ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2022 р. Справа № 910/21823/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Попікової О.В.

суддів: Євсікова О.О.

Корсака В.А.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 (повний текст складено 09.08.2022)

у справі №910/21823/21 (суддя Котков О.В.)

за позовом Міністерства оборони України

до Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Тех Системс"

про стягнення грошових коштів

за участю секретаря судового засідання: Руденко Н.С.,

в судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача: Ніколова В.М.,

- відповідача: Прусов В.М.,

- третьої особи: повідомлений, не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Міністерство оборони України (надалі МОУ/позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" (надалі відповідач/банк/скаржник), третя особа у справі: Товариство з обмеженою відповідальністю "Тех Системс" (надалі третя особа/Товариство) про стягнення з відповідача банківської гарантії у розмірі 34 236,90 грн. (тридцять чотири тисячі двісті тридцять шість гривень 90 копійок).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, відповідачем в порушення взятих на себе зобов`язань за банківською гарантією № 4767-0818/PRG5.1v від 28.08.2018 не здійснено виплати позивачу гарантії у розмірі 34 236,90 грн., у зв`язку із неналежним виконанням ТОВ "Пролог ЛТД" (ТОВ «Тех Системс») зобов`язань за договором № 286/2/18/92 від 30.08.2018. Факт порушення третьою особою у справі договірних зобов`язань встановлено у рішенні Господарського суду міста Києва від 09.12.2019 у справі №910/14252/19.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 позов задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" на користь Міністерства оборони України грошові кошти: банківської гарантії - 34236,90 грн. та судовий збір - 2270,00 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням, відповідач 02.09.2022 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. Разом з апеляційною скаргою скаржник просить поновити строк на апеляційне оскарження. В обґрунтування підстав пропуску строку скаржник зазначає, що оскільки рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2022, яке розглядалось без виклику учасників процесу, надійшло на адресу Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" 15.08.2022, тому строк, протягом якого відповідач має право подати апеляційну скаргу, закінчується 05.09.2022 (04.09.2022 - неділя, вихідний день).

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що надіслана йому позивачем вимога за банківською гарантією була підписана особою, повноваження на підписання якої підтверджувались довіреністю, копія якої була завірена тією ж особою, яка й підписала вимогу. Міністерство оборони України не додало документів, які підтверджували повноваження підписанта вимоги про сплату гарантійного платежу.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.09.2022 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Євсіков О.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2022 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/21823/21; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 у справі №910/21823/21 до надходження матеріалів даної справи до Північного апеляційного господарського суду.

19.09.2022 матеріали справи №910/21823/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2022 задоволено клопотання Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 у справі №910/21823/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 у справі №910/21823/21; розгляд справи №910/21823/21 призначено на 19.10.2022.

У судовому засіданні 19.10.2022 суд протокольно ухвалив оголосити перерву до 02.11.2022.

Заслухавши присутніх представників сторін, перевіривши матеріали справи, переглянувши рішення місцевого господарського суду на предмет дотримання ним норм матеріального та процесуального права, встановила наступне.

30.08.2018 між позивачем та ТОВ "Пролог Лтд" (перейменовано у ТОВ «Тех Системс» - третя особа у справі) укладено договір про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/2/18/92 (надалі - договір), відповідно до п.п. 1.1., 1.2. якого, постачальник (третя особа у справі) зобов`язався у 2018 році поставити замовнику обладнання для закладів громадського харчування (39310000-8) (обладнання для деталей), лот 2: «Обладнання для їдалень» (39312200-4) (столи, 3 найменування, а саме: стіл для очищення картоплі, стіл для збирання залишків їжі, стіл для встановлення хліборізки (далі - товар), а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі. Строк поставки товару - протягом 45 календарних днів з дати укладання договору (в термін до 14.10.2018 включно).

Згідно з п. 5.1. договору товар постачається на умовах DDP - склад замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року згідно з положеннями договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами тощо.

Відповідно до додатку № 12.1.1. до договору (Рознарядка Міністерства оборони України) встановлені наступні терміни постачання товару:

- стіл для очищення картоплі (30 шт.) - до 14.10.2018 включно;

- стіл для збирання залишків їжі (38 шт.) - до 14.10.2018 включно;

- стіл для встановлення хліборізки (41 шт.) - до 14.10.2018 включно.

Згідно з п. 11.3. договору ТОВ «Тех Системс» (ТОВ "Пролог ЛТД") забезпечило виконання зобов`язань за договором у розмірі 5% ціни договору банківською гарантією № 4767-0818/PRG5.1v від 28.08.2018 року у 34 236,90 грн.

Відповідно до умов договору банківської гарантії № 4767-0818/PRG5.1v від 28.08.2018, банк (відповідач) безвідклично та безумовно зобов`язався виплатити бенефіціару 34 236,90 грн. у разі невиконання (неналежного виконання) ТОВ «Тех Системс» (ТОВ "Пролог ЛТД") зобов`язань за договором.

Згідно з банківською гарантією № 4767-0818/PRG5.1v від 28.08.2018 банк (відповідач) гарантував безумовно та безвідклично виплатити МОУ (позивачу) кошти в сумі 34 236,90 грн. у випадку невиконання (неналежного) виконання принципалом (ТОВ «Тех Системс» (ТОВ "Пролог ЛТД")) умов договору (щодо якості, кількості, строків) щодо закупівлі протягом 10 (десяти) робочих днів з дня отримання ним письмової вимоги бенефіціара (Міністерства) з посиланням на цю гарантію за підписами уповноважених осіб, у якій має зазначатися номер і дата договору, сума належна до сплати, із зазначенням у чому саме полягає невиконання чи неналежне виконання умов договору. Гарантія дійсна по 01.02.2019 року включно.

26.12.2018 МОУ направило банку вимогу, в якій повідомило, що третя особа порушила умови виконання договору в частині терміну постачання, а саме: станом на 14.10.2018 визначений у договорі обсяг продукції повністю не поставлено. Вказана претензія підписана Директором Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України - В. Гулєвич. До вказаної вимоги додано: копію безвідкличної банківської гарантії від 28.08.2018 в сумі 34236,90 грн.; копію довіреності Міністерства оборони України від 24.04.2018, копію довіреності Міністерства оборони України від 23.11.2018.

У відповіді від 29.01.2019 на вимогу Міністерства оборони України №286/6/7035 від 26.12.2018 банк повідомив, що дана вимога не відповідає умовам гарантії, зокрема, не надано належного підтвердження повноважень підписанта вимоги. Крім того, до вимоги не додано документів, що підтверджують настання гарантійного випадку.

Відтак, враховуючи строк дії Гарантії, а також те, що вимога Міністерства оборони України та лист ПАТ «Айбокс Банк» датовані 26.12.2018 та 29.01.2019 відповідно, Міністерство оборони України звернулось до ПАТ «Айбокс Банк» з вимогою в межах строку дії гарантії.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2019 у справі № 910/14252/19, яке набрало законної сили, за позовом Міністерства оборони України до ТОВ «Пролог ЛТД», про стягнення 171 868,94 грн. за порушення товариством договору №286/2/18/92 від 30.08.2018, встановлено порушення ТОВ "Пролог ЛТД" умов договору № 286/2/18/92 від 30.08.2018 в частині своєчасної поставки товару.

Як вказувалось вище, невиплата відповідачем позивачу банківської гарантії стала й підставою для звернення до суду із даним позовом.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками місцевого господарського суду про задоволення позову, виходячи з наступного.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України (пункт 2 частини 1 статті 193 ГК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України, статті 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Положеннями статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин згідно статті 193 ГК України, статей 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За приписами статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення визнається одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Порушенням зобов`язання у відповідності до статті 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2019 у справі №910/14252/19 за позовом Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролог ЛТД" (наразі це ТОВ «Тех Систем») про стягнення 123 937,36 грн. пені та 47 931,58 грн. штрафу за порушення товариством договору №286/2/18/92 від 30.08.2018.

У вказаному судовому рішенні встановлено, що доказів поставки товару у строк визначений п 1.2. договору відповідачем (товариством) суду не надано, що й стало підставою для задоволення позову у вказаній справі.

Положеннями частини 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачено частиною 4 статті 75 ГПК України, відповідно до якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказана правову позицію наведена Верховним Судом в постанові від 23.05.2018 у справі №910/9823/17.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

За змістом статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України" та рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Оскільки судове рішення у справі №910/14252/19, яке набрало законної сили, не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть йому суперечити, встановленим є факт, що ТОВ "Пролог ЛТД" (на сьогодні ТОВ «Тех Системс») не виконало свої зобов`язання за договорами щодо дотримання строків поставки товару у строк визначений п 1.2. договору; тобто має місце порушення ТОВ «Пролог ЛТД» (ТОВ «Тех Системс») вказаного договору поставки.

За змістом ч. 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 200 ГК України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони. Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов`язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов`язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень.

За гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) згідно з ч. 1 статті 560 ЦК України гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Положеннями ч.ч. 1, 2 статті 561 ЦК України визначено, що гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше.

В силу приписів статті 563 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.

Відповідно до статті 564 ЦК України після одержання вимоги кредитора гарант повинен негайно повідомити про це боржника і передати йому копії вимоги разом з доданими до неї документами. Гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.

Гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії (ч. 1 статті 565 ЦК України).

Гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії (частина 2 статті 564 ЦК України).

У відповідності з частиною 1 статті 565 ЦК України гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.

Порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання регулюються Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземній валютах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639 (далі - Положення), відповідно до п. 9 частини 3 розділу І якого гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.

У даному випадку Гарантія є безумовною і безвідкличною, це гарантія, за якою банк-гарант у разі порушення принципалом свого зобов`язання, забезпеченого Гарантією, сплачує кошти бенефіціару за першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов.

При цьому в частині змісту вимоги та доданих до неї документів законодавцем чітко встановлено, що обов`язковим є зазначення у вимозі або у доданих до неї документах того, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Проте обов`язкового переліку документів, які мають бути додані до вимоги по гарантії, закон не містить, тобто законодавець залишив на розсуд особи, яка складає гарантію, визначення у тексті гарантії певного переліку документів, які повинні бути додані до вимоги за гарантією.

Поряд з цим статтею 1 Уніфікованих правил для гарантій за вимогою в редакції 1992 року (публікація Міжнародної торгової палати № 458 (МТП № 458) визначено, що ці правила застосовуються до будь-якої банківської гарантії або доповненню до неї, яку гарант зобов`язався надати та в якій зазначено, що вона складена згідно з цими правилами (публікація МТП № 458) та обов`язкова для всіх сторін в гарантійному зобов`язанні, якщо інше прямо не зазначено в гарантії або доповненні до неї.

Згідно з п. 2 вказаних Правил гарантія за своєю природою є самостійною угодою, незалежною від основного контракту або тендера, на яких вона ґрунтується, а тому гарант ніяким чином не пов`язаний таким контрактом або тендером, незважаючи на те, що посилання на них міститься в тексті гарантії. Обов`язок гаранта - це сплата грошової суми, зазначеної у гарантії, при представленні письмової вимоги її сплатити і інших документів, зазначених у гарантії, які за зовнішніми ознаками відповідають умовам, описаним у гарантії.

Враховуючи приписи статей 560, 563, 565 ЦК України обов`язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією та направлення кредитором гаранту письмової вимоги разом із зазначеними в гарантії документами. За відсутності однієї із вказаних умов відповідальність гаранта не настає. Подібний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 18.10.2018 у справі № 910/21641/17, від 20.06.2018 у справі № 904/9536/17, від 02.03.2018 у справі № 910/8297/17 та від 14.11.2019 у справі № 910/20326/17.

Відповідно до п. 9 частини 3 розділу І Положення гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.

Згідно з пунктом 36 Положення банк-гарант (резидент), отримавши від бенефіціара або банку бенефіціара, або іншого банку вимогу, перевіряє достовірність цієї вимоги, а також те, що вона становить належне представлення.

Пунктом 37 Положення передбачено, що банк-гарант (резидент) сплачує кошти бенефіціару за гарантією в разі отримання вимоги, що становить належне представлення.

При вирішенні спору про існування обов`язку гаранта сплатити за гарантією до предмета доказування входить, у першу чергу, дослідження наявності чи відсутності виникнення відповідного обов`язку - гарантійного випадку (порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією), а не формальне дослідження виключно наявності заяви про сплату за гарантією.

Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 у справі № 910/16898/19. Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 910/20306/17.

Як встановлено вище, ТОВ «Пролог ЛТД» порушило зобов`язання за договором поставки в частині строків постачання продукції, про що Міністерство оборони України у вимозі повідомило банк, а тому, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду, що Міністерство оборони України набуло право отримати кошти від банку в розмірі суми банківської гарантії № 4767-0818/PRG5.1v від 28.08.2018, позаяк заявлений позивачем позов про стягнення з відповідача на користь позивача 34 236,90 грн. банківської гарантії, є обґрунтованим.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що до вимоги не було додано належних документів, що підтверджували повноваження підписанта, колегія суддів зазначає, що як вказувалось вище, до вимоги було додано дві довіреності, які підтверджували повноваження підписанта Гулєвич В.; до того ж вказана особа була підписантом і договору поставки та додатків до нього. Тобто, наведені доводи скаржника є лише формальною підставою щодо форми вимоги, оскільки невідповідність документів за формою Національному стандарту України ДСТУ 4163-2003 не нівелює стандарт допустимості доказів. При цьому, довіреність на Гулєвич В.В. є достатньою для підтвердження правомірності засвідчення останнім документів.

Щодо доводів скаржника про те, що стягнення з третьої особи у справі №910/14252/19 штрафних санкцій за порушення умов договору поставки, та стягнення з відповідача суми гарантії є повторним притягненням постачальника до відповідальності, що суперечить статті 61 Конституції України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Основною із функцій гарантій, зокрема і банківської гарантії, є забезпечувальна функція, яка полягає в тому, що вона (гарантія) забезпечує належне виконання зобов`язань принципала перед бенефіціаром.

Зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання (частина 1 статті 562 ЦК України).

Стаття 562 ЦК України, у якій закріплено вище зазначений принцип, є спеціальною у порівнянні із частиною 2 статті 548 ЦК України, якою закріплено загальний принцип акцесорності для всіх видів забезпечення виконання зобов`язань, які є додатковими до основного договору, що забезпечується і в повній мірі залежать від нього.

Гарантія, згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України, є одним із видів забезпечення основного зобов`язання.

Водночас, за змістом статті 546 ЦК України, законодавець вказує на незалежність зобов`язання гаранта сплатити бенефіціару визначену суму від основного договору.

Таким чином, гарантія підпадає під самостійне правове регулювання та не залежить від впливу основного зобов`язання.

У частині 2 статті 20 ГК України визначено, що застосування штрафних санкцій є одним зі способів захисту прав та законних інтересів суб`єктів господарювання. Крім того, встановлено, що права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються також іншими способами, передбаченими законом.

Згідно з частиною 1 статті 200 ГК України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань.

Неустойка і банківська гарантія є різними способами захисту прав та законних інтересів суб`єктів господарювання, різними засобами забезпечення виконання господарських зобов`язань. Зазначені способи мають різну правову природу і не є взаємовиключними. Сплата коштів кредитору гарантом і сплата штрафних санкцій боржником не належать до одного виду відповідальності.

Таким чином, можливість стягнення з пені та штрафу за порушення строків поставки товару за договором не ставиться у залежність від реалізації позивачем свого права на звернення стягнення за банківською гарантією. Крім того, положення договору не містять застережень про пріоритетність у застосуванні або можливість взаємного зарахування цих способів забезпечення виконання зобов`язань.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.12.2018 у справі № 908/7/18.

Тобто як зазначено в частині 1 статті 230 та частині 6 статті 231 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Способи забезпечення виконання зобов`язань поділяються на акцесорні (додаткові) та неакцесорні. За своєю природою акцесорний характер має неустойка, яка у всіх випадках є елементом забезпеченого зобов`язання.

До неакцесорних способів забезпечення виконання зобов`язань належить банківська гарантія, оскільки передбачене нею зобов`язання гаранта перед бенефіціаром не залежить від основного зобов`язання, на забезпечення виконання якого вона видана, навіть якщо в гарантії є посилання на це зобов`язання (стаття 370 ГК України). Незважаючи на те, що загальною фактичною підставою виникнення права кредитора на отримання коштів як господарської санкції та за банківською гарантією є порушення боржником своїх зобов`язань, неустойка і банківська гарантія вважаються різними способами захисту прав та законних інтересів суб`єктів господарювання, різними засобами забезпечення виконання господарських зобов`язань. Зазначені способи мають різну правову природу і не є взаємовиключними. Сплата коштів кредитору гарантом і сплата штрафних санкцій боржником не належать до одного виду відповідальності. Отже, можливість стягнення з відповідача пені та штрафу за порушення строків поставки товару за договором не залежить від реалізації позивачем свого права на звернення стягнення за банківською гарантією.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно з пунктом 1) частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до статті 129 ГПК України покладаються на апелянта.

З 07.11.2022 по 11.11.2022 судді Євсіков О.О. та Корсак В.А. перебували на навчанні у Національній школі суддів України, а тому, дана постанова підписана 14.11.2022.

Керуючись статтями 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 у справі №910/21823/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2022 у справі №910/21823/21 залишити без змін.

Справу №910/21823/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту за наявності підстав, передбачених у п. 2 ч. 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 14.11.2022.

Головуючий суддя О.В. Попікова

Судді О.О. Євсіков

В.А. Корсак