ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2022 р. Справа№ 910/15524/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Євсікова О.О.

Пономаренка Є.Ю.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2022

у справі № 910/15524/21 (суддя: Кирилюк Т.Ю.)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вишиванка Трейд»

про стягнення 123 571,06 грн

без виклику (повідомлення) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вишиванка Трейд» про стягнення 123 571,06 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати вартості спожитої теплової енергії у сумі 98 343, 84 грн за договором № 321015-01 від 01.10.2015, в результаті чого за останнім рахується заборгованість за період з листопада 2015 року по травень 2018 року, право вимоги на яку відступлено позивачу на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) № 601-18 від 11.10.2018. Крім того, позивачем нараховано 17 111, 83 грн. інфляційних втрат, 8 115, 39 грн. 3% річних у зв`язку з простроченням, за твердженням позивача, сплати заборгованості.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.01.2022 у справі № 910/15524/21 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд зазначив про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог, оскільки позивач, як новий кредитор за договором про відступлення права вимоги № 601-18 від 11.10.2018, не надав суду складених постачальником (первинним кредитором) - Публічним акціонерним товариством «Київенерго» за договором № 321015-01 від 01.10.2015 первинних документів, що можуть підтвердити обсяг і вартість спожитої відповідачем теплової енергії, внаслідок чого встановлення факту наявності у відповідача заборгованості у розмірі 98 343, 84 грн є неможливим. При цьому суд першої інстанції відхилив твердження позивача про те, що долучені до позовної заяви облікові картки, складені позивачем на підставі переданої Публічним акціонерним товариством «Київенерго» бази даних ПК «Уніван-Термал», підтверджують обсяг і вартість поставленої відповідачу теплової енергії, з огляду на те, що умовами договору № 321015-01 від 01.10.2015 відображення обсягу та вартості поставленої відповідачу теплової енергії у базі даних ПК «Уніван-Термал» не передбачено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2022 у справі № 910/15524/21 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовані обставини, які мають значення для справи, надано неналежну оцінку поданим з позовною заявою доказам, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. Так, позивач зазначає, що судом першої інстанції не досліджено та не надано належної правової оцінки наданим до позовної заяви документам, які належним чином підтверджують факт постачання відповідачу теплової енергії, обсяг, вартість наданих послуг та засвідчують утворену заборгованість. Наголошує, що облікові картки за спірний період є паперовим відображенням програмного комплексу - інформаційної системи «Уніван-Термал», яка була передана відповідачу ПАТ «Київенерго» на виконання умов договору про відступлення права вимоги.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2022, дана апеляційна скарга у справі № 910/15524/21 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Євсіков О.О., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.02.2022 вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2022 відкладено до надходження матеріалів справи № 910/15524/21 до Північного апеляційного господарського суду; витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/15524/21.

До Північного апеляційного господарського суду від Господарського суду міста Києва, на виконання вимог ухвали апеляційного суду від 21.02.2022, надійшли матеріали справи № 910/15524/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2022 апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2022 у справі № 910/15524/21 було залишено без руху та надано строк 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліку шляхом подання до Північного апеляційного господарського суду належних доказів, які свідчили б про отримання ним повного тексту оскаржуваного рішення 25.01.2022 та доказу сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення в сумі 3 405,00 грн.

В межах строків, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.05.2022, представником позивача подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги у справі № 910/15524/21, до якої додано платіжне доручення про сплату судового збору № 765927 від 22.02.2022 на суму 3 405,00 грн та докази про отримання повного тексту рішення.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.06.2022 Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2022 в справі № 910/15524/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2022 у справі № 910/15524/21; відмовлено Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» у задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи; справу № 910/15524/21 призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи; запропоновано учасникам судового процесу подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.

Про перегляд справи в апеляційному порядку сторони повідомлялись шляхом надіслання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі засобами електронного зв`язку, а також відомості щодо розгляду справи судом апеляційної інстанції було оголошено на офіційному веб-сайті Судова влада України.

Крім того, надіслана додатково на адресу місцезнаходження відповідача, згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ухвала суду від 20.06.2022 повернута відділенням поштового зв`язку з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою».

За змістом ч. ч. 3, 7 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення, зокрема, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, і які регулюють відносини між ними.

Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю (п. 11 Правил надання послуг поштового зв`язку).

Згідно з пунктом 2 Загальної частини Правил надання послуг поштового зв`язку повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу - це повідомлення, яким оператор поштового зв`язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача.

Відповідно до пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику. Повернення відправлень, від яких відмовився адресат або вручення яких неможливе, повинне здійснюватися негайно.

Системний аналіз ст. 242 ГПК України, п. п. 11, 17, 115, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку свідчить, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічна позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі №910/22873/17 та від 14.08.2020 у справі №904/2584/19).

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

Також Північним апеляційним господарським судом враховано, що за змістом ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Ухвалу від 20.06.2022 було оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень 21.06.2022 (http://www.reyestr.court.gov.ua), тобто усі учасники справи, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до реєстру, мали можливість ознайомитися зі змістом вказаної ухвали.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Разом з цим, застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 ГПК України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`яком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989) (аналогічне застосування прецедентної практики Європейського суду з прав людини викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.09.2019 у справі № 908/98/18; від 13.09.2019 у справі № 904/4105/18).

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів встановила, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2022 у справі № 910/15524/21.

В межах встановлених судом процесуальних строків від Товариства з обмеженою відповідальністю «Вишиванка Трейд» письмового відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що у відповідності до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення першої інстанції в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

За змістом ч. 3 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 ст. 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 01.10.2015 між ПАТ «Київенерго» як енергопостачальною організацією та ТОВ «Кофе хауз Україна» (у подальшому назву підприємства змінено на ТОВ «Вишиванка Трейд») укладено договір постачання теплової енергії № 321015-01, згідно з умовами якого енергопостачальна організація зобов`язалась протягом строку дії договору поставляти відповідачу теплову енергію, а відповідач - додержуватись кількості споживання теплової енергії, не допускаючи перевищення її обсягів, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Відповідно до п. 8 цей Договір набуває чинності з 01.10.2015 та діє до 31.12.2015. Договір припиняє свою дію в випадках: закінчення строку, на який він був укладений; прийняття рішення Господарським судом; передбачених п. 6.4.1 Договору; ліквідації Сторін. Припинення дії Договору не звільняє Абонента (відповідача) від обов`язку повної сплати спожитої теплової енергії. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із Сторін.

Крім того, між сторонами договору підписані додатки до цього договору. Зокрема, у додатках № 1-3 сторони погодили обсяги постачання теплової енергії, температурний графік роботи теплових мереж ПАТ «Київенерго» за 2015/2016 роки та тарифи на теплову енергію.

У свою чергу порядок розрахунків за теплову енергію визначений у додатку № 4 до договору № 321015-01 від 01.10.2015, відповідно до п. 2 якого відповідач до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує позивачу вартість заявленої в договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця, або оформлює Договір про заставу майна, згідно Закону України «Про заставу», як засіб гарантії сплати спожитої теплової енергії.

Пунктом 3 Додатку № 4 визначено, що в разі, якщо абонент (відповідач) розраховується за показниками приладів обліку:

- при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, ця кількість перевищення самостійно сплачується абонентом не пізніше 28 числа поточного місяця;

- у випадку, якщо фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, сальдо розрахунків визначається за фактичними показниками приладів обліку.

Абонентам, що не мають приладів обліку кількість фактично спожитої теплової енергії визначається згідно договірних навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел енергопостачальної організації, та кількості годин (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання абонента в розрахунковому періоді. Різниця між заявленою та фактично спожитою абонентом тепловою енергією сплачується ним самостійно, не пізніше 15 числа місяця наступного за розрахунковим (пункт 4 Додатку № 4).

Згідно з умовами, визначеними в п. 5 Додатку № 4, абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує:

- облікову картку фактичного споживання теплової енергії за звітний період;

- акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду;

- акт виконаних робіт.

В силу положень п.п. 6, 7 зазначеного додатку у разі порушення терміну сплати за поточне споживання, визначеного у п. 2 даного Додатку, чи наявності боргу на початок кожного розрахункового період, енергопостачальна організація має право припинити безоплатний відпуск теплової енергії, згідно Додатку № 7 до Договору. Відповідачу на суму боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) енергопостачальною організацією нараховується пеня в розмірі 0,5 % за кожний день, до моменту його повного погашення, але не більше суми обумовленої чинним законодавством.

11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладено договір № 601-18 про відступлення права вимоги (цесії), за умовами якого кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб - підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитої до 01.05.2018 теплової енергії (основний борг, в тому числі той, що є предметом судового розгляду та/або підтверджений судовим рішенням (судовими рішеннями)) як такий, що підлягає стягненню з споживача (споживачів) на загальну суму 497 554 936,91 грн станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01.08.2018 до дати укладення цього договору, та коригувань платежів (пункт 1.1 договору цесії).

Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається в додатку № 1 до цього договору. Всі права вимоги переходять від кредитора до нового кредитора в момент підписання сторонами додатку № 1 до цього договору (пункт 1.2 договору цесії).

З укладенням цього договору кредитор відступає, новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень), що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладення цього договору та/або можуть бути нараховані та/або можуть виникнути після укладення цього договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачем (споживачами) зобов`язань з оплати спожитої теплової енергії за договорами та споживачами, які зазначені у додатку №1 до цього договору. Відступлення прав вимоги за додатковими грошовими зобов`язаннями (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, втрати від інфляції, судові витрати, витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень) до основних грошових зобов`язань, які вже є предметом судового розгляду або вже підтверджені судовими рішеннями як такі, що підлягають стягненню з споживача (споживачів), визначаються окремим договором (пункт 1.3 договору цесії).

В рахунок оплати за відступлене право вимоги за договором цесії на суму 497 554 936,91 грн, новий кредитор прийняв 497 554 936,91 грн боргових зобов`язань кредитора перед Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що становить частину суми боргового зобов`язання за мировою угодою, затвердженою ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2018 у справі № 910/7807/18 (пункт 2.1 договору цесії).

Згідно з п.п. 3.1.1 п. 3.1 Договору цесії сторони договору підтверджують, що на дату підписання додатку № 1 до цього договору за актами прийому-передачі кредитор передав новому кредитору оригінали або засвідчені належним чином копії документів, які підтверджують право вимоги, що відступається, а також інші документи та інформацію (але в будь-якому випадку без виключень та обмежень договори та будь-яка первинна документація, яка підтверджує стан розрахунків споживача із кредитором, електронні інформаційні реєстри, бази, розрахунки позовних вимог, що заявлені до стягнення із споживачів у судових спорах, рішення за результатами розгляду яких на дату укладення цього договору не прийняті, акти звіряння розрахунків).

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін та діє до повного виконання кредитором та новим кредитором своїх зобов`язань за цим договором цесії (п. 5.1 Договору цесії).

Згідно із додатком № 1 до договору цесії позивач прийняв право вимоги до відповідача на суму 92 028,97 грн за договором № 321015-01 від 01.10.2015.

Листом від 08.04.2019 № 1/5-321015-01 позивач повідомив відповідача про відступлення права вимоги за договором № 601-18 від 11.10.2018 та просив сплатити наявний борг у сумі 92 028,97 грн.

За твердженням позивача, в порушення умов Договору постачання теплової енергії № 321015-01 від 01.10.2015 відповідачем не здійснено оплату за поставлену Публічним акціонерним товариством «Київенерго» у період часу з листопада 2015 року по травень 2018 року теплову енергію, а відтак позивач, як новий кредитор згідно з Договором цесії, звернувся з даним позовом до суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Частиною першою статті 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Наведеним вище правовим нормам кореспондують положення ч. 1 ст. 275 ГК України, відповідно до яких за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Приписами ч. 6 ст. 276 ГК України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Так, п. 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198, (далі - Правила) визначено, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Одночасно, п. 40 Правил передбачено обов`язок споживача теплової енергії вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

У свою чергу згідно з положеннями ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Водночас обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, за змістом положень ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що матеріали справи не містять жодного документа, складеного Публічним акціонерним товариством «Київенерго», які підтверджують обсяг і вартість спожитої відповідачем з листопада 2015 року по травень 2018 року теплової енергії, що унеможливлює встановлення факту наявності у відповідача заборгованості у розмірі 98 343, 84 грн.

У свою чергу позивач зазначає, що надані ним на підтвердження заявлених позовних вимог документи, а саме: договір на постачання теплової енергії № 321015-01 від 01.01.2015 з додатками, корінці нарядів на включення та відключення будинку на опалювальний сезон, облікові картки за період з листопада 2015 року по травень 2018 року, довідки про стан рахунків за теплову енергію та про нарахування за теплову енергію по особовому рахунку № 321015-01, акт звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.10.2018 та рахунок-фактура від 31.10.2018., є належними доказами, які підтверджують факт постачання відповідачу теплової енергії, обсяг, вартість наданих послуг та засвідчують утворену заборгованість.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 904/6455/17, від 05.11.2019 у справі № 915/641/18).

Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

На підставі договору № 601-18 про відступлення права вимоги (цесії), Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" отримало від Публічного акціонерного товариства "Київенерго" право вимоги до ТОВ «Кофе хауз Україна» (у подальшому назву підприємства змінено на ТОВ «Вишиванка Трейд») за заборгованістю, що виникла до 01.05.2018, у сумі 92028,97 грн.

На підтвердження наявності у відповідача означеної заборгованості позивачем подано документи, які складені Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».

Проте, у відповідності до положень ст. 517 ЦК України Публічне акціонерне товариство "Київенерго", як кредитор зобов`язане було передати позивачу, як новому кредитору документи, які засвідчують права на наявний у відповідача борг.

Водночас, матеріали справи не містять жодного документа, складеного Публічним акціонерним товариством "Київенерго", які підтверджують обсяг спожитої відповідачем теплової енергії у спірний період, а також її вартість.

Крім того, у Додатку №1 до Договору цесії міститься лише найменування споживача (боржника), адміністративний район, особовий рахунок, код ЄДРПОУ та розмір заборгованості в цілому, без зазначення періоду та підстав виникнення такої заборгованості.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з актом № 23 приймання-передавання фізичного носія/пристрою зберігання інформації, на якому записані файли білінгових систем ПК «БІТеК» та ПК «Уніван-Термал», затвердженого 11.10.1018, позивачу передано фізичні носії/пристрої зберігання інформації (зовнішній жорсткий диск, USB носій в кількості 1 шт.), на якому записана резервна копія бази даних ПК «УНІВАН-ТЕРМАЛ» станом на 01.10.2018 - 1 файл та (зовнішній жорсткий диск, USB носій в кількості 1 шт.), на якому записана резервна копія бази даних ПК «БІТеК» станом на 01.10.2018 - 1 файл.

Як стверджує апелянт, надані останнім на підтвердження інформації щодо обліку, нарахування та вартості спожитої відповідачем теплової енергії за спірний період облікові картки є паперовим відображенням програмного комплексу - інформаційної системи «Уніван-Термал», яка була передана позивачу ПАТ «Київенерго» на підставі вищезазначеного акта на виконання умов договору про відступлення права вимоги.

Здійснивши аналіз наявних в матеріалах справи облікових карток за спірний період, колегія суддів зазначає, що останні не підтверджують наявність, період та розмір заборгованості ТОВ «Вишиванка Трейд», оскільки не містять посилань ні на акт № 23, складений ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» до договору цесії від 11.10.2018 № 601-18, ні на договір № 321015-01 від 01.10.2015 про постачання теплової енергії. До того ж, зі змісту облікових карток не вбачається, що вони є паперовим відображенням саме тих баз даних, які були передані ПАТ «Київенерго» до КП «Київтеплоенерго» на виконання умов договору цесії № 601-18. Крім того, всупереч ст.ст.13, 74 ГПК України, електронні докази, зазначені в акті № 23, з яких можливо встановити відповідність вказаних облікових документів записаним файлам білінгових систем ПК «БІТеК» та ПК «Уніван-Термал», в матеріалах справи відсутні та позивачем разом з позовною заявою під час розгляду справи в суді першої інстанції не надавались.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що умовами договору № 321015-01 від 01.10.2015 не передбачено, що обсяг та вартість поставленої відповідачу теплової енергії підтверджується базою даних ПК «Уніван-Термал».

За вказаних обставин судом апеляційної інстанції також не приймаються в якості доказів на підтвердження наявної у відповідача заборгованості довідки про нарахування за теплову енергію по особовому рахунку № НОМЕР_1 .

Щодо посилання позивача на те, що питання прийняття облікових карток (табуляграм) у справах про стягнення заборгованості за договорами постачання (купівлі - продажу) теплової енергії у гарячій воді, у контексті їх оцінки судами як доказів, неодноразово вирішувалося у судовій практиці (постанови Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 910/6652/17, від 12.07.2018 у справі № 910/6654/17, від 12.10.2018 у справі № 910/30728/15), колегія суддів зазначає таке, що як вказує Верховний Суд у постановах від 03.09.2020 у справі № 910/17662/19, від 16.02.2021 у справі № 910/17660/19 питання оцінки облікових карток (табуляграм) як доказів на підтвердження заборгованості у справах про стягнення заборгованості за договорами постачання (купівлі - продажу) теплової енергії в зазначених вище справах вирішувалося залежно від встановлених судами фактичних обставин справи у кожній конкретній справі у порядку оцінки доказів передбачених у статті 86 ГПК України.

З приводу наданого позивачем акту звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.10.2018, колегія суддів зазначає, що вказаний документ може вважатися доказом у справі в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості, однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб (тотожна за змістом позиція викладена Верховним Судом у постанові від 05.03.2019 по справі № 910/1389/18).

Разом з тим, дослідивши наданий позивачем до позовної заяви акт звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.10.2018, колегія суддів зауважує, що вказаний документ не є належним та допустимим доказом згідно ст.ст.76, 77 ГПК України, оскільки не містить підпису усіх уповноважених представників відповідача (а.с. 66).

Надані позивачем до позовної заяви копії корінців наряду свідчать про включення та відключення житлового будинку за адресою: вул. Ярославів Вал, 13 на початку та відповідно на кінець опалюваного сезону для постачання теплової енергії. При цьому, вказані корінці не містять відомостей щодо обсягів та вартості теплової енергії, а тому не можуть слугувати належними та допустимими доказами на підтвердження наявності у відповідача заборгованості, заявленої до стягнення позивачем.

Крім того, надані позивачем акт прийняття теплового вузла обліку № 110210/7053 та акти про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи від 04.09.2018, 31.05.2019, 14.05.2020 засвідчують факт обладнання/необладнання комерційним приладом обліку житлового будинку за адресою: м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 13, та готовність останнього до роботи, проте наявність у відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію за період з листопада 2015 року по травень 2018 року жодним чином не підтверджує.

Таким чином, виходячи із фактичних обставин справи, встановлених судом першої інстанцій та враховуючи те, що позивачем в порушення приписів ст. ст. 13, 74 ГПК України належними і допустимими доказами не було доведено факту наявності у відповідача заборгованості у сумі 98 343,84 грн, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з ТОВ «Вишиванка Трейд» 123 571,06 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що викладені в оскаржуваному рішенні висновки не відповідають обставинам справи, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційній інстанції.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2022 у справі № 910/15524/21 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Апеляційна скарга Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2022 у справі № 910/15524/21 підлягає залишенню без задоволення.

Судовий збір, сплачений стороною у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, в порядку ст. 129 ГПК України, покладається на апелянта (позивача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.01.2022 у справі № 910/15524/21- залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва 17.01.2022 у справі № 910/15524/21 - залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений стороною у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».

4. Справу № 910/15524/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді О.О. Євсіков

Є.Ю. Пономаренко