ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2022 р. Справа№ 910/1696/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Майданевича А.Г.

Кропивної Л.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю "ІФ-10 Лайнер"

на рішення господарського суду міста Києва від 18.07.2022 (повний текст рішення складено 18.07.2022)

у справі № 910/1696/22 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІФ-10 Лайнер"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна"

про стягнення 54 466, 89 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

В лютому 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ІФ-10 Лайнер» (далі за текстом - ТОВ «ІФ-10 Лайнер»; позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі за текстом - ПрАТ СК «ПЗУ Україна») про стягнення 54 466, 89 грн, з яких: 44 206, 32 грн - страхове відшкодування; 3 099, 29 грн - три проценти річних та 7 161, 28 грн інфляційні втрати (нараховані за загальний період з 04.10.2019 по 02.02.2022).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в результаті страхового випадку у позивача виникло право на страхове відшкодування відповідно до умов Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів АМ№135902 від 28.02.2019. Проте, в порушення умов укладеного договору відповідачем не було здійснено остаточної виплати страхового відшкодування на підставі акта виконаних робіт № ОУ/0000215 від 02.09.2020, проведених ТОВ «Сіріус-Інвест».

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням господарського суду міста Києва від 18.07.2022 у справі №910/1696/22 в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем в порушення умов договору страхування здійснено ремонт пошкодженого транспортного засобу на підприємстві, яке не є спеціалізованим підприємством по наданню послуг з ремонту автомобілів та без погодження вказаного підприємства в якості ремонтного з відповідачем, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування відповідно до умов укладеного між сторонами договору.

Короткий зміст апеляційної скарги, її доводів та заперечень на неї.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати дане рішення суду як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права (ч. 1 ст. 991 ЦК України, ч. 1 ст. 26 Закону "Про страхування", ст.ст. 74, 76 ГПК України), та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована посиланням на те, що позивачем надано відповідачу усі передбачені договором добровільного страхування документи, а відповідачем було не лише погоджено вартість робіт, вказану у рахунках, але і саме СТО, на якому проводився ремонт пошкодженого автомобіля. Скаржник також зазначив, що виходячи з умов укладеного між сторонами договору добровільного страхування (п. 10.2) страховик повинен був здійснити позивачу виплату страхового відшкодування або прийняти рішення про відмову у виплаті остаточної суми страхового відшкодування із зазначенням причин. Проте, позивач такої мотивованої відмови від відповідача не отримував.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду не надходив.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.08.2022 справу № 910/1696/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Майданевич А.Г., Кропивна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.08.2022 витребувано з господарського суду міста Києва матеріали справи №910/1696/22 та відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ "ІФ-10 Лайнер" на рішення господарського суду міста Києва від 18.07.2022 у справі № 910/1696/22 до надходження матеріалів із суду першої інстанції.

Після надходження до суду матеріалів справи та виходу головуючого судді Ходаківської І.П. з відпустки (з 24.08.2022 по 06.09.2022), ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "ІФ-10 Лайнер" на рішення господарського суду міста Києва від 18.07.2022 у справі №910/1696/22 та постановлено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи на підставі ст. 270 ГПК України.

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 24.03.2019 на Столичному Шосе у м. Києві сталася транспортний засіб «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 зазнав пошкоджень.

Зазначений вище транспортний засіб «Mercedes-Benz», який належить ТОВ «ІФ-10 Лайнер», було застраховано згідно з умовами договору добровільного страхування наземних транспортних засобів від 28.02.2019 №АМ135902, укладеного між ПрАТ СК «ПЗУ Україна», як страховиком, та ТОВ «ІФ-10 Лайнер», як страхувальником.

Вказаний договір складається із особливих умов страхування та загальних умов страхування.

Пунктом 10.3 Загальних умов страхування договору встановлено, що при визначені розміру страхового відшкодування (при проведені відновлювального ремонту) до уваги беруться виключно рахунки, складені страховиком, або акт (висновок) незалежної автотоварознавчої експертизи, підготовлений за його замовленням спеціалізованою організацією (оцінювачем, суб`єктом оціночної діяльності, судовим експертом) або обсяг коштів, визначений у калькуляції ремонту СТО, визначеної в залежності від варіанта, зазначеного в Особливих умовах страхування цього договору - за вибором страховика або за вибором страхувальника.

За положеннями п.10.4.2. Загальних умов страхування договору страхове відшкодування виплачується, якщо в особливих умовах страхування обрано варіант виплати страхового відшкодування «Майстерня», зокрема при частковому пошкодженні застрахованого транспортного засобу - страховиком вигодонабувача та за дорученням страхувальника - на СТО, визначену в залежності від варіанта, зазначеного в Особливих умовах страхування цього договору - за вибором страховика або за вибором страхувальника. страховик має право здійснити авансову виплату страхового відшкодування в розмірі 70-ти відсотків від розміру страхового відшкодування, розрахунок якого проведено згідно з п.10.22 цих Загальних умов страхування. Остаточна виплата страхового відшкодування здійснюється після надання документів, що підтверджують факт виконання відновлювального ремонту (акт виконаних робіт, та у випадку якщо страхувальник самостійно здійснив на СТО остаточну оплату за виконані відновлювальні роботи, документи, що підтверджують факт оплати - чеки, квитанції) та огляду відновлювального (відремонтованого) застрахованого транспортного засобу.

Відповідно до п.10.22. Загальних умов страхування договору, якщо в Особливих умовах цього договору вказано варіант виплати страхового відшкодування «Майстерня за вибором страховика», то розрахунок розміру страхового відшкодування відбувається на підставі попередньо погоджених із страховиком рахунків СТО, яку обрав страховик. При цьому, якщо застрахований транспортний засіб знаходиться на гарантійному обслуговуванні, що підтверджується сервісною книжкою, розрахунок розміру страхового відшкодування відбувається на підставі рахунків СТО офіційного дилера за вибором страховика, яка підтримує гарантійні зобов`язання щодо відповідної марки транспортного засобу.

Пунктом 3 Особливих умов страхування договору вигодонабувачем за ним визначено страхувальника.

Пунктом 6 Особливих умов страхування договору передбачено безумовну франшизу за ризиками АК ДТП та АК ІВП у розмірі 1,00% від страхової суми. Варіант виплати страхового відшкодування: Майстерня за вибором страховика.

Строк дії договору - з 01.03.2019 по 29.02.2020. (п.9 Особливих умов страхування договору).

Відповідно до умов договору на підставі страхового акта №UA007/L01/01 від 23.04.2019 відповідачем визнано вказану вище ДТП страховим випадком та здійснено авансову виплату страхового відшкодування в розмірі 70%, що становить 50148,07 грн на рахунок ТОВ «ІФ-10 Лайнер», що підтверджується наявною копією платіжного доручення від 26.04.2019 № 29407.

Розрахунок суми страхового відшкодування здійснено з урахуванням даних ремонтної калькуляції «AUDATEX» №7944/G від 09.04.2019 на підставі рахунку-фактури №21191279 від 09.04.2019 СП у формі ТОВ «Автомобільний дім Україна - Мерседес Бенц», відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Mercedes-Benz», пошкодженого внаслідок ДТП, склала 94354,39 грн.

Факт отримання суми авансової виплати страхового відшкодування в розмірі 70 %, що становить 50 148, 07 грн позивачем визнається.

В подальшому позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою щодо проведення остаточної виплати страхового відшкодування у розмірі 44206,32 грн.

На підтвердження факту виконання відновлювального ремонту позивачем надано акт №ОУ-0000215 здачі-прийняття робіт (надання послуг) проведених ТОВ «Сіріус Інвест» по рахунку №СФ-0000191 від 02.09.2019 на суму 91 578 грн та платіжне доручення №1111 від 13.11.2019 на суму 91 578 грн.

Несплата відповідачем залишку несплаченого страхового відшкодування і стала підставою для звернення ТОВ «ІФ-10 Лайнер» з позовом у даній справі.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 990 ЦК України передбачено умови та порядок здійснення страхової виплати. Так, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Частиною 1 ст. 991 ЦК України та ч. 1 ст. 26 Закону "Про страхування" передбачені випадки, коли страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати, а саме, у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом.

Перелік таких випадків не є виключним, оскільки, як передбачено ч.2 ст. 991 ЦК України та ч. 2 ст. 26 Закону "Про страхування", договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Виходячи зі змісту наведених норм, коли виникає страховий випадок, страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а решта умов договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховикові переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватися окремо у кожному випадку. При цьому слід ураховувати, що закон пов`язує обов`язок страховика здійснити відшкодування саме зі страховим випадком, а не із наданням певних доказів страхувальником (правова позиція, викладена в постановах Верховного Суду від 13.11.2018 у справі № 910/922/18 та від 10.12.2021 у справі № 910/4296/21).

Натомість, приймаючи оскаржуване рішення про відмову в позові, місцевий господарський суд, послався на те, що матеріали справи не містять доказів погодження відповідачем ремонту пошкодженого автомобіля у ТОВ «Сіріус-Інвест» у порядку, визначеному умовами укладеного сторонами договору, а ТОВ «Сіріус Інвест» () не є спеціалізованим підприємством по наданню послуг з ремонту автомобілів.

Відповідно до п. 10.22. Загальних умов страхування договору, якщо в Особливих умовах цього договору вказано варіант виплати страхового відшкодування «Майстерня за вибором страховика», то розрахунок розміру страхового відшкодування відбувається на підставі попередньо погоджених із страховиком рахунків СТО, яку обрав страховик.

Матеріалами справи підтверджено, що розрахунок суми страхового відшкодування здійснено з урахуванням даних ремонтної калькуляції «AUDATEX» №7944/G від 09.04.2019 на підставі рахунку-фактури №21191279 від 09.04.2019 СП у формі ТОВ «Автомобільний дім Україна - Мерседес Бенц», відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Mercedes-Benz», пошкодженого внаслідок ДТП, склала 94354,39 грн.

Таким чином, розмір страхового відшкодування, частково сплаченого відповідачем, було погоджено ним на підставі рахунку обраної ним СТО.

Разом з тим, на підтвердження факту виконання відновлювального ремонту позивачем надано акт №ОУ-0000215 здачі-прийняття робіт (надання послуг), проведених ТОВ «Сіріус Інвест» по рахунку № СФ-0000191 від 02.09.2019 на суму 91 578 грн та платіжне доручення № 1111 від 13.11.2019 на суму 91 578 грн.

Тобто, сума проведеного іншою СТО, ніж СП у формі ТОВ «Автомобільний дім Україна - Мерседес Бенц», не перевищує визначену останнім вартість відновлюваного ремонту, яку було погоджено відповідачем, а відтак, позивачем не порушено зазначеного положення договору.

Як встановлено в п. 10.4.2 загальних умов страхування договору, остаточна виплата страхового відшкодування здійснюється після надання документів, що підтверджують факт виконання відновлювального ремонту (акт виконаних робіт, та у випадку якщо страхувальник самостійно здійснив на СТО остаточну оплату за виконані відновлювальні роботи, документи, що підтверджують факт оплати - чеки, квитанції) та огляду відновлювального (відремонтованого) застрахованого транспортного засобу.

На виконання зазначеного положення договору позивачем надавались на вимогу усі докази, які вимагались відповідачем щодо проведеного відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, а відповідачем - проведено огляд відновлювального (відремонтованого) застрахованого транспортного засобу, про що складено наявний в матеріалах справи акт огляду.

Отже, висновок суду про порушення позивачем умов укладеного між сторонами договору добровільного страхування наземного транспортного засобу є безпідставним.

В той же час, умовами укладеного між сторонами договору про добровільне страхування наземних транспортних засобів не визначено умови про спеціальні характеристики СТО, на якій буде виконуватись ремонт пошкодженого транспортного засобу (зокрема, що це має бути саме спеціалізоване підприємство з надання послуг з ремонту автомобілів тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

Отже, виходячи з оцінки наданих сторонами до матеріалів справи доказів, за їх належністю, допустимістю, достовірністю, вірогідністю, колегія визнає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення залишку несплаченої суми страхового відшкодування.

Окрім того, позивач просив стягнути з відповідача також 3 % річних та інфляційні втрати, нараховані за загальний період за загальний період з 04.10.2019 по 02.02.2022.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3 % річних від простроченої суми.

У кредитора при цьому згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України виникає кореспондуюче право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення сплати основного боргу.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).

З урахуванням зазначеного вище, вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційні втрати, нарахованих на суму заборгованості відповідача зі сплати позивачу решти страхового відшкодування є правомірними, а їх розмір розраховано правильно, відтак також підлягають задоволенню.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України).

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 1 ст. 277 ГПК України).

З огляду на викладене, колегія доходить висновку, що доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, у зв`язку з чим оскаржене рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог. Отже апеляційна скарга позивача є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Судові витрати.

Пунктом 12 частини третьої статті 2 ГПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно із статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини четвертої статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, суд вирішує питання про відшкодування або оплату судових витрат на користь сторони у разі повного чи часткового задоволення її вимог.

З огляду на наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування оскарженого рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову, судові витрати позивача по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги та за подання позовної заяви покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІФ-10 Лайнер" задовольнити.

Рішення господарського суду міста Києва від 18.07.2022 у справі №910/1696/22 скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (04053, місто Київ, ВУЛИЦЯ СІЧОВИХ СТРІЛЬЦІВ, будинок 40, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІФ-10 Лайнер» (03680, місто Київ, ВУЛ.КАЧАЛОВА, будинок 5-Д, ) 44 206, 32 грн (сорок чотири тисячі двісті шість гривень тридцять дві копійки) страхового відшкодування, 3 099, 29 грн (три тисячі дев`яносто дев`ять гривень двадцять дев`ять копійок) 3 % річних, 7 161, 28 грн (сім тисяч сто шістдесят одна гривня двадцять вісім копійок) інфляційних втрат, 2 481, 00 грн (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня нуль копійок) судового збору за подання позовної заяви та 3 721, 50 грн (три тисячі сімсот двадцять одна гривня п`ятдесят копійок) судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду міста Києва видати наказ.

Матеріали справи № 910/1696/22 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови підписано - 11.11.2022.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді А.Г. Майданевич

Л.В. Кропивна