ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2022 р. Справа№ 911/1856/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Полякова Б.М.

суддів: Отрюха Б.В.

Гарник Л.Л.

за участю секретаря судового засідання Дюкаревої І.М.

розглянувши апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк»

на ухвалу Господарського суду Київської області від 25.01.2022 в частині визнання грошових вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

у справі № 911/1856/21

за заявою ОСОБА_4

про неплатоспроможність

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 01.11.2022

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.06.2021 відкрито провадження у справі № 911/1856/21 про неплатоспроможність ОСОБА_4 ; введено процедуру реструктуризації боргів Боржника; керуючим реструктуризацією Боржника призначено арбітражного керуючого Сердюк М.М.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.01.2022 заяву АТ КБ «Приватбанк» задоволено. Визнано грошові вимоги АТ КБ «Приватбанк» до боржника у сумах: 4540,00 грн - до задоволення вимог кредиторів; 85644,58 грн - 2 черга задоволення вимог кредиторів. Заяву ОСОБА_1 задоволено. Визнано грошові вимоги ОСОБА_1 до боржника у сумах: 4540,00 грн - до задоволення вимог кредиторів; 10888200,00 грн - 2 черга задоволення вимог кредиторів. Заяву ОСОБА_2 задоволено. Визнати грошові вимоги ОСОБА_2 до боржника у сумах: 4540,00 грн - до задоволення вимог кредиторів; 2721320,00 грн - 2 черга задоволення вимог кредиторів. Заяву ОСОБА_3 задоволено. Визнано грошові вимоги ОСОБА_3 до боржника у сумах: 4540,00 грн - до задоволення вимог кредиторів; 8196030,00 грн - 2 черга задоволення вимог кредиторів. Заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» задоволено. Визнано грошові вимоги ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» до боржника у сумах: 4540,00 грн - до задоволення вимог кредиторів; 29243785,98 грн - позачергово, як забезпечені заставою майна боржника та підлягають задоволенню за рахунок такого майна.

Не погоджуючись з ухвалою місцевого суду, АТ КБ «Приватбанк» звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу місцевого суду в частині визнання грошових вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у визнанні грошових вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 й закрити провадження у справі.

Ключовим аргументом скарги є:

- матеріали справи не містять доказів, первинних документів (оригіналок розписок), на підтвердження укладення договорів позики, факту передачі грошових коштів боржнику від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа №911/1856/21 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Поляков Б.М., судді Отрюх Б.В., Пантелієнко В.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2022 апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» на ухвалу Господарського суду Київської області від 25.01.2022 у справі № 911/1856/21 залишено без руху, зобов`язано скаржника подати до Північного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору у встановленому розмірі і порядку (13 620 грн).

На виконання ухвали від 11.05.2022 АТ КБ «Приватбанк» надіслано на адресу апеляційного суду заяву про усунення недоліків апеляційної скарги з доказами сплати судового збору у сумі 13 620 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2022 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/1856/21, відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи.

На виконання ухвали від 25.05.2022 з Господарського суду Київської області надійшли матеріали справи № 911/1856/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.07.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ КБ «Приватбанк» на ухвалу Господарського суду Київської області від 25.01.2022 у справі № 911/1856/21, розгляд справи призначено 16.08.2022.

Розпорядженням керівника апарату від 15.08.2022 у зв`язку з перебування суддів Отрюха Б.В. та Пантелієнка В.О., які не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №911/1856/21 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Поляков Б.М., судді - Гарник Л.Л., Остапенко О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.08.2022 розгляд справи № 911/1856/21 відкладено на 06.09.2022. Визнано явку ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 обов`язковою. Зобов`язано кредиторів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі його адвоката, ОСОБА_3 надати до суду оригінали документів, які підтверджують факт наявності у власності коштів, які було передано за договорами позики боржнику та оригінали письмових доказів передання цих коштів боржнику в позику (договори, розписки та інше).

Розпорядженням керівника апарату від 05.09.2022 у зв`язку з перебування судді Остапенко О.М., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №911/1856/21 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Поляков Б.М., судді - Гарник Л.Л., Отрюх Б.В. Зазначена колегія суддів сформована відповідно до рішення загальних зборів суддів Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2018 зі змінами від 12.11.2019 й може розглядати справи про банкрутство та справи у спорах, які пов`язані з процедурою банкрутства, справи у спорах щодо захисту прав на об`єкти інтелектуальної власності.

Відтак, судова колегія зазначає, що визначений за допомогою автоматизованої системи розподілу судової справи склад колегії суддів є судом, встановленим законом, у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Zand v. Austria», висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.09.2022 розгляд справи № 911/1856/21 відкладено на 04.10.2022. Визнано повторно особисту явку ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 обов`язковою. Повторно зобов`язано кредиторів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі його адвоката, ОСОБА_3 надати до суду оригінали документів за 2009-2010 рр, які підтверджують факт наявності у власності коштів, які було передано за договорами позики боржнику та оригінали письмових доказів передання цих коштів боржнику в позику (договори, розписки та інше).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2022 розгляд справи № 911/1856/21 відкладено на 01.11.2022.

В силу положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 45 КзПБ, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Першим днем перебігу цього строку є день, наступний за днем офіційного оприлюднення відповідного оголошення.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.07.2020 у справі № 904/3060/19.

Як вбачається з матеріалів справи, оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_4 № 66745 опубліковане 30.06.2021, отже встановлений ст. 45 КзПБ строк на заявлення грошових вимог кредиторів почав свій перебіг 01.07.2021 і закінчився 30.07.2021.

Як також вбачається з матеріалів справи, 29.07.2021 до Господарського суду Київської області були подані заяви з грошовими вимогами до боржника: ОСОБА_1 - вимоги обґрунтовані наданням боржнику у позику грошових коштів у розмірі 400 000, 00 дол. США згідно розписки від 03.08.2009 р. Також зазначено, що 08.04.2021 р. між сторонами було укладено Договір позики в новій редакцій, в якому сторони підтвердили факт передачі та отримання коштів, визначили інші умови; ОСОБА_2 - вимоги обґрунтовані наданням боржнику у позику грошових коштів у розмірі 100 000, 00 дол. США згідно розписки від 14.02.2010 р.. Також зазначено, що 15.04.2021 р. між сторонами було укладено Договір позики в новій редакцій, в якому сторони підтвердили факт передачі та отримання коштів, визначили інші умови; ОСОБА_3 - вимоги обґрунтовані наданням боржнику у позику грошових коштів у розмірі 300 000, 00 дол. США згідно розписки від 07.09.2009 р.. Також зазначено, що 12.04.2021 р. між сторонами було укладено Договір позики в новій редакцій, в якому сторони підтвердили факт передачі та отримання коштів, визначили інші умови.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.01.2022 р. у справі № 911/1856/20 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_4 було: визнано грошові вимоги АТ КБ "ПриватБанк" у сумах: 4540,00 грн. - до задоволення вимог кредиторів; 85644,58 грн. - 2 черга задоволення вимог кредиторів; визнано грошові вимоги ОСОБА_1 у сумах: 4540,00 грн. - до задоволення вимог кредиторів; 10888200,00 грн. - 2 черга задоволення вимог кредиторів; визнано грошові вимоги ОСОБА_2 у сумах: 4540,00 грн. - до задоволення вимог кредиторів; 2721320,00 грн. - 2 черга задоволення вимог кредиторів; визнано грошові вимоги ОСОБА_3 у сумах: 4540,00 грн. - до задоволення вимог кредиторів; 8196030,00 грн. - 2 черга задоволення вимог кредиторів; визнано грошові вимоги ТОВ ФК "Дніпрофінансгруп" у сумах: 4540,00 грн. - до задоволення вимог кредиторів; 29243785,98 грн. - позачергово, як забезпечені заставою майна боржника та підлягають задоволенню за рахунок такого майна.

АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до Північного апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Київської області від 25.01.2022 в частині визнаних грошових вимог кредиторів фізичних осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , посилаючись на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, прийнятою без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги з огляду на таке.

Залежно від моменту виникнення прав і обов`язків у сторін договору розрізняють договори консенсуальні і реальні.

Консенсуальні договори - це договори, які вважаються укладеними з моменту досягнення угоди зі всіх істотних умов у формі, необхідній за законом. До них, зокрема, належать: купівля-продаж, найом, доручення, комісія, спільна діяльність та ін.

Реальними називаються договори, в яких для виникнення прав і обов`язків недостатньо угоди, а необхідна ще й передача речі (речей). Наприклад, договір позики вважається укладеним не з моменту, коли сторони домовилися про те, що гроші будуть передані в борг, а з моменту передачі їх позичальнику.

Практичне значення такого поділу полягає в тому, що в консенсуальних договорах спір про виконання обов`язків і відповідальність за їх невиконання може вирішуватися судовими органами вже після досягнення сторонами угоди, навіть якщо передання майна ще не відбулося. Наприклад, можлива вимога про передачу купленої речі, про відповідальність за невиконання такого обов`язку тощо.

Однак, як зазначалося вище, для деяких договорів потрібно не тільки досягнення угоди, а ще й оформлення належним чином, без чого договір не вважається укладеним. Наприклад, відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно з нормами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора (частина четверта статті 545 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2013 року у справі № 6-63цс13.

Не встановивши справжню правову природу укладеного договору, не надавши належної оцінки копіям розписок написаних власноруч ОСОБА_4 , суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність кредиторами факту передання боржнику коштів.

Так, свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що 14.02.2010 р. він позичив ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 100 000,00 доларів США, які останній не повернув. На підтвердження надає копію розписку написану власноруч ОСОБА_4 , в той же час, в додаткових поясненнях повідомляє суд, що оригінал розписки було знищено при укладенні Договору позики в редакції від 15.04.2021 р. Слід зазначити, що відповідно до розписки від 14.02.2010 р. виданою ОСОБА_2 , строк повернення грошових коштів вказано 09.02.2020 р.

Однак, ОСОБА_2 ніяких дій по поверненню вказаних грошових коштів не проводив, не направляв претензій про повернення грошових коштів та не звертався до суду, що також є підставою поставити під сумнів реальність зазначеного правочину.

Крім того, окрім ОСОБА_2 з кредиторськими вимогами до ОСОБА_4 з аналогічними розписками звернулись ще ОСОБА_3 на суму 300 000,00 доларів США та ОСОБА_1 на суму 400 000,00 доларів США.

Так, при заявлені кредиторських вимог ОСОБА_3 обґрунтовує свої вимоги тим, що 07.09.2009 р. він позичив ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 300 000,00 доларів США, які останній не повернув. На підтвердження надав суду копію розписки написаної власноруч ОСОБА_4 , однак згідно наданих ним пояснень, оригінал вказаної розписки було знищено, та надав копію Договору позики в редакції від 12.04.2021 р.

В той же час, ОСОБА_3 як суб`єкт, на який поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в силу вимог зазначеного Закону зобов`язаний щорічно подавати Декларацію, яка розміщена в загальному доступі на сайті Єдиного державного реєстру декларацій: https://public.nazk,gov.uа. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції» у декларації зазначаються відомості про наявні у суб`єкта декларування або членів його сім`ї грошові активи, у тому числі готівкові кошти, кошти, розміщені на банківських рахунках або які зберігаються у банку, внески до кредитних спілок та інших небанківських фінансових установ, кошти, позичені третім особам, а також активи у дорогоцінних (банківських) металах. Відомості щодо грошових активів включають дані про вид, розмір та валюту активу, а також найменування та код Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України установи, в якій відкриті відповідні рахунки або до якої зроблені відповідні внески. Не підлягають декларуванню наявні грошові активи (у тому числі готівкові кошти, кошти, розміщені на банківських рахунках, внески до кредитних спілок та інших небанківських фінансових установ, кошти, позичені третім особам) та активи у дорогоцінних (банківських) металах, сукупна вартість яких не перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року.

Однак в поданих Деклараціях ОСОБА_3 жодного разу не зазначив інформацію, що ними було позичено грошові кошти в розмірі який перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року, що є підставою поставити під сумнів реальність розписки виданої ОСОБА_5 ОСОБА_3 на суму 300 000,00 доларів США та факту передання грошових коштів ОСОБА_4 .

Необхідно зазначити, що відповідно до розписки від 07.09.2009 р. виданою ОСОБА_3 , строк повернення грошових коштів вказано 07.09.2019 р. Однак, ОСОБА_3 ніяких дій по поверненню вказаних грошових коштів не проводив, не направляв претензій про повернення грошових коштів та не звертався до суду, що також є підставою поставити під сумнів реальність зазначеного правочину.

Щодо вимог заявлених ОСОБА_1 , які заявник обґрунтовує тим, що 03.08.2009 р. він позичив ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 400 000,00 доларів США, які останній не повернув. На підтвердження чого надав копію розписки написану власноруч ОСОБА_4 та Договір позики в редакції від 08.04.2021 р.

Однією з обставин, які свідчать про відсутність доказів щодо надання ОСОБА_1 коштів ОСОБА_4 є те, що ОСОБА_1 , як суб`єкт, на який поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в силу вимог зазначеного Закону зобов`язаний щорічно подавати Декларацію, яка розміщена в загальному доступі на сайті Єдиного державного реєстру декларацій: https://рпЬ1 іс.nazk.gov.ua, однак в поданих Деклараціях ОСОБА_1 жодного разу не зазначив інформацію, що ними було позичено грошові кошти в розмірі який перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року, що є підставою поставити під сумнів реальність розписки виданої ОСОБА_5 ОСОБА_1 на суму 400 000,00 доларів США.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції» у декларації зазначаються відомості про наявні у суб`єкта декларування або членів його сім`ї грошові активи, у тому числі готівкові кошти, кошти, розміщені на банківських рахунках або які зберігаються у банку, внески до кредитних спілок та інших небанківських фінансових установ, кошти, позичені третім особам, а також активи у дорогоцінних (банківських) металах. Відомості щодо грошових активів включають дані про вид, розмір та валюту активу, а також найменування та код Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України установи, в якій відкриті відповідні рахунки або до якої зроблені відповідні внески. Не підлягають декларуванню наявні грошові активи (у тому числі готівкові кошти, кошти, розміщені на банківських рахунках, внески до кредитних спілок та інших небанківських фінансових установ, кошти, позичені третім особам) та активи у дорогоцінних (банківських) металах, сукупна вартість яких не перевищує 50 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Слід також відзначити, що умовами Кредитних договорів, що укладені між ОСОБА_4 та «ПАТ «КБ «Надра» зокрема п. 4.3.12 передбачено, що Позичальник зобов`язаний протягом 2 робочих днів повідомляти Банк про зміну адреси, місця роботи, номерів телефонів, прізвища, та імені, а також про факти розлучення, одруження, народження дітей та інших обставин, що можуть вплинути на виконання зобов`язань за цим Договором з надання відповідних документів, що їх підтверджують.

Укладання Договорів позики на загальну суму 800 000,00 доларів США є обставиною, яка може значно ускладнити виконання зобов`язань за Кредитними договорами, однак ОСОБА_4 не повідомляв ПАТ «КБ «Надра» про укладання зазначених правочинів, що може підтверджувати той факт, що Договір позики не укладався.

Враховуючи наведене вище, у колегії суддів виникли сумніви в реальності виконання кредиторами своїх зобов`язань, у зв`язку з чим апеляційний суд зобов`язав кредиторів ухвалами від 16.08.2022, 06.09.2022 надати суду документи, які доводять наявність у них в праві власності коштів на загальну суму 800 000,00 доларів США, які вони могли передати боржнику за договорами позики. Також колегія визнала явку таких кредиторів обов`язковою.

В судовому засіданні 04.10.2022 на питання суду, чи можуть кредитори надати докази наявності у них у власності в 2009-2010 зазначених вище сум, які вони передали боржнику, жодним з кредиторів чи їх представником не було наведено жодного нового факту чи надано новий доказ.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно приписів ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК).

Враховуючи наведене вище, а саме: не надання кредиторами на вимогу колегії суддів доказів наявності в них коштів на загальну суму 800 000,00 доларів США, які вони могли б передати боржнику та оскільки розписки, за якими начебто передавали ці кошти, були знищені, колегія суддів прийшла до висновку, що кредиторські вимоги не підтверджені достовірними доказами, як того вимагає ст. ст. 74, 76 ГПК України, а отже не підлягають задоволенню.

Посилання боржника та кредиторів, що оригінали відповідних розписок (всіх трьох) були знищені у зв`язку з новацією зобов`язань Боржника перед даними кредиторами шляхом укладення договорів позики у нових редакціях є також дуже сумнівними, оскільки як наведено вище факту передачі коштів судом встановлено не було, при цьому колегія ще раз звертає увагу, що договір позики є реальним, тобто вступає в силу лише в разі передання коштів боржнику.

При цьому, колегія зауважує, що обопільне визнання кредитором і боржником факту заборгованості не є абсолютним доказом дійсності такого правочину, оскільки на даний момент боржник у справі про неплатоспроможність перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин щодо нього.

З огляду на зазначене, колегія суддів прийшла до висновку, що вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки не підтвердженні належними доказами, а ухвала Господарського суду Київської області від 25.01.2022 у справі №911/1856/21, в частині визнання кредиторських вимог вказаних кредиторів, є незаконною та необґрунтованою.

Щодо клопотання ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про закриття провадження у справі № 911/1856/21 про неплатоспроможність ОСОБА_4 колегія суддів зазначає таке.

Згідно ч. 7 ст. 123 КзПБ, суд приймає рішення про закриття провадження у справі за клопотанням зборів кредиторів, сторони у справі або з власної ініціативи, якщо: 1) боржником у декларації про майновий стан зазначена неповна та/або недостовірна інформація про майно, доходи та витрати боржника та членів його сім`ї, якщо боржник упродовж семи днів після отримання звіту керуючого реструктуризацією про результати перевірки такої декларації не надав суду виправлену декларацію про майновий стан з повною та достовірною інформацією щодо майна, доходів та витрат боржника та членів його сім`ї; 2) майно членів сім`ї боржника було придбано за кошти боржника та/або зареєстровано на іншого члена сім`ї з метою ухилення боржника від погашення боргу перед кредиторами; 3) судовим рішенням, що набрало законної сили та не було скасоване, боржник був притягнутий до адміністративної або кримінальної відповідальності за неправомірні дії, пов`язані з неплатоспроможністю.

Правовий аналіз норми п. 2 ч. 7 ст. 123 КзПБ свідчить про те, що її застосування можливе у разі доведення наявності наступних ситуацій: якщо 1) майно члена сім`ї боржника, яке зареєстроване за таким членом сім`ї, придбане членом сім`ї за кошти, надані боржником, та/або 2) майно, яке набувається боржником та яке мало б бути зареєстроване за боржником, було замість цього зареєстроване на іншого члена сім`ї, задля ухилення боржника від погашення боргу перед кредиторами.

Так, в обґрунтування клопотання заявник посилався на положення п. 2 ч. 7 ст. 123 КзПБ і зазначає, що за наслідком проведеного аналізу інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Заявником було з`ясовано, що в 2017 році Боржником було відчужено значну кількість майнових активів, шляхом укладення договорів дарування на користь свого сина - ОСОБА_6 , а саме: договору дарування нежитлового приміщення № 2598 від 15.12.2017, договору дарування нежитлового приміщення № 2245 від 02.11.2017, договору дарування нежитлової будівлі № 2220 від 01.11.2017, договору дарування комплексу № 2222 від 01.11.2017, договору дарування нежитлової будівлі № 2243 від 02.11.2017, договору дарування нежитлового приміщення № 2241 від 02.11.2017, договору дарування нежитлового приміщення № 2218 від 01.11.2017.

Об`єктами нерухомості, які були відчужені Боржником за вказаними договорами дарування, є: нежитлове приміщення - трансформаторна будка (РНОНМ 37); нежитлове приміщення 1988 року побудови, заг. пл. 64,4 кв.м. (РНОНМ 37); нежитлова будівля (бетонозмішувальний вузол) заг. пл. 166,6 кв.м. (РНОНМ 37); комплекс (нежитлові будівлі) позначені на плані літерою «А» - 96,6 кв.м., «Б» - 555,5 кв.м. (РНОНМ 37); нежитлова будівля, позначена на плані літерою «А» заг. пл. 381,6 кв.м. (РНОНМ 37); нежитлове приміщення - майстерня (цегляна), позначена на плані літерою «Б» - 198,2 кв.м. (РНОНМ 37); земельна ділянка площею 1,4901 га, кадастровий номер :07:002:0019 (РНОНМ 37).

Укладення Боржником у листопаді-грудні 2017 року відповідних договорів дарування на користь сина Заявник пов`язує з наміром Боржника ухилення від виконання своїх зобов`язань перед кредиторами.

Крім цього, іншою підставою для закриття провадження у справі про неплатоспроможність Боржника Заявник визначає відображення Боржником в декларації неповної та/або недостовірної інформації про майно, доходи та витрати Боржника і членів його сім`ї (п. 1 ч. 7 ст. 123 КзПБ).

Зокрема, в розділі ІІІ ч. Б декларації в графі «інше нерухоме майно» членів сім`ї зазначено лише 2 об`єкти, хоча за сином Боржника ОСОБА_6 зареєстровано 6 об`єктів нерухомого майна, яке мало б бути відображене в декларації.

При цьому ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» послався на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц, згідного якого використання особою належного їй суб`єктивного права не на задоволення легітимних інтересів, а з метою заподіяння шкоди кредиторам, ухилення від виконання зобов`язань перед кредиторами, є очевидним використанням приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню («вживанням права на зло»).

Факт укладення договорів дарування між Боржником та його сином не підпадає під ознаки діяння, вказаного в п. 2. ч. 7 ст. 123 КзПБ, оскільки буквальне тлумачення вказаної норми дає підстави розуміти цю норму таким чином, що саме майно, яке набувається боржником та яке мало б бути зареєстроване на боржника, було замість цього зареєстроване на іншого члена сім`ї за для ухилення боржника від погашення боргу.

Докази того, що майно, яке на даний час належить членам сім`ї ОСОБА_4 , було придбано за його кошти, але зареєстровано не на нього, а на члена сім`ї, відсутні, що свідчить про відсутність підстав для закриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_4 .

Щодо судової практики, зазначеної ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» («вживання права на зло») колегія зауважує, що у вказаній справі мова йде про те, що правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язань з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок вчинення якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитись під сумнів.

Проте вказані обставини не є підставою для закриття провадження у справі про неплатоспроможність в розумінні п. 2. ч. 7 ст. 123 КзПБ.

Заслухавши доводи представників Заявників та Боржника, а також проаналізувавши положення ст. 123 КзПБ та вказані вище обставини в сукупності, колегія суддів зазначає наступне.

Обставини щодо укладення боржником правочину (в даному випадку укладення договору дарування майна на користь члена сім`ї) не можуть бути ототожнені з наведеними вище категоріями правовідносин, які вказані в диспозиції п. 2 ч. 7 ст. 123 КзПБ.

Зокрема, укладення боржником договору дарування майна на користь члена сім`ї за своєю правовою природою не відноситься до описаної вище ситуації, коли майно члена сім`ї боржника, яке зареєстроване за таким членом сім`ї, придбане членом сім`ї за кошти, надані боржником.

Так само, укладення боржником договору дарування майна на користь члена сім`ї не відноситься до наведеної в диспозиції п. 2 ч. 7 ст. 123 КзПБ ситуації, коли майно, яке набувається боржником та яке мало б бути зареєстроване за боржником, було замість цього зареєстроване на іншого члена сім`ї.

При цьому колегія суддів зазначає, що оцінка правочинів, вчинених боржником, на предмет наявності ознак фраудаторності, може здійснюватись у встановленому ст. 7, 42 КзПБ порядку, а не під час проведення попереднього засідання та розгляду клопотання про закриття провадження у справі зі спеціальних підстав, визначених п. 2 ч. 7 ст. 123 КУзПБ.

Враховуючи викладене вище, за наслідком дослідження матеріалів справи колегією суддів не встановлено наявності підстав для закриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_4 , передбачених п. 2 ч. 7 ст. 123 КзПБ.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» на ухвалу Господарського суду Київської області від 25.01.2022 в частині визнання грошових вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у справі № 911/1856/21 підлягає задоволенню частково, а ухвала Господарського суду Київської області від 25.01.2022 в частині визнання грошових вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у справі № 911/1856/21 - скасуванню, з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову у визнанні грошових вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

У зв`язку з введенням указами Президента України воєнного стану на всій території України; можливістю незнаходження осіб за вказаними в апеляційних скаргах адресами, зокрема, у зв`язку з евакуацією; тимчасовою нероботою АТ "Укрпошта", зокрема, на тимчасово окупованих та звільнених від агресора територіях; та інше, з метою належного повідомлення сторін в цій особливій для країни ситуації, відповідно до приписів п.п. 6, 7 ст. 6 та ст. 169 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе повідомляти осіб про розгляд справи не через АТ "Укрпошта", а іншими засобами, які доступні в період воєнного стану (надсилання повідомлення на електрону пошту сторін, електронний кабінет, повідомлення на офіційному сайті ПАГС); докази повідомлення долучати до матеріалів справи.

Керуючись ст.ст. 2, 9 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 253-255, 269, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» на ухвалу Господарського суду Київської області від 25.01.2022 в частині визнання грошових вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у справі № 911/1856/21 задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 25.01.2022 в частині визнання грошових вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у справі № 911/1856/21 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

3. У визнанні грошових вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовити.

4. Справу №911/1856/21 повернути до Господарського суду Київської області.

5. Дану постанову направити на відомі суду електронні адреси сторін, що наявні в матеріалах справи.

Відповідно до частин 6 та 7 статті 6 ГПК України:

"Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки та особи, які провадять клірингову діяльність у значенні, наведеному в Законі України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в добровільному порядку.

Особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою."

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок касаційного оскарження передбачено ст. 287 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст складено 09.11.2022.

Головуючий суддя Б.М. Поляков

Судді Б.В. Отрюх

Л.Л. Гарник