ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2022 р. м. Київ Справа № 911/695/22

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Лашкул Людмили Петрівни ( АДРЕСА_1 )

до Фізичної особи-підприємця Мордань Тетяни Миколаївни ( АДРЕСА_2 )

про стягнення 126125,32 грн., у тому числі 125046,00 грн. безпідставно набутих коштів та 1079,32 грн. 3% річних,

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Лашкул Людмила Петрівна (далі ФОП Лашкул Л.П., позивач) звернулась до Господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Мордань Тетяни Миколаївни (далі ФОП Мордань Т.М., відповідач) про стягнення 126125,32 грн., у тому числі 125046,00 грн. безпідставно набутих коштів та 1079,32 грн. 3% річних.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на непоставлення відповідачем оплаченого позивачем товару на суму 125064,00 грн., у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 125046,00 грн. безпідставно набутих коштів та 1079,32 грн. 3% річних, а також витрати зі сплати судового збору та витрати на послуги адвоката.

Беручи до уваги характер спірних правовідносин, предмет, підстави позову і обраний позивачем спосіб захисту, а також категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, зважаючи на заявлену у даному спорі ціну позову, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку, що справа за поданою Фізичною особою-підприємцем Лашкул Людмилою Петрівною позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Мордань Тетяни Миколаївни про стягнення 126125,32 грн., підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.05.2022 р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), ухвалу постановлено направити сторонам.

Слід зазначити, що вказану ухвалу у встановлений процесуальним законодавством строк не було направлено учасникам процесу, з огляду на відсутність фінансування для здійснення судом поштових відправлень.

У подальшому, ухвалу суду про відкриття провадження у даній справі було направлено на адресу відповідача 01.09.2022 р., проте, за даними трекінгу Укрпошти вручення поштового відправлення 990 не відбулося у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Поряд з цим, за приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Крім того, частиною 7 статті 120 ГПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Суд також зазначає, що Державна судова адміністрація України з 20.06.2022 р. відновила загальний доступ до Єдиного державного реєстру судових рішень та роботу сервісу "Стан розгляду справ".

У відповідності до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

З урахуванням наведеного, сторони не були позбавлені права та можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду Київської області від 23.05.2022 р. у справі № 911/695/22 у Єдиному державному реєстрі судових рішень, яка опублікована та доступна до вільного перегляду з 24.05.2022 р.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 161 ГПК України до заяв по суті справи належать відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

З огляду на зазначене, у відповідності з приписами ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає дану справу за наявними в ній на час ухвалення рішення матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Як слідує з позову, Фізичною особою-підприємцем Лашкул Людмилою Петрівною було здійснено перерахування грошових коштів в якості передоплати за товар у сумі 125064,00 грн. на рахунок Фізичної особи-підприємця Мордань Тетяни Миколаївни, а саме: 05.07.2019 р. - 31266,00 грн., 05.08.2019 р.- 31266,00 грн., 05.09.2019 р. - 31266,00 грн., 02.10.2019 р. - 31266,00 грн., що вбачається із заключних виписок з рахунку ФОП Лашкул Л.П.

Однак, відповідачем не було здійснено поставку товару, за який позивачем було здійснено передплату.

ФОП Лашкул Л.П. було направлено на адресу ФОП Мордань Т.М. претензію б/н від 20.12.2021 р., у відповідності до якої позивач вимагала негайно повернути сплачені кошти за непоставлений товар у сумі 125064,00 грн.

Відповідь на претензію отримано не було, товар на суму 125064,00 грн. відповідач позивачу не поставила та суму попередньої оплати не повернула.

Водночас, позивач наголошує на тому, що між позивачем та відповідачем існували формальні домовленості щодо постачання товару, що слідує з переказу коштів на розрахунковий рахунок відповідача. Однак, сторонами не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, зокрема, щодо строків поставки, кількості та якості товару, а тому такий переказ коштів не може свідчити про укладення між сторонами договору.

Отже, спір у справі виник внаслідок того, що відповідач не повернула перераховані на її рахунок позивачем грошові кошти, у зв`язку з чим остання просить стягнути з ФОП Мордань Т.М. безпідставно набуті кошти у розмірі 125064,00 грн. та 1079,32 грн. 3% річних.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені у даній справі позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

В якості правових підстав позову позивач посилається на приписи статті 1212 Цивільного кодексу України, за якою особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

За змістом частини 1 статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною 2 статті 11 ЦК України. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

До подій, за результатами яких можуть виникнути зобов`язання передбачені статтею 1212 ЦК України, відноситься, зокрема, перерахування грошових коштів іншій особі, з якою платник не знаходиться в договірних зобов`язаннях.

Наведена правова позиція узгоджується з позицією, викладеною у постанові Касаційного господарського Суду у складі Верховного Суду від 26.01.2022 р. у справі № 924/1338/19.

З аналізу статті 1212 ЦК України вбачається, що цей вид позадоговірних зобов`язань виникає за умови одночасної наявності у відносинах сторін трьох елементів: набуття особою майна або його збереження; здійснення цього за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав.

Матеріалами справи підтверджується наявність у спірних правовідносинах усіх трьох необхідних елементів виникнення кондикційних правовідносин - факт набуття відповідачем майна (грошових коштів в розмірі 125064,00 грн.), факт набуття відповідачем цього майна саме за рахунок позивача (в результаті переказу з рахунку позивача на рахунок відповідача) та факт відсутності письмових доказів, які б свідчили про наявність договірних зобов`язань між сторонами.

При цьому, суд відзначає, що відповідачем обставина відсутності договірних зобов`язань, за якими б перераховувалися спірні кошти, не заперечена та не спростована.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність між сторонами господарських зобов`язань з поставки товару, а отже і про відсутність правових підстав для набуття відповідачем за рахунок позивача 125064,00 грн.

Слід зазначити, що згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Відповідач, всупереч вимогам статей 13, 74 ГПК України, доводів позивача не спростувала, належними та допустимими доказами не довела факту здійснення поставки позивачеві товару або факту повернення спірної суми коштів.

Як зазначалося вище, правові наслідки набуття, збереження майна без достатньої правової підстави визначені в т.ч. частиною першою статті 1212 ЦК України. Згідно з нею особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

З огляду на викладене, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 125064,00 грн. є доведеною та обґрунтованою, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 1079,32 грн. 3% річних, нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 5 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач звернувся до відповідача з претензією б/н від 20.12.2021 р., яку було направлено 21.12.2021 р., що підтверджується фіскальним чеком № 482 від 21.12.2021 р. та описом вкладення в цінний лист від 21.12.2021 р.

Доказів повернення грошових коштів у сумі 125064,00 грн. станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано.

Згідно із частиною 2 статті 1214 Цивільного кодексу України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Термін "користування чужими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Поряд з цим, наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, урегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 р. у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 Цивільного кодексу України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 р. у справі № 910/10156/17 погодилась з вказаним вище висновком.

Отже, нарахування 3% річних за користування грошовими коштами без достатньої правової підстави є правомірним.

Суд, перевіривши правильність здійснених позивачем нарахувань, дійшов висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 1079,32 грн. 3% річних, нарахованих за період з 28.01.2022 р. до 12.05.2022 р. на суму 125046,00 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця Лашкул Людмили Петрівни у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат у даній справі слід зазначити наступне.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (стаття 123 Господарського процесуального кодексу України).

Позивачем у позовній заяві зазначено, що судові витрати складаються з судового збору в розмірі 2481,00 грн. та витрат на правничу допомогу в сумі 10500,00 грн.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У підтвердження сплати судового збору позивачем до позовної заяви додано платіжне доручення № 814 від 06.05.2022 р. на суму 2481,00 грн.

Отже, витрати зі сплати судового збору відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України покладаються судом на відповідача.

Водночас, станом на час прийняття рішення позивачем, у підтвердження понесення решти заявлених судових витрат (витрат на правову допомогу), жодних доказів не подано, у зв`язку з чим у суду на час вирішення спору відсутні підстави для розгляду та вирішення питання щодо покладення на відповідача витрат позивача на послуги адвоката.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Мордань Тетяни Миколаївни ( АДРЕСА_2 , ідент. номер НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Лашкул Людмили Петрівни ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_2 ) 125046 (сто двадцять п`ять тисяч сорок шість) грн. 00 коп. безпідставно набутих коштів, 1079 (одну тисячу сімдесят дев`ять) грн. 32 коп. 3% річних, 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 16.11.2022 р.

Суддя В.М. Бабкіна