо, до подання позову до суду, звернутися до органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Державної служби геології та надр України, з повідомленнями про порушення закону.

Однак, як вірно встановив суд першої інстанції та не спростовано скаржником, у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження звернення прокурора до Державної служби геології та надр України з повідомленням про наявне чи потенційне порушення інтересів держави до подання позову в даній справі, відповідно, прокурором не було дотримано порядку, встановленого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», як наслідок, у прокурора відсутні підстави для представництва інтересів держави в даній справі.

Наявний у матеріалах справи лист Харківської обласної прокуратури на адресу Державної служби геології та надр України за вих. №15/1-162вих-20 (том 1, а.с. 239), в якому прокуратура зазначила, що нею вивчається питання законності надання у користування, а також раціонального використання корисних копалин на території Харківської області, датований 16.10.2022, тобто вже після подання позову в даній справі.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що повна та всебічна оцінка підставам представництва прокурором інтересів держави у даній справі надавалася при первісному розгляді справи Господарським судом Харківської області колегією суддів відхиляються, оскільки при первісному розгляді справи ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.02.2022 провадження у справі №922/3322/20 було закрите з підстав необхідності розгляду справи в порядку адміністративного провадження. У подальшому перегляд вказаної ухвали здійснювався судами апеляційної та касаційної інстанцій виключно з точки зору того, в порядку адміністративного чи господарського судочинства слід розглядати даний спір, а питання наявності підстав для представництва інтересів держави органами прокуратури в даній справі не досліджувалося.

Стосовно доводів прокурора про те, що господарськими судами розглядалася аналогічна за предметом спору судова справа №922/2645/20, у ході розгляду якої за твердженнями скаржника вже досліджувалось питання наявності підстав представництва прокурором держави в суді, колегія суддів зазначає наступне.

Позов у справі №922/2645/20 про визнання недійсними результатів проведеного 22.03.2016 аукціону, визнання недійсним договору купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами від 22.03.2016 №7/1-16, визнання недійсним спеціального дозволу на користування надрами (нафти, газу природного) Південно-Кисівської площі від 12.04.2016 №4761, визнання недійсною угоди про умови користування надрами, з метою геологічного вивчення нафтогазоносних надр, в т.ч. дослідно-промислова розробка з подальшим видобуванням нафти, газу (промислова розробка родовища) Південно-Кисівської площі від 12.04.2016 №4761 було пред`явлено керівником Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області до Державної служби геології та надр України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Укргаздоб», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів -Антимонопольний комітет України.

При цьому, як вбачається зі змісту постанови Східного апеляційного господарського суду від 09.03.2021 у справі №922/2645/20, Прокуратурою Харківської області 25.05.2020 було направлено лист на адресу Державної служби геології та надр України про порушення під час проведення аукціону з продажу спеціальних дозволів на користування надрами. Листом №8303/01/08-20 від 03.06.2020 Державна служба геології та надр України повідомила Прокуратуру Харківської області про те, що не вбачає підстав для звернення з позовом до суду, що може свідчити про бездіяльність відповідного органу.

Тобто, в аналогічній справі №922/2645/20 прокурор перед зверненням до суду направляв лист на адресу Держгеонадру про порушення під час проведення аукціону з продажу спеціальних дозволів на користування надрами, тобто ним було дотримано порядку, встановленого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру».

З огляду на вказане, недоцільними є посилання скаржника на висновки суду в справі №922/2645/20 у частині наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави.

Враховуючи викладене вище, оскільки прокурор не довів обставин щодо дотримання ним порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для залишення без розгляду позовної заяви на підставі пункту 2 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України та вважає безпідставними доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги прокурора є безпідставними та спростовуються вищенаведеними обставинами справи та правовими нормами.

При цьому, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимогу детально відповідати на кожен довод. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу прокуратури необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 у даній справі підлягає залишенню без змін з підстав, викладених у мотивувальній частині постанови.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 255, 269, 270, 271, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 у справі №922/3322/20 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.06.2022 у справі №922/3322/20 залишити без змін.

Матеріали справи №922/3322/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень, викладених у статтях 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 16.11.2022.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.М. Скрипка