УХВАЛА

м. Київ

15.11.2022Справа № 910/11775/22

Суддя Господарського суду міста Києва Літвінова М.Є., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН-ГРУП КОМПАНІ» (04074, м. Київ, вулиця Автозаводська, будинок 2, корпус 66) до ПІДПРИЄМТСВА З ІНОЗЕМНИМ ІНВЕСТИЦІЯМИ «НОВУС ПЛЮС» (04208, м. Київ, проспект Правди, будинок 47) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення суми інфляційних витрат у розмірі 20 879,87 грн та 3% річних у розмірі 2 894,05 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН-ГРУП КОМПАНІ» звернулось до Господарського суду із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ПІДПРИЄМТСВА З ІНОЗЕМНИМ ІНВЕСТИЦІЯМИ «НОВУС ПЛЮС» заборгованості у розмірі 105 383,02 грн, а саме: основна сума заборгованості в розмірі 81 609, 02 грн, сума інфляційних витрат у розмірі 20 879,87 грн, сума 3% річних у розмірі 2 894,05 грн.

15.11.2022 за вказаною заявою Господарським судом міста Києва був виданий судовий наказ за вимогою Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН-ГРУП КОМПАНІ» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ПІДПРИЄМТСВА З ІНОЗЕМНИМ ІНВЕСТИЦІЯМИ «НОВУС ПЛЮС» суми основного боргу в розмірі 81 609,10 грн.

Дослідивши подану заяву в іншій частині - щодо вимог про стягнення з боржника інфляційних втрат та 3% річних, суд приходить до висновку, що у цій частині заява про видачу судового наказу задоволенню не підлягає.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимоги про сплату нарахувань передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України у зв`язку з порушенням грошових зобов`язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов`язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов`язань.

Відповідно до ст. 148 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Розглянувши подані заявником матеріали, суд зазначає, що в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, які за своєю правовою природою не є вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором та не підлягають розгляду в порядку наказного провадження.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу в частині вимог про стягнення суми інфляційних витрат у розмірі 20 879,87 грн та 3% річних у розмірі 2 894,05 грн.

Керуючись ст. 148, 152, 153, 154 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «ВІН-ГРУП КОМПАНІ» у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з ПІДПРИЄМТСВА З ІНОЗЕМНИМ ІНВЕСТИЦІЯМИ «НОВУС ПЛЮС» суми інфляційних витрат у розмірі 20 879,87 грн та 3% річних у розмірі 2 894,05 грн.

2. Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена у строки, встановлені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя М.Є. Літвінова