ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2022 р. м. Рівне Справа № 918/733/22

Господарський суд Рівненської області у складі судді А.Качура,

розглянув матеріали справи

за позовом: Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк "Львів"

до відповідача: фізичної особи - підприємця Пилипчук Ріти Валеріївни

про: стягнення 146 830,11 грн.

секретар судового засідання: С.Коваль;

представники:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

ОПИС СПОРУ

Акціонерне товариство Акціонерно-комерційний банк "Львів" звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до фізичної особи - підприємця Пилипчук Ріти Валеріївни про стягнення 146 830,11 грн, з яких: 134 772,70 грн заборгованість за кредитом, 12 057,41 грн заборгованість по відсоткам.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24 грудня 2020 року між АТ АКБ "Львів" та фізичною особою - підприємцем Пилипчук Рітою Валеріївною було укладено кредитний договір №571/В/2020, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит в розмірі 250 000,00 гривень, із процентною ставкою 23,88% річних, з кінцевою датою повернення 23 червня 2023 року.

Позивач стверджує, що відповідач допустив несвоєчасну сплату передбачених кредитним договором платежів, чим порушив взяті на себе договірні зобов`язання.

У зв`язку з викладеним, на переконання позивача, в нього виникло право на дострокове погашення заборгованості.

Зважаючи на те, що по даному кредитному зобов`язанню наявна заборгованість, банком було надіслано позичальнику лист-вимогу від 17 серпня 2022 року про оплату простроченої заборгованості, однак вона залишена без задоволення.

Відзиву на позовну заяву з відображенням своєї правової позиції відповідач суду не надав.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 20 вересня 2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено на 18 жовтня 2022 року.

Ухвалою суду від 18 жовтня 2022 року відкладено розгляд справи на 15 листопада 2022 року.

В судове засідання представники сторін не з`явились.

15 листопада 2022 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Клопотання від імені відповідача підписано представником та мотивоване тим, що договір про надання правової допомоги між відповідачем та адвокатом щодо представництва інтересів відповідача укладено лише 14 листопада 2022 року, а тому у представника не було достатнього часу для підготовки до представництва, а його участь у засіданні 15 листопада 2022 року неможлива через участь у іншому провадженні.

Щодо вказаного клопотання суд відзначає, що згідно з положеннями статті 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з правилами статті 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Провадження у справі відкрито 20 вересня 2022 року, тому з огляду на сплив строків розгляду спору, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Суд зауважує, що сторони, зокрема відповідач, мали достатньо часу для реалізації своїх прав, передбачених процесуальним законом. Так, відповідач не був обмежений у своєму праві подати суду відзив на позов, однак своїми процесуальними правами не скористався. Також суд зауважує, що відповідач був особисто присутній в судовому засіданні 18 жовтня 2022 року, у якому висловлював усне клопотання про необхідність відкладення розгляду справи. Ухвалою суду від 18 жовтня 2022 року розгляд справи було відкладено, а також продовжено відповідачу строк для подання відзиву до 10 листопада 2022 року.

МОТИВИ СУДУ ПРИ ПРИЙНЯТТІ РІШЕННЯ

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

24 грудня 2020 року між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк "Львів" (позивач/банк) та фізичною особою - підприємцем Пилипчук Рітою Валеріївною (відповідач/позичальник) було укладено кредитний договір №571/В/2020, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит в розмірі 250 000,00 гривень, із процентною ставкою 23,88% річних, з кінцевою датою повернення 23 червня 2023 року, для поповнення обігових коштів (надалі договір).

Згідно з умовами пунктів 2.3. - 2.5. кредитного договору підставою здійснення банком переказу кредитних коштів з позичкового рахунку є заявка на видачу кредиту, платіжне доручення або будь-який інший адресований банку документ позичальника, який містить усі необхідні для здійснення переказу реквізити, підписаний уповноваженими особами. Сторони домовились, що підписання позичальником цього договору є одночасно ініціативою позичальника на отримання кредиту, а тому видача кредитних коштів банком може відбуватися без додаткових заяв, доручень чи інших документів,

Кредит видається на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання.

Датою видачі кредиту вважається день списання коштів з позичкового рахунку (утворення строкової заборгованості по позичковому рахунку).

Згідно з меморіальним ордером №707808 від 24 грудня 2020 року банк надав відповідачу кредитні кошти в сумі 250 000,00 грн.

Відповідно до пункту 2.1.6. кредитного договору графік погашення кредиту оформленого додатком №1 до цього договору що є його невід`ємною частиною.

Згідно з умовами пунктів 4.1.-.4.2. договору, позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим договором та/або додатками до нього.

Повернення кредиту може здійснюватися шляхом безготівкових перерахунків або внесенням готівки в касу банку.

Пунктом 3.2. договору встановлено, що проценти за користування кредитом нараховуються банком щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом "факт/360" (фактична кількість днів у місяці, але умовно 360 днів у році), за ставкою, визначеною у п.2.1.3, цього договору з моменту видачі кредиту до терміну, вказаному в п.2.1.4. цього договору.

Згідно з положеннями пункту 2.7. договору банк має право відмовити у виплаті позичальнику кредиту або його частини та/або вимагати дострокового повернення кредиту у випадках невиконання/неналежного виконання позичальником зобов`язань, передбачених цим договором та/або договорами, якими забезпечується виконання зобов`язань за цим договором.

Позивач вказує, що зважаючи на те, що по даному кредитному зобов`язанню була наявна заборгованість і з метою вирішення даного спору у позасудовому порядку, банком було надіслано позичальнику лист-вимогу від 17 серпня 2022 року за вих.№666/0-05, однак вона залишилась без відповідного реагування зі сторони позичальника.

Вказане повідомлення надіслане позивачем 25 серпня 2022 року, а отримано відповідачем 27 серпня 2022 року.

Суд зауважує, що у вказаній вимозі банк посилаючись зокрема на положення пунктів 2.7., 2.1.6., 4.1., 4.8., 4.9. договору просив позичальника погасити протягом 10 днів з моменту отримання вимоги наявну строкову заборгованість, прострочену заборгованість та прострочені відсотки, тобто банк скористався правом на дострокове повернення кредиту.

Пунктами 4.1., 4.8., 4.9. договору передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим договором та/або додатками до нього. Банк у випадках, передбачених п. 2.7. цього договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим договором, про що письмово повідомляє позичальника. Позичальник зобов`язаний протягом 10-ти робочих днів з моменту отримання письмової вимоги банку (п.4.8.) достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за цим договором.

Пунктом 8.2.7. договору також передбачено право банку вимагати дострокового погашення позичальником кредиту у випадку невиконання/неналежного виконання будь-яких умов цього договору.

Доказів виконання надісланої банком позичальнику вимоги матеріали справи не містять.

Позивач вказує, що станом на 15 вересня 2022 року заборгованість позичальника перед АТ АКБ "Львів" по основному боргу, відсотках згідно з кредитним договором №571/В/2020 від 24 грудня 2020 року становить 146 830,11 грн., з яких: заборгованість по основному боргу - 134 772,70 грн.; заборгованість по процентах - 12 057,41 грн.

Також суд встановив, що умови пункту 6.4. договору передбачають, у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання, в тому числі після надіслання (вручення) позичальнику вимоги про дострокове повернення кредиту, позичальник відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України сплачує проценти у розмірі, що дорівнює визначеним відповідними кредитними договорами процентам за користування даним кредитом за кожен календарний день прострочення, які обчислюються за методом "факт/360" від простроченої суми, дати виникнення заборгованості до дати повного її погашення.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін

З наведених обставин видно, що спірні правовідносини є за своїм змістом майновими, договірними та стосуються договірних правовідносин пов`язаних з наданням кредитних коштів. Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає свої права в частині своєчасної повернення отриманих кредитних коштів порушеними.

Як унормовано положеннями статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та статті 174 Господарського кодексу України (далі ГК України) договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 175 ГК України майново - господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з нормами частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Разом з тим відповідно до частини 1 статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Укладений між банком та відповідачем договір, який за своєю суттю відноситься до кредитного договору, є підставою для виникнення у сторін за цим договором кредитних правовідносин відповідно до статей 173, 174 ГК України, статей 11, 202, 509 ЦК України, і згідно з правилами статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання його сторонами.

В силу вимог частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Суд зазначає, що згідно з положеннями статті 204 ЦК України укладений сторонами кредитний договір як правочин є правомірним на час розгляду справи, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом, і його недійсність не була визнана судом, а тому зазначений договір в силу вимог статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, і зобов`язання за ним мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ("Позика"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Нормами частини 1 статті 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.

Водночас нормами частини 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Розглянувши дану справу суд установив, що на виконання умов укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору банк надав позичальнику кредит в розмірі 250 000,00 грн. за процентною ставкою 23,88 % річних з графіком погашення який визначений додатком №1 до договору.

Водночас у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору (прострочення платежів з повернення кредитних коштів та відсотків) банк пред`явив вимогу про дострокове повернення кредиту та прострочених відсотків. Така вимога датована 17 серпня 2022 року, що підтверджується копією листа-вимоги від 17 серпня 2022 № 666/0-05, була направлена відповідачу 25 серпня 2022 року. У листі-вимозі зазначено, що станом на 17 серпня 2022 року заборгованість за кредитним договором становить строкова заборгованість за кредитом. Вказаний лист - вимогу позичальник отримав 27 вересня 2022 року.

Докази виконання вимоги банку матеріали справи не містять.

Пунктами 4.1., 4.8., 4.9. договору передбачений обов`язок позичальника достроково повернути кредит у повному обсязі, а також проценти, комісії та інші належні до сплати платежів за цим договором на вимогу банку. Банк скориставшись своїм правом на достроково вимагати повернення кредиту пред`явив позичальнику відповідну вимогу.

Разом з тим, на підставі пункту 6.4. договору, позивач, після направлення відповідачу вимоги про дострокове повернення кредиту (25.08.2022), продовжив нараховувати проценти відповідно до норм статті 625 ЦК України, однак у розмірі визначеному кредитним договором (23,88%).

З огляду на встановлені судом обставини, суд робить висновок, що заявивши вимогу про дострокове повернення кредиту та заборгованості по відсотках банк реалізував своє право вимагати у позичальника дострокового повернення кредиту починаючи з 25 серпня 2022 року (з моменту пред`явлення вимоги). Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача кредитних коштів по основному зобов`язання в розмірі 134 772,70 грн. є законними та обґрунтованими, а тому такими, що мають бути задоволені.

Умовами кредитного договору встановлено, що кредитні кошти надаються із процентною ставкою 23,88% річних, а пунктом 3.2. договору встановлено, що проценти за користування кредитом нараховуються банком щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом "факт/360" (фактична кількість днів у місяці, але умовно 360 днів у році), за ставкою, визначеною у п.2.1.3, цього договору з моменту видачі кредиту до терміну, вказаному в п.2.1.4. цього договору.

Водночас застосування абзацу 2 частини 1 статі 1048 ЦК України щодо щомісячної виплати процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути можливе лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Однак, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з правилами частини 2 статті 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача в охоронних правовідносинах забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 04.07.2018 у справі №910/11534/13-ц, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.12.2018 у справі №903/914/17, від 05.03.2019 у справі №910/3353/19.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц дійшла висновків про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зазначено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, і права та інтереси позивача в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Тобто у постановах Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами (наприклад у межах строку користування кредитом) та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягають положення статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, суд робить висновок, що після спливу строку кредитування у зв`язку з вимогою позивача (25 серпня 2022 року), у позивача були наявні правові підстави для нарахування саме процентів за прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання із застосуванням положень статті 625 ЦК України.

Водночас, за умовами пункту 6.4. договору, сторони погодили інший розмір процентів річних від простроченої суми ніж передбачено положеннями статті 625 ЦК України, а саме у розмірі, що дорівнює передбаченому договором розміру процентів за користування кредитом (23,88%).

А отже, банком нараховано відсотки за користування кредитними коштами до 25 серпня 2022 року, а з 26 серпня 2022 року (після реалізації права на дострокове повернення кредиту) відсотки нараховані в порядку статті 625 ЦК України, як проценти за прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання.

Так за розрахунком суду, розмір нарахованих відсотків за користування кредитними коштами складає 10 276,97 грн, та 1 780,44 грн відсотків нарахованих згідно з положеннями статті 625 ЦК України як проценти за прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання.

Водночас суд наголошує, що 24 лютого 2022 року Указом Президента № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан.

Відповідно до пункту 18 розділу Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

З огляду на наведене вище, суд відмовляє в частині стягнення відсотків річних, нарахованих в порядку статті 625 ЦК України в розмірі 1 780,44 грн, оскільки позичальника звільнено від обов`язку їх сплати на період дії воєнного стану.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно з вимогами статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також, згідно з нормами статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Правилами статті 13 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Висновки суду

За результатами з`ясування обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами статей 75-79, 86 ГПК України, суд робить висновок про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Зокрема суд встановив, що відповідач не виконав зобов`язання передбачені умовами кредитного договору.

Обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення з відповідача 134 772,70 грн заборгованості за кредитом та 10 276,97 грн заборгованості по відсотках.

Водночас підстави для стягнення 1 780,44 грн процентів нарахованих за прострочення грошового зобов`язання відсутні, а тому в задоволенні цієї частини вимог необхідно відмовити.

Розподіл судових витрат

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з правилами частини 9 статті 129 ГПК України, у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

А тому судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 481,00 грн. повністю покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця Пилипчук Ріти Валеріївни ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк "Львів" (79008, м. Львів, вул. Сербська 1, ) 134 772 (сто тридцять чотири тисячі сімсот сімдесят два) грн. 70 коп. заборгованості за кредитом, 10 276,97 (десять тисяч двісті сімдесят шість) грн. 97 коп. заборгованості по процентах та 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят один) грн. 00 коп. судового збору.

3. В задоволенні позовних вимог про стягнення 1 780,44 грн відсотків нарахованих за прострочення грошового зобов`язання відмовити.

Позивач (Стягувач): Акціонерне товариство Акціонерно-комерційний банк "Львів" (79008, м. Львів, вул. Сербська 1, ).

Відповідач (Боржник): фізична особа - підприємець Пилипчук Ріта Валеріївна ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/

Суддя А.Качур