РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2022Справа № 910/8695/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські новітні технології"

про стягнення 176 057, 64 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські новітні технології" (далі-відповідач) про стягнення 3 % річних у розмірі 176 057, 64 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним виконанням відповідачем рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/4811/17 щодо стягнення заборгованості за договором № 11/5/205-13 про надання послуг з утримання обладнання від 01.07.2013.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову та характер спірних правовідносин, судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

При цьому, судом повідомлено відповідача, що останній протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі може подати заяву із обгрунтованими запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (у разі їх наявності).

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 12.09.2022 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: вул. Трьохсвятительська, буд. 5/1, літ. А, м. Київ, 01001.

З матеріалів справи вбачається, що до суду повернуто рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про вручення представнику відповідача 19.09.2022 ухвали Господарського суду міста Києва від 12.09.2022 про відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 3 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2017 у справі № 910/4811/17, між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (за договором - виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» (за договором - замовник) було укладено договір про надання послуг з утримання обладнання № 113/5/205-13 від 01.07.2013, за умовами п.1.1 якого виконавець зобов`язався забезпечити розміщення пересувного тимчасового обладнання станції телекомунікаційної мережі Інтернет провайдера замовника та антенно-фідерного пристрою, які надалі іменуються RBS, на визначених Сторонами ділянках об`єктів виконавця (далі - Об`єкти) у відповідності до Додатку 2 Договору, згідно з проектною документацією, яка розроблена замовником і погоджена з контролюючими органами. Виконавець зобов`язався надавати послуги по утриманню обладнання замовника згідно з переліком, визначеним у додатку 1 до Договору, а замовник зобов`язався оплатити надані йому послуги відповідно до умов Договору. Роботи з монтажу RBS здійснює замовник за свій рахунок. Завершення монтажу обладнання замовника засвідчується Актом про монтаж обладнання.

Відповідно до п.3.1 договору, місячна плата за надання виконавцем послуг, обумовлених цим Договором, з урахуванням відповідних витрат і нарахувань виконавця (без вартості компенсації електроживлення RBS) визначається «Розрахунком вартості послуг з утримання обладнання замовника на визначених Сторонами ділянках об`єктів виконавця, на яких розміщується обладнання RBS (додаток 2 до Договору).

Умовами п.3.2 договору визначено, що замовник здійснює оплату виконавцю щомісячно до 15 числа кожного поточного місяця шляхом банківського переказу на поточний рахунок виконавця згідно з рахунком-фактурою за поточний місяць. Надання послуг по утриманню обладнання за звітний період закривається актом надання послуг, який надсилається замовнику не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним.

Відповідно до п. 2.1.7. договору, замовник зобов`язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати встановлені Договором платежі.

Відповідно до п. 7.1. договору, договір набрав чинності з 01 липня 2013 року і діє протягом одного календарного року з можливістю подальшої пролонгації. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік на тих же умовах, якщо не пізніше ніж за 30 днів до дати закінчення дії договору жодна із Сторін не заявить у письмовій формі про бажання припинити дію Договору.

31.01.2014 сторони уклали додаткову угоду, якою фактично зменшили кількість об`єктів виконавця, на яких розміщується обладнання RBS.

Додатковою угодою від 01.03.2014 кількість об`єктів виконавця, на яких розміщується обладнання RBS зменшено до 6.

07.02.2015 сторонами було укладено Додаткову угоду, за умовами якої кількість об`єктів виконавця, на яких розміщується обладнання RBS, було зменшено до 4 та визначено, що вартість послуг з утримання обладнання замовника на одному об`єкті виконавця за місяць складає 8 000,00 грн. з ПДВ.

В подальшому, додатковою угодою від 07.05.2015 кількість об`єктів виконавця, на яких розміщується обладнання RBS, зменшено до 3 та визначено, що вартість послуг з утримання обладнання замовника на одному об`єкті виконавця за місяць складає 8 000,00 грн. з ПДВ.

Додатковою угодою від 01.09.2015 кількість об`єктів виконавця, на яких розміщується обладнання RBS зменшено до 2.

Як встановлено судом у справі 910/4811/17, на виконання умов договору, додатку 2 до договору, позивач у справі 910/4811/17 забезпечив розміщення пересувного тимчасового обладнання станції телекомунікаційної мережі Інтернет провайдера замовника та антенно-фідерного пристрою у кількості 9 шт. та своєчасно і в повному обсязі надавав послуги по утриманню обладнання замовника згідно з Додатком 1 до Договору протягом періоду з лютого 2014 року по січень 2017 року включно, що підтверджується відповідними актами надання послуг, копії яких містяться в матеріалах справи 910/4811/17.

Проте відповідач у справі 910/4811/17, взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати наданих послуг у сумі 705 599, 88 грн. належним чином не виконує, а тому виникла заборгованість.

Також, суд у справі 910/4811/17 зазначив, що наявність заборгованості відповідача у справі 910/4811/17 перед позивачем у справі 910/4811/17 за отримані послуги підтверджується Актами звіряння взаємних розрахунків станом на: 09.11.2015, 01.12.2016, 01.01.2017, підписаними повноважними представниками сторін.

Тож, внаслідок порушення ТОВ «Українські новітні технології» зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати вартості наданих ПАТ «Київенерго» послуг відповідно до умов договору у ТОВ «Українські новітні технології» перед ПАТ «Київенерго» (за період з вересня 2016 року по лютий 2017 року включно) виникла заборгованість в розмірі 705 599, 88 грн.

У зв`язку з цим, Публічне акціонерне товариство «Київенерго» звернулося Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» про стягнення 1 094 392, 60 грн., з яких: 705 599, 88 грн. - основного боргу, 80 571,95 грн. - пені, 269 859,11 грн. - інфляційних втрат та 38 361, 66 грн. - 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі № 910/4811/17 (з урахуванням ухвали Господарського суду міста Києва від 09.06.2017 про виправлення описки) позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Київенерго» задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» основний борг в розмірі 705 599 грн. 88 коп., 80 571 грн. 95 коп. - пені, 269 859 грн. 11 коп. - інфляційні втрати, 38 361 грн. 66 коп. - 3% річних та 16 415 грн. 89 коп. - витрат по сплаті судового збору.

06.06.2017 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі № 910/4811/17 видано наказ Господарським судом міста Києва.

Частиною 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/9823/17.

Отже, не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

При цьому, суд зазначає, що преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 в справі «Совтрансавто-Холдінг» проти України» та від 28.11.1999 року в справі «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Христов проти України» від 19.02.2009 та "Пономарьов проти України" від 03.04.2008).

Отже, обставини, які встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі № 910/4811/17, яке набрало законної сили, мають преюдиційне значення та повторного доведення не потребують.

З матеріалів справи також вбачається, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.09.2021 у справі № 910/4811/17 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" про заміну сторони у справі та заміну сторони у виконавчому провадженні її правонаступником задоволено. Замінено сторону (позивача) у справі № 910/4811/17 - Акціонерне товариство "К.ЕНЕРГО" (нове найменування Публічного акціонерного товариства «Київенерго») на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС".

Замінено сторону (стягувана) по справі № 910/4811/17 під час примусового виконання рішення Господарського суду міста Києва від 18 травня 2017 року, котре набрало законної сили, та наказу Господарського суду міста Києва по справі № 910/4811/17 від 06 червня 2017 року - Акціонерне товариство "К.ЕНЕРГО" (нове найменування Публічного акціонерного товариства «Київенерго») на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС"

17.09.2021 державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження ВП № 66837724 з примусового виконання рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі № 910/4811/17 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" заборгованості у розмірі 1 110 808, 49 грн.

Як зазначає позивач, станом на 02.09.2022 рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі № 910/4811/17 відповідачем не виконано, заборгованість за договором про надання послуг з утримання обладнання № 113/5/205-13 від 01.07.2013 не погашено.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач своєчасно не виконав свої зобов`язання, а тому просить суд стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 176 057, 64 грн. за період з 19.05.2017 по 02.09.2022.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як встановлено судом вище, рішенням Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі № 910/4811/17 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Київенерго» задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» основний борг у розмірі 705 599 грн. 88 коп., 80 571 грн. 95 коп. - пені, 269 859 грн. 11 коп. - інфляційні втрати, 38 361 грн. 66 коп. - 3% річних та 16 415 грн. 89 коп. - витрат по сплаті судового збору.

В свою чергу, ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.09.2021 у справі № 910/4811/17 замінено сторону (позивача) у справі № 910/4811/17 - Акціонерне товариство "К.ЕНЕРГО" (нове найменування Публічного акціонерного товариства «Київенерго») на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС". Замінено сторону (стягувана) по справі № 910/4811/17 під час примусового виконання рішення Господарського суду міста Києва від 18 травня 2017 року, котре набрало законної сили, та наказу Господарського суду міста Києва по справі № 910/4811/17 від 06 червня 2017 року - Акціонерне товариство "К.ЕНЕРГО" (нове найменування Публічного акціонерного товариства «Київенерго») на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС"

Тож, Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" є правонаступником - Акціонерного товариства "К.ЕНЕРГО" (нове найменування Публічного акціонерного товариства «Київенерго»).

Однак, відповідач рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі № 910/4811/17, яке набрало законної сили, не виконав. Доказів зворотного суду не надав.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Тож, позивач просить суд стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 176 057, 64 грн. за період з 19.05.2017 по 02.09.2022 нараховані на суму 1 110 808, 49 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року).

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі № 924/312/18 від 13.02.2019 р., у справі № 910/5625/18 від 24.04.2019 р., у справі №910/21564/16 від 10.07.2019 р.

Судом перевірено правильність наданого позивачем розрахунку 3 % річних та встановлено, що позивачем допущено помилку у визначенні розмірі нарахування 3 % річних, оскільки як вбачається з наданого позивачем розрахунку, останнім здіснено нарахування 3 % річних на суму 1 110 808, 49 грн., яка складається з: основного борг у розмірі 705 599 грн. 88 коп., 80 571 грн. 95 коп. - пені, 269 859 грн. 11 коп. - інфляційні втрати, 38 361 грн. 66 коп. - 3% річних та 16 415 грн. 89 коп. - витрат по сплаті судового збору, які стягнуті за рішенням Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі № 910/4811/17.

Проте, суд зазначає, що на суму судових витрат у розмірі 16 415 грн. 89 коп. не можуть бути нараховані 3 % річних, оскільки сума судового збору не є заборгованістю, яка утворилась внаслідок не виконання зобов`язань за договором. При цьому, вказані витрати були понесені Публічним акціонерним товариством «Київенерго» у зв`язку із зверненням до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології», внаслідок неналежного виконання останнім своїх зобов`язань за договором про надання послуг з утримання обладнання № 113/5/205-13 від 01.07.2013.

Тож, за розрахунком суду, обґрунтованою є сума 3 % річних у розмірі 173 783, 55 грн, яка розрахована судом за період з 19.05.2017 по 02.09.2022 на суму боргу 1 094 392, 60 грн, а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські новітні технології" (вул. Трьохсвятительська, буд. 5/1, літ. А, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код - 30753866) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" (просп. Академіка Глушкова, буд. 40, офіс 315, м. Київ, 03187, ідентифікаційний код - 38039872) 173 783 (сто сімдесят три тисячі сімсот вісімдесят три) грн 55 коп. - 3 % річних та 2 606 (дві тисячі шістсот шість) грн 75 коп. - судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Суддя С. О. Щербаков