ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2022м. ХарківСправа № 922/1406/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Ультра", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрімпекс", м. Харків (перший відповідач) та Фірми "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю, м. Київ (другий відповідач)
про витребування майна з незаконного володіння, визнання недійсним документів та припинення права власності,
за участю представників учасників справи:

позивача - Мудраченко І.В.

першого відповідача - не з`явився

другого відповідача - Ульяненко І.Г.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Ультра (далі ОСББ Ультра, Об`єднання, позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Укрімпекс (далі ТОВ Укрімпекс, Товариство, відповідач-1) і Фірми Т.М.М. Товариства з обмеженою відповідальністю (далі Фірма Т.М.М. ТОВ, Фірма, відповідач-2) про:

1) витребування з незаконного володіння Фірми Т.М.М. ТОВ нежитлових приміщень технічного поверху: № 9 площею 334,5 м2, № 18 площею 14,8 м2, № 19 площею 9,7 м2, № 20 площею 13м2; підвалу: № 2 площею 2,5 м2, № 61 площею 18,6 м2, № 62 площею 26,3 м2, № 63 площею 3,7 м2, № 70 площею 135,5 м2, № 74 площею 32,2 м2, № 75 площею 21,9 м2, № 130 площею 5,4 м2, № 132 площею 10,9 м2, № 139 площею 6,7 м2, № 141 площею 7,3 м2, № 142 площею 41,1 м2, № 143 площею 55 м2; виходу на дах: № 19 площею 23,6 м2, № 20 площею 32,4 м2, № 12 площею 44,9 м2 в літ. А-23 багатоквартирного будинку № 20 за адресою: м. Харків, провулок Отакара Яроша (далі спірні приміщення технічного поверху, підвалу та виходу на дах, спірні приміщення);

2) визнання частково недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 28.12.2010 № 2735 (далі договір купівлі-продажу № 2735, оспорюваний договір), укладеного між відповідачами, та припинення права власності Фірми на спірні приміщення;

3) визнання недійсними свідоцтв від 02.08.2010 про право власності на нерухоме майно (серії САЕ №№ 088579, 088576, 088580, 088582) на спірні приміщення технічного поверху, підвалу та виходу на дах (далі свідоцтва від 02.08.2010, оспорювані свідоцтва), виданих виконавчим комітетом Харківської міської ради на підставі розпоряджень Харківського міського голови від 27.07.2010 №№ 2056, 2074, 2055, та припинення права власності ТОВ Укрімпекс на спірні приміщення, з посиланням на положення статей 330, 369, 382, 387, 388 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), статей 4, 6 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", статей 11, 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції, чинній з 16.01.2020).

Рішенням Господарського суду Харківської області від 30.08.2021, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 30.11.2021, у позові відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів касаційного господарського суду від 30.06.2022 рішення Господарського суду Харківської області від 30.08.2021 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 30.11.2021 у справі №922/1406/21 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2018, для розгляду справи № 922/1406/21 визначено суддю Погорелову О.В.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.08.2022 справа прийнята судом на новий розгляд та призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін.

Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах суду.

У судовому засіданні 08.11.2022 представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Присутній у судовому засіданні представник другого відповідача проти позову заперечував. Подав до суду заяву про застосування позовної давності.

Перший відповідач правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив. Про місце, дату та час проведення судових засідань відповідач повідомлявся належним чином, відповідно до ст.ст. 120, 121 ГПК України.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення представника позивача та другого відповідача, суд встановив наступне.

11.04.2019 на підставі протоколу №1 установчих зборів співвласників багатоквартирного будинку, що знаходиться за адресою: місто Харків, провулок Отакара Яроша, 20, створено ОСББ Ультра (запис від 03.07.2019 № 0081370 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань).

ТОВ "Укрімпекс", яке виступало забудовником багатоквартирного будинку №20 у провулку О.Яроша у місті Харкові, після здачі в експлуатацію будинку, здійснило державну реєстрацію права власності на такі нежитлові приміщення:

- нежитлові приміщення технічного поверху: № 9 площею 334,5 м2, № 18 площею 14,8 м2, №19 площею 9,7 м2, № 20 площею 13 м2 в літ. А-23 багатоквартирного будинку № 20 за адресою: м. Харків, провулок Отакара Яроша, корпус 1, на підставі свідоцтва від 02.08.2010 серії САЕ № 088579 про право власності на нерухоме майно зареєстрованого Комунальним підприємством Харківське міське бюро технічної інвентаризації (далі КП Харківське МБТІ) 06.08.2010 за реєстраційним номером 31114941, номер запису 11369 в книзі 1 згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26940224;

- нежитлові приміщення підвалу: № 2 площею 2,5 м2, № 61 площею 18,6 м2, № 62 площею 26,3 м2, № 63 площею 3,7 м2, № 70 площею 135,5 м2, № 74 площею 32,2 м2, № 75 площею 21,9 м2, № 130 площею 5,4 м2, № 132 площею 10,9 м2, № 139 площею 6,7 м2, № 141 площею 7,3 м2, № 142 площею 41,1 м2, № 143 площею 55 м2 в літ. А-23 багатоквартирного будинку № 20 за адресою: м. Харків, провулок Отакара Яроша, корпус 2, на підставі свідоцтва від 02.08.2010 серії САЕ № 088576 про право власності на нерухоме майно, зареєстрованого КП Харківське МБТІ 06.08.2010 за реєстраційним № 31114430, номер запису 11369 в книзі 1 згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26940562;

- нежитлові приміщення виходу на дах: № 19 площею 23,6 м2, № 20 площею 32,4 м2 в літ. А-23 багатоквартирного будинку № 20 за адресою: м. Харків, провулок Отакара Яроша, корпус 1, на підставі свідоцтва від 02.08.2010 серії САЕ № 088580 про право власності на нерухоме майно, зареєстрованого КП Харківське МБТІ 06.08.2010 за реєстраційним № 31115105, номер запису 11369 в книзі 1 згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26940350;

- нежитлові приміщення виходу на дах: № 12 площею 44,9 м2, № 13 площею 43,3 м2 в літ. А-23 багатоквартирного будинку № 20 за адресою м. Харків, провулок Отакара Яроша, корпус 2, на підставі свідоцтва від 02.08.2010 серії САЕ 088582 про право власності на нерухоме майно, зареєстрованого КП Харківське МБТІ 06.08.2010 за реєстраційним № 31117137, номер запису 11369 в книзі 1 згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26939882.

28.12.2020 між ТОВ Укрімпекс (продавець) та Фірмою Т.М.М. ТОВ (покупець) укладено договір купівлі-продажу №2735, за умовами якого спірні приміщення придбано Фірмою Т.М.М. ТОВ та зареєстровано за нею на праві приватної власності як окремі об`єкти нерухомого майна з відкриттям окремих розділів та присвоєнням реєстраційних номерів.

Як вказує позивач, вищевказані приміщення є приміщеннями загального користування (допоміжними), а отже є спільним майном багатоквартирного будинку, а тому не можуть бути зареєстровані в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Статтею 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" визначено, що об`єднання співвласників багатоквартирного будинку це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Згідно зі ст. 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.2 ст. 369 ЦК України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпоряджання спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до ч.2 ст. 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Статтею 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" багатоквартирний будинок визначено як житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; співвласник багатоквартирного будинку - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку; спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Згідно абзацу 6 статті 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" та статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" під допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку розуміють приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення), в той час як нежитлове приміщення - це ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.

Відповідно до пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустроюй зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку ; і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 вказаного Закону наведено у рішенні Конституційного Суду від 02.03.2004 №4-рп/2004 зі змінами згідно з рішенням Конституційного Суду від 09.11.2011 №И 14-рп/2011.

Так, в рішенні Конституційного Суду України від 02.03.2004 №4-рп/2004 визначено: "1.1. Допоміжні приміщення (підвали сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.".

В рішенні Конституційного Суду України від 09.11.2011 №14-рп/2011 додатково роз`яснено: "1. В аспекті конституційного звернення положення пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року N 2482-ХП зі змінами необхідно розуміти так, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою."

Рішення Конституційного Суду України є обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не може бути оскаржені.

Отже, при вирішенні даного спору ключовим є визначення правового статусу нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку, а саме встановлення того, чи відноситься спірне приміщення до допоміжних чи є нежитловим приміщенням в структурі житлового будинку.

Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання (такий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 598/175/15-ц).

Допоміжними приміщеннями мають вважатися всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.07.2018 у справі № 916/2069/17, від 22.11.2018 у справі № 904/1040/18, від 15.05.2019 у справі № 906/1169/17).

Отже, чинним законодавством України встановлено загальне правило (своєрідну презумпцію) наявності у всіх нежитлових приміщень багатоквартирного житлового будинку статусу допоміжних приміщень, а як виняток, лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень.

Виходячи з такої презумпції та з врахуванням принципу змагальності сторін, лише позивач не повинен доводити статус спірних приміщень як допоміжних, а навпаки, передусім Фірма "Т.М.М."- ТОВ, яка є їх останнім набувачем, має довести винятковий статус спірних приміщень як ізольованих приміщень в багатоквартирному будинку, що не належать до житлового фонду та є самостійним об`єктом нерухомого майна, оскільки зі стадії проектування, тобто з самого початку вони будувалися з іншим цільовим призначенням для потреб непромислового характеру (схожий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 598/175/15-ц).

У пунктах 56 і 59 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.08.2019 у справі № 914/843/17 (зі спору, що виник з подібних правовідносин) сформульовано правові висновки щодо питання застосування норм пунктів 2, 3 частини 1 статті 1 Закону України Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, а саме:

- про правильність визначення судом першої інстанції статусу спірних приміщень як допоміжних, оскільки зі встановлених обставин вказаної справи вбачається, що спірні приміщення первинно планувалися як допоміжні, вони не є ізольованими, належать до житлового фонду і не є самостійним об`єктом нерухомого майна;

- нормами законодавства унормовано, що допоміжне приміщення багатоквартирного будинку і нежитлове приміщення є різними приміщеннями, критерії їх розмежування є досить чіткими, а тому відсутні підстави стверджувати, що у різних випадках одне і те ж приміщення може одночасно відноситися до допоміжного та бути нежитловим.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 904/5047/18 (зі спору, що виник з подібних правовідносин) викладено висновки щодо питання застосування норм пунктів 2, 3 частини 1 статті 1 Закону України Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, а саме про те, що:

- згідно з витягами з Реєстру об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Дніпра від 29.11.2018 приміщення № 123, № 124, № 125 розташовані в підвалі житлового будинку літ. А1-5 за адресою: місто Дніпро, вул. Юліуша Словацького, будинок 10. У відповідних технічних паспортах кожне з цих приміщень визначено як підвал;

- матеріали справи не містять доказів існування в житловому будинку окремих нежитлових приміщень, які не належать до житлового фонду, тобто є самостійними об`єктами нерухомого майна, з іншим призначенням, ніж допоміжні приміщення, зокрема проектної документації, акта введення будинку в експлуатацію;

- також відсутні в матеріалах справи і докази створення міською радою або іншими особами спірних приміщень шляхом нового будівництва або проведення реконструкції підвалів житлового будинку, їх перебудови у нежитлові приміщення на підставі відповідних рішень органів місцевого самоврядування.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.04.2021 у справі №463/2237/16-ц (зі спору, що виник з подібних правовідносин) викладено висновок про те, що відповідачі всупереч процедурі приватизації набули у власність підсобне приміщення, якому надано назву підвал, при цьому це приміщення площею 22,4 кв.м. є неподільним та спільним для користування усіма власниками багатоквартирного житлового будинку, призначене для забезпечення потреб усіх власників квартир та нежитлових приміщень, що розташовані у житловому будинку, тобто є підсобним (допоміжним). У зв`язку з цим апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що спірне підвальне приміщення (комора в підвалі площею 22,4 кв.м.) входить до переліку допоміжних приміщень будинку та є призначеним для обслуговування будинку та підвищення життєвого комфорту його мешканців і на праві спільної сумісної власності належить всім співвласникам житлового будинку.

Як зазначалося вище по тексту рішення, 28.12.2020 між ТОВ Укрімпекс (продавець) та Фірмою Т.М.М. ТОВ (покупець) укладено договір купівлі-продажу №2735, за умовами якого продавець зобов`язується передати майно у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього обговорену грошову суму.

Як вбачається з тексту вказаного договору, за ним було відчужене, зокрема, нежитлові приміщення виходу на дах, нежиле приміщення підвалу, нежитлові приміщення технічного поверху.

Позивачем до матеріалів справи надані Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, в яких спірні приміщення зареєстровані як: нежиле приміщення підвалу, нежитлові приміщення технічного поверху, нежитлове приміщення виходу на дах. Крім того, позивачем до матеріалів справи долучені фотокартки спірних приміщень та копія поетажного плану будинку щодо спірних приміщень. Матеріали справи не містять доказів існування в житловому будинку окремих нежитлових приміщень, які не належать до житлового фонду, тобто є самостійними об`єктами нерухомого майна, з іншим призначенням, ніж допоміжні приміщення, зокрема проектної документації, акта введення будинку в експлуатацію. Також відсутні в матеріалах справи і докази створення міською радою або іншими особами спірних приміщень шляхом нового будівництва або проведення реконструкції підвалів житлового будинку, їх перебудови у нежитлові приміщення на підставі відповідних рішень органів місцевого самоврядування.

Як свідчать матеріали справи, у спірних приміщеннях знаходяться комунікації, які необхідні для обслуговування поверхів даного будинку, будинкове інженерне обладнання, та призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку. Отже, фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, дають підстави суду дійти висновку, що спірні приміщення за своїми технічними та юридичними характеристиками входять до переліку допоміжних приміщень будинку та є призначеними для обслуговування будинку, і на праві спільної сумісної власності належить всім співвласникам житлового будинку.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно із частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14- 208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14).

В свою чергу, пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсним містить роз`яснення стосовно того, що рішення суду про задоволення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою, зокрема для скасування попередньої реєстрації.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Зі змісту зазначеної правової норми вбачається, що, на відміну від частини 2 статті 26 зазначеного Закону у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, чинна редакція встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи: судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав уточнено, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19 та від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі також - Закон України № 1952) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

У частині другій статті 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній до 16.01.2020, яка діяла на час прийняття оскаржених рішень, звернення з позовом у цій справі) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України № 1952 викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній із 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.

Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.

Подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19 та від 16 вересня 2020 року у справі № 352/1021/19, від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19, від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19, від 14.07.2020 у справі № 910/8387/19, від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19 і у справах 910/7646/19, 910/7648/19, 910/10693/19, 922/476/20, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13.

Відповідно до п.51 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1141 від 26.10.2011 у Державному реєстрі прав під час внесення записів про скасування державної реєстрації прав за допомогою програмних засобів його ведення автоматично поновлюються записи про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, що скасована, у разі їх наявності в Державному реєстрі прав.

Право власності у спірних правовідносинах виникло саме на підставі договору купівлі-продажу між ТОВ Укрімпекс та Фірмою Т.М.М.-ТОВ і державна реєстрація права відбувалась саме на його підставі. Попередньо, речове право ТОВ Укрімпекс виникло на підставі Свідоцтв про право власності на спірні приміщення.

Отже, в даному випадку, ефективним способом захисту порушеного права, який призведе до державної реєстрації припинення речових прав відповідачів на спірні приміщення, є визнання недійсними документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав на спірні приміщення та припинення права власності відповідачів.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При розгляді даної справи, з метою належного виконання судом покладеного на нього процесуальним законодавством обов`язку щодо здійснення захисту порушеного права заявника, необхідним є врахування конкретних обставин цієї справи, застосування загальних засад цивільного права - принципу справедливості, добросовісності та розумності, а також застосування однієї з аксіом цивільного судочинства: Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem, що означає: У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права.

У справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

За наведених обставин суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення пред`явлених позовних вимог у повному обсязі для забезпечення ефективного поновлення порушених прав позивача.

Як зазначалося вище по тексту рішення, другим відповідачем у справі подано заяву про застосування строку позовної давності.

В обґрунтування заяви другий відповідач вказує на те, що 13.12.2015 набув чинності Закон України Про внесення змін до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Вказаним Законом в новій редакції викладається Закон України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01.07.2004, яка почала діяти з 01 січня 2016 року. Таким чином, з 01 січня 2016 року доступ до Державного реєстру речових прав став публічним. Отже, на думку другого відповідача, щонайменше з 01 січня 2016 року співвласники багатоквартирного будинку №20 по провулку О. Яроша в місті Харкові мали можливість перевірити інформацію про свої права власності щодо спірних об`єктів. Здійснення у даному випадку представництва інтересів співвласників багатоквартирного житлового будинку, відповідно до Закону України Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку не змінює природу спірних правовідносин, як таких, що здійснюються у межах відносин між співвласниками багатоквартирного будинку №20 по провулку 0. Яроша в місті Харкові та відповідачами. Співвласники багатоквартирного будинку №20 по провулку О. Яроша в місті Харкові мали можливість довідатися про порушення свого права власності на спірні приміщення, оскільки інформація про зареєстровані права, що містяться у державному реєстрі прав, є відкритою та загальнодоступною. Співвласники багатоквартирного будинку №20 по провулку О. Яроша в місті Харкові також мали можливість реалізувати право на захист у судовому порядку до/без створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку. Натомість, протягом тривалого часу співвласники не вживали заходів контролю за використанням майна багатоквартирного будинку №20 по провулку О. Яроша в місті Харкові. З огляду на фактичні обставини переходу права власності на спірне нерухоме майно (понад 10 років) та, зважаючи на сформовану Верховним Судом презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, позовна заява є такою, що подана після спливу строку позовної давності, що згідно з ч. 4 ст. 267 Цивільного у України є підставою для відмови у позові. Зміна правовідносин, які стали остаточними внаслідок спливу позовної давності або повинні були б стати остаточними, якби строк позовної давності було застосовано є несумісним із принципом правової визначеності. Другий відповідач зауважує, що ОСББ Ультра було створено на підставі протоколу №1 установчих зборів співвласників багатоквартирного будинку №20 по провулку О. Яроша в місті Харкові від 11 квітня 2019 року (дата та номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань №0081370 від 03 липня 2019 року). До матеріалів справи долучені довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (щодо спірних об`єктів), які сформовані 28.07.2020. При цьому, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку звернулось до суду із позовною заявою в даній справі тільки в травні 2021 року. Вказане може свідчити про неналежну реалізацію співвласниками обов`язків щодо управління, утримання і використання майна багатоквартирного будинку та зловживання правами.

Вирішуючи заяву про застосування строку позовної давності суд виходить з наступного.

Можливість судового захисту суб`єктивного права особи в разі його порушення, визнання або оспорювання, серед іншого, обумовлена строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу - позовною давністю (стаття 256 ЦК України).

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

До вимог про визнання недійсними договорів та витребування майна на підставі ст.ст. 203, 215, 387, 388 ЦК України, застосовується загальна позовна давність у три роки.

Відповідно до норм ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Нормами ст. 257 цього ж кодексу передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Отже, позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права.

Позовна давність як цивільно-правова категорія наділена такими ознаками: 1) має юридичний склад; 2) позначає сплив строку; 3) має правоприпиняючий характер, оскільки припиняє право на позов у матеріальному розумінні (право на задоволення позову); 4) застосовується у випадках порушення цивільних прав та інтересів особи; 5) встановлюється щодо вимог, які мають майновий характер, і деяких нематеріальних благ, передбачених законом; 6) застосовується лише за ініціативою сторони спору.

Застосування позовної давності (в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ)) забезпечує в національній системі права дію принципу верховенства права, складовою частиною якого є правова визначеність.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ для того, щоб те або інше обмеження права на суд (в тому числі лімітування цього права часовими рамками) вважалося виправданим, мають бути додержані такі умови: 1) обмеження не повинно перешкоджати доступу до суду в такий спосіб чи такою мірою, що б зводити нанівець саму сутність цього права; 2) таке обмеження повинно мати легітимну мету; 3) має бути забезпечене належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленою метою (пункт 51 рішення від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" за заявами № 22083/93, 22095/93; пункт 31 рішення від 04.12.1995 у справі "Беллет проти Франції" (Bellet v. France) за заявою № 23805/94, пункт 75 рішення від 07.12.2010 у справі "Seal v. The United Kingdom" за заявою № 50330/07), а саме: - строк позовної давності не повинен бути очевидно й надмірно коротким (unduly short) (пункт 76 рішення від 18.03.2008 у справі "Dacia S.R.L. v/ Moldova" за заявою № 3052/04); - застосування позовної давності має бути передбачуваним (пункт 76 рішення від 20.05.2010 у справі "Lelas v. Croatia" за заявою №55555/08); - механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також мусить корелюватися із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункт 52 рішення від 20.12.2007 у справі "Phinikaridou v. Cyprus" за заявою № 23890/02).

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У визначенні початку перебігу строку позовної давності має значення не лише встановлення, коли саме особа, яка звертається за захистом свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу, довідалася про порушення цього права або про особу, яка його порушила, а й коли ця особа об`єктивно могла дізнатися про порушення цього права або про особу, яка його порушила.

Аналіз норм права, якими врегульовані питання позовної давності дає підстави для висновку, що у разі, коли законодавець вживає вислови "свої цивільні права", "цивільні права особи", "здійснення права", він має на увазі право, яке належить одній особі, право однієї особи, а не декількох осіб, якщо інше прямо не зазначено у тексті відповідної норми. Тож при тлумаченні вимог щодо початку перебігу позовної давності слід керуватися тим, що перебіг позовної давності починається від дня, коли про відповідні обставини, тобто про порушення права, дізналася або могла довідатися особа, що є носієм права, а не інша особа, у тому числі й та, якій за законом надано повноваження із захисту цього права.

Як встановлено судом, 11.04.2019 на підставі протоколу №1 установчих зборів співвласників багатоквартирного будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , створено ОСББ Ультра (запис від 03.07.2019 № 0081370 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань).

Позовна заява ОСББ Ультра подана до суду 19 квітня 2021 року. При цьому, як свідчать матеріали справи Фірма "Т.М.М."-ТОВ ухиляється від обов`язку передання до ОСББ "Ультра" технічної документації на будинок.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні заяви другого відповідача про застосування позовної давності до спірних правовідносин.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідачів.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Витребувати із незаконного володіння Фірми Т.М.М. - Товариство з обмеженою відповідальністю:

- нежитлові приміщення технічного поверху: №9 площею 334,5 кв.м., №18 площею 14,8 кв.м., №19 площею 9,7 кв.м., №20 площею 13,0 кв.м., загальною площею 372,0 кв.м. в літ. А-23 багатоквартирному будинку №20 за адресою м. Харків, провулок Отакара Яроша, корпус 1, яке знаходиться у власності Фірми Т.М.М.-ТОВ на підставі договору купівлі-продажу №2735 від 28.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, номер запису в книзі 1 №11369, реєстраційний номер майна 31114941, дата внесення запису 06.07.2011 року;

- нежитлове приміщення підвалу №2 площею 2,5 кв.м. в літ. А-23 багатоквартирному будинку №20 за адресою м. Харків, провулок Отакара Яроша, яке знаходиться у власності Фірми Т.М.М.-ТОВ на підставі договору купівлі-продажу №2735 від 28.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, номер запису в книзі 1 №11369, реєстраційний номер майна 31114430, дата внесення запису 02.08.2011 року;

- нежитлове приміщення підвалу №61 площею 18,6 кв.м. в літ. А-23 багатоквартирному будинку №20 за адресою м. Харків, провулок Отакара Яроша, яке знаходиться у власності Фірми Т.М.М.-ТОВ на підставі договору купівлі-продажу №2735 від 28.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, номер запису в книзі 1 №13388, реєстраційний номер майна 34289875, дата внесення запису 02.08.2011 року;

- нежитлове приміщення підвалу №62 площею 26,3 кв.м. в літ. А-23 багатоквартирному будинку №20 за адресою м. Харків, провулок Отакара Яроша, яке знаходиться у власності Фірми Т.М.М.-ТОВ на підставі договору купівлі-продажу №2735 від 28.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, номер запису в книзі 1 №13389, .реєстраційний номер майна 34290813, дата внесення запису 02.08.2011 року;

- нежитлове приміщення підвалу №63 площею 3,7 кв.м. в літ. А-23 багатоквартирному будинку №20 за адресою м. Харків, провулок Отакара Яроша, яке знаходиться у власності Фірми Т.М.М.-ТОВ на підставі договору купівлі-продажу №2735 від 28.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, номер запису в книзі 1 №13390, реєстраційний номер майна 34291264, дата внесення запису 02.08.2011 року;

- нежитлове приміщення, підвалу №70 площею 135,5 кв.м. в літ. А-23 багатоквартирному будинку №20 за адресою м. Харків, провулок Отакара Яроша, яке знаходиться у власності Фірми Т.М.М.-ТОВ на підставі договору купівлі-продажу №2735 від 28.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, номер запису в книзі 1 №13391, реєстраційний номер майна 34298979, дата внесення запису 02.08.2011 року;

- нежитлове приміщення підвалу №74 площею 32,2 кв.м. в літ. А-23 багатоквартирному будинку №20 за адресою м. Харків, провулок Отакара Яроша, яке знаходиться у власності Фірми Т.М.М.-ТОВ на підставі договору купівлі-продажу №2735 від 28.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, номер запису в книзі №1 №13392, реєстраційний номер майна 34299081, дата внесення запису 03.08.2011 року;

- нежитлове приміщення підвалу №75 площею 21,9 кв.м. в літ. А-23 багатоквартирному будинку №20 за адресою м. Харків, провулок Отакара Яроша, яке знаходиться у власності Фірми Т.М.М.-ТОВ на підставі договору купівлі-продажу №2735 від 28.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, номер запису в книзі 1 №13393, реєстраційний номер майна 34299141, дата внесення запису 03.08.2011 року;

- нежитлове приміщення підвалу №130 площею 5,4 кв.м. в літ. А-23 багатоквартирному будинку №20 за адресою м. Харків, провулок Отакара Яроша, яке знаходиться у власності Фірми Т.М.М.-ТОВ на підставі договору купівлі-продажу №2735 від 28.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, номер запису в книзі 1 №13394, реєстраційний номер майна 34299193, дата внесення запису 03.08.2011 року;

- нежитлове приміщення підвалу №132 площею 10,9 кв.м. в літ. А-23 багатоквартирному будинку №20 за адресою м. Харків, провулок Отакара Яроша, яке знаходиться у власності Фірми Т.М.М.-ТОВ на підставі договору купівлі-продажу №2735 від 28.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, номер запису в книзі 1 №13395, реєстраційний номер майна 34299369, дата внесення запису 03.08.2011 року;

- нежитлове приміщення підвалу №139 площею 6,7 кв.м. в літ. А-23 багатоквартирному будинку №20 за адресою м. Харків, провулок Отакара Яроша, яке знаходиться у власності Фірми Т.М.М.-ТОВ на підставі договору купівлі-продажу №2735 від 28.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, номер запису в книзі 1 №13397, реєстраційний номер майна 34299610, дата внесення запису 03.08.2011 року;

- нежитлове приміщення підвалу №141 площею 7,3 кв.м. в літ. А-23 багатоквартирному будинку №20 за адресою м. Харків, провулок Отакара Яроша, яке знаходиться у власності Фірми Т.М.М.-ТОВ на підставі договору купівлі-продажу №2735 від 28.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, номер запису в книзі 1 №13398, реєстраційний номер майна 34299790, дата внесення запису 03.08.2011 року;

- нежитлове приміщення підвалу №142 площею 41,1 кв.м. в літ. А-23 багатоквартирному будинку №20 за адресою м. Харків, провулок Отакара Яроша, яке знаходиться у власності Фірми Т.М.М.-ТОВ на підставі договору купівлі-продажу №2735 від 28.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, номер запису в книзі 1 №13399, реєстраційний номер майна 34299916, дата внесення запису 03.08.2011 року;

- нежитлове приміщення підвалу №143 площею 55,0 кв.м. в літ. А-23 багатоквартирному будинку №20 за адресою м. Харків, провулок Отакара Яроша, яке знаходиться у власності Фірми Т.М.М.-ТОВ на підставі договору купівлі-продажу №2735 від 28.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, номер запису в книзі 1 №13396, реєстраційний номер майна 34300095, дата внесення запису 03.08.2011 року;

- нежитлове приміщення виходу на дах №19 площею 23,6 кв.м. в літ. А-23 багатоквартирному будинку №20 за адресою м. Харків, провулок Отакара Яроша, корпус 1, яке знаходиться у власності Фірми Т.М.М.-ТОВ на підставі договору купівлі-продажу №2735 від 28.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, номер запису в книзі 1 №11369, реєстраційний номер майна 31115105, дата внесення запису 06.07.2011 року;

- нежитлове приміщення виходу на дах №20 площею 32,4 кв.м. в літ. А-23 багатоквартирному будинку №20 за адресою м. Харків, провулок Отакара Яроша, корпус 1, яке знаходиться у власності Фірми Т.М.М.-ТОВ на підставі договору купівлі-продажу №2735 від 28.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, номер запису в книзі 1 №13253, реєстраційний номер майна 34069879, дата внесення запису 06.07.2011 року;

- нежитлове приміщення виходу на дах №12 площею 44,9 кв.м. в літ. А-23 багатоквартирному будинку №20 за адресою м. Харків, провулок Отакара Яроша, корпус 2, яке знаходиться у власності Фірми Т.М.М.-ТОВ на підставі договору купівлі-продажу №2735 від 28.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, номер запису в книзі 1 №11369, реєстраційний номер майна 31117137, дата внесення запису 06.07.2011 року.

Визнати частково недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 28.12.2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Укрімпекс та Фірмою Т.М.М. Товариство з обмеженою відповідальністю, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Гамаль І.М., в реєстрі №2735, та припинити право власності Фірми Т.М.М. Товариство з обмеженою відповідальністю на приміщення:

- нежитлові приміщення технічного поверху: №9 площею 334,5 кв.м., №18 площею 14,8 кв.м., №19 площею 9,7 кв.м., №20 площею 13,0 кв.м., загальною площею 372,0 кв.м. в літ. А-23 багатоквартирному будинку №20 за адресою м. Харків, провулок Отакара Яроша, корпус 1, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу №2735 від 28.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, номер запису в книзі 1 №11369, реєстраційний номер майна 31114941, дата внесення запису 06.07.2011 року;

- нежитлове приміщення підвалу №2 площею 2,5 кв.м. в літ. А-23 багатоквартирному будинку №20 за адресою м. Харків, провулок Отакара Яроша, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу №2735 від 28.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, номер запису в книзі 1 №11369, реєстраційний номер майна 31114430, дата внесення запису 02.08.2011 року;

- нежитлове приміщення підвалу №61 площею 18,6 кв.м. в літ. А-23 багатоквартирному будинку №20 за адресою м. Харків, провулок Отакара Яроша, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу №2735 від 28.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, номер запису в книзі 1 №13388, реєстраційний номер майна 34289875, дата внесення запису 02.08.2011 року;

- нежитлове приміщення підвалу №62 площею 26,3 кв.м. в літ. А-23 багатоквартирному будинку №20 за адресою м. Харків, провулок Отакара Яроша, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу №2735 від 28.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, номер запису в книзі 1 №13389, реєстраційний номер майна 34290813, дата внесення запису 02.08.2011 року;

- нежитлове приміщення підвалу №63 площею 3,7 кв.м. в літ. А-23 багатоквартирному будинку №20 за адресою м. Харків, провулок Отакара Яроша, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу №2735 від 28.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, номер запису в книзі 1 №13390, реєстраційний номер майна 34291264, дата внесення запису 02.08.2011 року;

- нежитлове приміщення підвалу №70 площею 135,5 кв.м. в літ. А-23 багатоквартирному будинку №20 за адресою м. Харків, провулок Отакара Яроша, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу №2735 від 28.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, номер запису в книзі 1 №13391, реєстраційний номер майна 34298979, дата внесення запису 02.08.2011 року.

- нежитлове приміщення підвалу №74 площею 32,2 кв.м. в літ. А-23 багатоквартирному будинку №20 за адресою м. Харків, провулок Отакара Яроша, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу №2735 від 28.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, номер запису в книзі 1 №13392, реєстраційний номер майна 34299081, дата внесення запису 03.08.2011 року;

- нежитлове приміщення підвалу №75 площею 21,9 кв.м. в літ. А-23 багатоквартирному будинку №20 за адресою м. Харків, провулок Отакара Яроша, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу №2735 від 28.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, номер запису в книзі 1 №13393, реєстраційний номер майна 34299141, дата внесення запису 03.08.2011 року;

- нежитлове приміщення підвалу №130 площею 5,4 кв.м. в літ. А-23 багатоквартирному будинку №20 за адресою м. Харків, провулок Отакара Яроша, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу №2735 від 28.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, номер запису в книзі 1 №13394, реєстраційний номер майна 34299193, дата внесення запису 03.08.2011 року;

- нежитлове приміщення підвалу №132 площею 10,9 кв.м. в літ. А-23 багатоквартирному будинку №20 за адресою м. Харків, провулок Отакара Яроша, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу №2735 від 28.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, номер запису в книзі 1 №13395, реєстраційний номер майна 34299369, дата внесення запису 03.08.2011 року;

- нежитлове приміщення підвалу №139 площею 6,7 кв.м. в літ. А-23 багатоквартирному будинку №20 за адресою м. Харків, провулок Отакара Яроша, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу №2735 від 28.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, номер запису в книзі 1 №13397, реєстраційний номер майна 34299610, дата внесення запису 03.08.2011 року;

- нежитлове приміщення підвалу №141 площею 7,3 кв.м. в літ. А-23 багатоквартирному будинку №20 за адресою м. Харків, провулок Отакара Яроша, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу №2735 від 28.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, номер запису в книзі 1 №13398, реєстраційний номер майна 34299790, дата внесення запису 03.08.2011 року;

- нежитлове приміщення підвалу №142 площею 41,1 кв.м. в літ. А-23 багатоквартирному будинку №20 за адресою м. Харків, провулок Отакара Яроша, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу №2735 від 28.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, номер запису в книзі 1 №13399, реєстраційний номер майна 34299916, дата внесення запису 03.08.2011 року;

- нежитлове приміщення підвалу №143 площею 55,0 кв.м. в літ. А-23 багатоквартирному будинку №20 за адресою м. Харків, провулок Отакара Яроша, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу №2735 від 28.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, номер запису в книзі 1 №13396, реєстраційний номер майна 34300095, дата внесення запису 03.08.2011 року;

- нежитлове приміщення виходу на дах №19 площею 23,6 кв.м. в літ. А-23 багатоквартирному будинку №20 за адресою м. Харків, провулок Отакара Яроша, корпус 1, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу №2735 від 28.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, номер запису в книзі 1 №11369, реєстраційний номер майна 31115105, дата внесення запису 06.07.2011 року;

- нежитлове приміщення виходу на дах №20 площею 32,4 кв.м. в літ. А-23 багатоквартирному будинку №20 за адресою м. Харків, провулок Отакара Яроша, корпус 1, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу №2735 від 28.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, номер запису в книзі 1 №13253, реєстраційний номер майна 34069879, дата внесення запису 06.07.2011 року;

- нежитлове приміщення виходу на дах №12 площею 44,9 кв.м. в літ. А-23 багатоквартирному будинку №20 за адресою м. Харків, провулок Отакара Яроша, корпус 2, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу №2735 від 28.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, номер запису в книзі 1 №11369, реєстраційний номер майна 31117137, дата внесення запису 06.07.2011 року.

Визнати недійсним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно ТОВ Укрімпекс (серія САЕ №088579) на нежитлові приміщення технічного поверху: №9 площею 334,5 кв.м., №18 площею 14,8 кв.м., №19 площею 9,7 кв.м., №20 площею 13,0 кв.м., загальною площею 372,0 кв.м. в літ. А-23 багатоквартирному будинку №20 за адресою м. Харків, провулок Отакара Яроша, корпус 1, виданого виконавчим комітетом Харківської міської ради Харківської області від 02.08.2010 року на підставі Розпорядження Харківської міського голови від 27.07.2010 року за номером 2056, зареєстрованого Комунальним підприємством Харківське міське бюро технічної інвентаризації 06.08.2010 року за реєстраційним номером 31114941, номер запису 11369 в книзі 1 згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №26940224, та припинити право власності ТОВ Укрімпекс.

Визнати недійсним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно ТОВ Укрімпекс (серія САЕ №088576), на нежилі приміщення підвалу: №2 площею 2,5 кв.м., №61 площею 18,6 кв.м., №62 площею 26,3 кв.м., №63 площею 3,7 кв.м., №70 площею 135,5 кв.м., №74 площею 32,2 кв.м., №75 площею 21,9 кв.м., №130 площею 5,4 кв.м., №132 площею 10,9 кв.м., №139 площею 6,7 кв.м., №141 площею 7,3 кв.м., №142 площею 41,1 кв.м., №143 площею 55,0 кв.м. в літ. А-23 багатоквартирному будинку №20 за адресою м. Харків, провулок Отакара Яроша, корпус 2, виданого виконавчим комітетом Харківської міської ради Харківської області від 02.08.2010 року на підставі Розпорядження Харківської міського голови від 28.07.2010 року за номером 2074, зареєстрованого Комунальним підприємством Харківське міське бюро технічної інвентаризації 06.08.2010 року за реєстраційним номером 31114430, номер запису 11369 в книзі 1 згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №26940562, та припинити право власності ТОВ Укрімпекс.

Визнати недійсним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно ТОВ Укрімпекс (серія САЕ №088580), на нежитлові приміщення виходу на дах: №19 площею 23,6 кв.м., №20 площею 32,4 кв.м. в літ. А-23 багатоквартирному будинку №20 за адресою м. Харків, провулок Отакара Яроша, корпус 1, виданого виконавчим комітетом Харківської міської ради Харківської області від 02.08.2010 року на підставі Розпорядження Харківської міського голови від 27.07.2010 року за номером 2056, зареєстрованого Комунальним підприємством Харківське міське бюро технічної інвентаризації 06.08.2010 року за реєстраційним номером 31115105, номер запису 11369 в книзі 1 згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №26940350, та припинити право власності ТОВ Укрімпекс.

Визнати недійсним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно ТОВ Укрімпекс (серія САЕ №088582) на нежитлові приміщення виходу на дах: №12 площею 44,9 кв.м. в літ. А-23 багатоквартирному будинку №20 за адресою м. Харків, провулок Отакара Яроша, корпус 2, виданого виконавчим комітетом Харківської міської ради Харківської області від 02.08.2010 року на підставі Розпорядження Харківської міського голови від 27.07.2010 року за номером 2055, зареєстрованого Комунальним підприємством Харківське міське бюро технічної інвентаризації 06.08.2010 року за реєстраційним номером 31117137, номер запису 11369 в книзі 1 згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №26939882, та припинити право власності ТОВ Укрімпекс.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрімпекс" (61045, м. Харків, вул. Отакара Яроша, 18, ) на користь Об`єднання співвласників багатоповерхового будинку "Ультра" (61045, м. Харків, пров. Отакара Яроша, 20, ) - 7056,00 грн. судового збору.

Стягнути з Фірми "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю (04116, м. Київ, вул. Провіантська, 3, ) на користь Об`єднання співвласників багатоповерхового будинку "Ультра" (61045, м. Харків, пров. Отакара Яроша, 20, ) - 7056,00 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Позивач - Об`єднання співвласників багатоповерхового будинку "Ультра" (61045, м. Харків, пров. Отакара Яроша, 20, ).

Перший відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрімпекс" (61045, м. Харків, вул. Отакара Яроша, 18, ).

Другий відповідач - Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю (04116, м. Київ, вул. Провіантська, 3, ).

Повне рішення підписано 17 листопада 2022 року.

Суддя О.В. Погорелова