ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року м. ОдесаСправа № 910/3079/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, АДРЕСА_1

на рішення Господарського суду Одеської області від 08.09.2022 року, м. Одеса, суддя Шаратов Ю.А., повний текст рішення складено та підписано 09.09.2022 року

у справі №910/3079/22

за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, АДРЕСА_1

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Сефторг, м. Одеса

про стягнення штрафу у розмірі 201 312 грн. 00 коп., -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У квітні 2022 року Військова частина НОМЕР_1 Національної Гвардії України, АДРЕСА_1 звернулася із позовною заявою до Господарського суду до Господарського суду міста Києва, у якій просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕФТОРГ», м. Одеса на свою користь штраф за порушення строків повідомлення про зміну свого місцезнаходження у розмірі 201 312 грн., а також вирішити питання щодо відшкодування позивачу за рахунок відповідача судових витрат у справі.

Зокрема, вказані позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, всупереч умовам укладеного між ним та позивачем договору про закупівлю товару від 03.08.2021 року №63/ВВЗ-2021, не повідомив останнього про зміну свого місця знаходження, з огляду на що та на вимоги пп.8.4.3. п. 8.4 вказаного договору, Військовою частиною НОМЕР_1 Національної Гвардії України, м. Київ Товариству з обмеженою відповідальністю Сефторг, м. Одеса було нараховано штраф у зазначеному вище розмірі, несплата якого стала підставою для звернення позивача до місцевого господарського суду з відповідним позовом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2022 року у справі №910/3079/22 позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, АДРЕСА_1 передано за підсудністю до Господарського суду Одеської області.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.07.2022 року у справі №910/3079/22 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження та призначено дату судового розгляду справи по суті.

Під час розгляду справи місцевим господарським судом, 03.08.2022 року від відповідача у справі до Господарського суду Одеської області надійшов відзив (вх. №15446/22 від 05.08.2022 року), у якому Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕФТОРГ», м. Одеса, посилаючись на ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України, Рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року № 7-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_1 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», висновки Верховного Суду викладені у постановах від 16.03.2021 року у справі № 922/266/20 і від 23.03.2021 року у справі № 921/580/19, просив зменшити розмір нарахованого позивачем штрафу, у випадку задоволення позову.

Зокрема, обґрунтовуючи клопотання про зменшення розміру штрафу, відповідач зазначив, що у даному випадку розмір штрафу за порушення строків повідомлення про зміну свого місцезнаходження в розмірі 201 312 грн. є неспівмірним з порушенням Товариства, оскільки ним не порушені жодним чином ані майнові, ані немайнові інтереси позивача. Крім того, відповідач вказав, що матеріали справи не містять доказів заподіяння збитків позивачу внаслідок порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕФТОРГ», м. Одеса строку повідомлення про зміну місцезнаходження.

Враховуючи обставини, Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕФТОРГ», м.Одеса просив суд врахувати поведінку відповідача, який повідомив позивача про зміну свого місцезнаходження листом на електронну пошту В/ч 3078 24.02.2022 року, отримання останнім даного листа, укладення сторонами іншого договору від 24.02.2022 року №22/ВЗЗ-2022, в реквізитах якого зазначено нову адресу відповідача, здійснення поставки товару за договором у повному обсязі (загальна сума поставленого товару складає 3 355 200 грн.).

Крім того, відповідач зазначив, що з настанням військового стану в України з 24.02.2022 року, в зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та її триваючий характер, Товариство втратило значну частину прибутків і втрачає їх по цей час. Так, відповідач зауважив, що діяльності останній не припиняв, проте об`єм прибутків останнього скоротився на 50 % порівняно з часом до настання військового стану, скорочена значна частина працівників підприємства.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 08.09.2022 року у справі №910/3079/22 (суддя Шаратов Ю.А.) позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, АДРЕСА_1 було задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕФТОРГ», м. Одеса на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, АДРЕСА_1 штраф у розмірі 33 552 грн. та витрати на сплату судового збору в розмірі 3 019 грн. 68 коп.; відмовлено у задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, АДРЕСА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕФТОРГ», м. Одеса в частині стягнення штрафу в розмірі 167 760 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, АДРЕСА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕФТОРГ», м. Одеса в частині стягнення штрафу.

Разом з тим, задовольняючи клопотання про зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу, місцевий господарський суд взяв до уваги ступінь виконання зобов`язання з повідомлення відповідачем позивача про зміну свого місцезнаходження, відсутність негативних наслідків порушення зобов`язання, а саме, спричинення таким порушенням збитків позивачу, відсутність невиконаних відповідачем зобов`язань за основним зобов`язанням щодо постачання товару, поінформованість позивача щодо нової адреси відповідача, в зв`язку з чим суд дійшов висновку про зменшення заявленого до стягнення розміру штрафу до 33 552 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Військова частина НОМЕР_1 Національної Гвардії України, АДРЕСА_1 з рішенням суду першої інстанції не погодилась, тому звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила суд рішення Господарського суду Одеської області від 08.09.2022 року у справі №910/3079/22 скасувати та ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким позовні вимоги задовольнити повністю; судові витрати позивача зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на відповідача.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Зокрема, скаржник, посилаючись на фактичні обставини, викладені ним в позовній заяві, зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про зменшення нарахованого відповідачу штрафу до 33 552 грн. за договором про закупівлю товару від 03.08.2021 року №63/ВЗЗ-2021.

Так, на переконання позивача, суд першої інстанції під час вирішення питання щодо зменшення належних до стягнення з відповідача штрафних санкцій, належним чином не обґрунтував прийняте рішення. При цьому, доводи, зазначені судом, на думку скаржника є недостатніми.

Зазначаючи в апеляційній скарзі про те, що при вирішенні питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд керується власним розсудом, апелянт наголошує, що стягнення судом з відповідача на користь позивача штрафу у розмірі 201312 грн. за порушення строків повідомлення про зміну свого місцезнаходження жодним чином не призведе до збагачення позивача, як учасника господарських відносин, виконання яких фінансується за рахунок Державного бюджету України.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.10.2022 року у справі № 910/3079/22 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, АДРЕСА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 08.09.2022 року у справі №910/3079/22, справу вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Товариство з обмеженою відповідальністю Сефторг, м. Одеса своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалось, відзив на апеляційну скаргу, в строк, визначений ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження у справі, не надав, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржене у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, АДРЕСА_1 не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 08.09.2022 року у справі №910/3079/22 не потребує скасування, є правомірним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

03.08.2021 року між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України, АДРЕСА_1 (замовник) і Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕФТОРГ», м. Одеса (учасник), укладено Договір №63/ВЗЗ-2021, відповідно до умов якого, зокрема п. 1.1 учасник зобов`язується у визначені договором строки поставити замовнику якісні товари, зазначені у специфікації, яка є невід`ємною частиною договору, а замовник прийняти і оплатити такі товари.

Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2021 року, а в частині взаєморозрахунків до їх повного виконання (п. 11.1. договору).

Ціна договору складає 3 355 200 грн., у тому числі ПДВ 20 % - 559 200 грн. (п. 4.1. договору).

За вимогами п. 5.1. договору вбачається, що розрахунки за товар, що поставляється, замовником проводяться шляхом оплати за фактично поставлену кількість товару (партію товару) з відстрочкою платежу до 90 календарних днів з дати документального підтвердження учасником замовнику доставки товару до товароодержувача.

Пунктом 6.1 договору визначено, що дата та місце поставки товару зазначається у письмовій заявці. Строк поставки товару за цим договором складає не менше 14 календарних днів з моменту отримання учасником письмової заявки замовника, але не пізніше дати, вказаної в ній.

Не пізніше сьомого числа кожного місяця учасник (представник учасника) прибуває до замовника для отримання письмової заявки. Заявка вручається під особистий підпис учаснику (представнику учасника) або у разі не прибуття вищезазначених осіб, надсилається учаснику рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом з описом вкладеного, направленим на адресу учасника, зазначену в розділі 14 договору.

У заявці зазначається найменування товару, місце поставки товару, кількість товару та інша необхідна інформація для поставки товару. У випадку корегування інформації яка зазначена у заявці, замовник має право здійснити таке корегування засобами зв`язку, з обов`язковим письмовим підтвердженням в подальшому. В разі відсутності письмового підтвердження таке корегування вважається не дійсним.

Право власності на товар переходить від учасника до замовника після прийняття товару на склад замовника, факт якого засвідчується підписами уповноваженими на це особами учасника та замовника на відповідній видатковій накладній (п. 6.5. договору).

За вимогами п. 8.1. договору, за невиконання або неналежне виконання обов`язків за договором, сторони несуть відповідальність, передбачену відповідно до Цивільного та Господарського кодексів України, а також інших чинних нормативно-правових актів України та договором.

За кожне порушення учасником строків повідомлення замовника про зміну свого місцезнаходження учасник сплачує на користь замовника штраф у розмірі 5% від ціни договору. Сплата штрафних санкцій не звільняє винну сторону від виконання зобов`язань за договором. Учасник звільняється від відповідальності, якщо доведе, що затримка належного повідомлення про зміну свого місцезнаходження відбулась через обставини непереборної сили (п. 8.4.3. договору).

У разі зміни свого місцезнаходження учасник зобов`язаний в строк до 5 календарних днів з дати такої зміни, письмово повідомити замовника листом, підписаним учасником, або представником учасника (який діє на підставі довіреності чи іншого належного документа, що посвідчує повноваження цієї особи) скріпленим власною печаткою (за наявності). Такий лист надсилається замовнику рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом з описом вкладення.

У випадку несвоєчасного повідомлення учасником про зміну свого місцезнаходження, всі листи (заявки, повідомлення, тощо), направлені замовником за адресою учасника, визначеною у розділі 14 договору, вважаються такими, що були надіслані за належною адресою місцезнаходження учасника (12.5.1., 12.5.2. договору).

Вказаний договір підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками юридичних осіб без застережень та зауважень.

До зазначеного вище договору сторони погодили підписами та печатками Додаток №1 Специфікацію, за якою на адресу замовника учасником мало було поставлено товар «сало-шпик» у кількості 40000 кг, на суму 3355200 грн.

20.12.2021 року між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду № 1 до договору № 63/ВЗЗ-2021 від 03.08.2021 року, за п. 1 якої сторони домовились продовжити дію договору від 03.08.2021 року № 63/ВЗЗ-2021 до 31.03.2022 року, виклавши його пункт 11.1 в новій редакції.

Також, п. 2, 3 додаткової угоди від 20.12.2021 року № 1 встановлено, що загальна вартість товарів, що будуть закуплені в період до 31.03.2022 року, визначається окремою додатковою угодою між сторонами та не може перевищувати 20 % суми договору від 03.08.2021 року № 63/ВЗЗ-2021, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку. Конкретний обсяг товарів, що будуть закуплені в період до 31.03.2022 року, визначається окремою додатковою угодою між сторонами після затвердження кошторису.

06.01.2022 року між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду № 2 до договору № 63/ВЗЗ-2021 від 03.08.2021 року, згідно із якою сторони домовились внести зміни до Розділу 14, Додатку № 1 «Специфікація» та Додатку № 2 «Технічний опис» договору, зокрема, вказано нове місцезнаходження учасника, а саме: АДРЕСА_2 .

12.01.2022 року між сторонами у справі також було укладено Додаткову угоду № 3 до договору № 63/ВЗЗ-2021 від 03.08.2021 року, п. 1 якої викладено пункт 4.1 договору від 03.08.2021 року у новій редакції, згідно із якою ціна договору складає 4 026 240 грн., у тому числі ПДВ 20 % - 671 040 грн.

У 2021 році за Специфікацією становить 3 355 200,00 грн., у тому числі ПДВ 20 % - 559 200,00 грн. У 2022 році за специфікацією становить 671 040,00 грн, у тому числі ПДВ 20 % - 111 840,00 грн.

Пунктом 2 Додаткової угоди від 12.01.2022 року № 3 змінено умови пункту 1.2 Договору від 03.08.2021 року щодо кількості товару.

На виконання умов Договору від 03.08.2021 року з додатковими угодами до нього, відповідачем поставлено позивачу товар на загальну суму 3 355 200,00 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими накладними, а саме: від 25.08.2021 № СФ-0020884 на суму 293 580,00 грн.; від 25.08.2021року № СФ-0020885 на суму 461 340,00 грн.; від 25.08.2021 року № СФ-0020886 на суму 251 640,00 грн.; від 25.08.2021 року № СФ-0020887 на суму 83 880,00 грн.; від 25.08.2021 року № СФ-0020888 на суму 419 400,00 грн.; від 06.10.2021 року № СФ-0031142 на суму 419 400,00 грн.; від 06.10.2021 року № СФ-0031152 на суму 419 400,00 грн.; від 06.10.2021 року № СФ-0031158 на суму 419 400,00 грн.; від 25.11.2021 року № СФ-0042229 на суму 587 160,00 грн.

Також, на виконання п. 12.5.1. договору, відповідачем 24.02.2022 року на адресу позивача направлено листа №2402-22-1 до якого додано виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 21.02.2022 року, у якому Товариство з обмеженою відповідальністю Сефторг, м. Одеса повідомляло Військову частину НОМЕР_1 Національної Гвардії України, АДРЕСА_1 про зміну юридичної адреси учасника.

Вказаний лист було отримано позивачем електронною поштою 01.04.2022 року, про що свідчить відповідна відмітка канцелярії за №41.

Інших належних та допустимих письмових доказів щодо виконання сторонами, які є учасниками справи, своїх господарських зобов`язань за спірним договором поставки, матеріали справи не містять.

Предметом спору у даній справі є встановлення обставин, які підтверджують наявність або відсутність підстав для зменшення стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕФТОРГ», м. Одеса на користь позивача штрафу за порушення строків повідомлення про зміну місцезнаходження у розмірі 201 312 грн.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Скаржником рішення суду першої інстанції фактично оскаржується в частині зменшення судом першої інстанції нарахованого позивачем до стягнення штрафу до 33552 грн. за клопотанням відповідача, з огляду на що рішення суду переглядається лише в межах зазначених доводів та вимог, а обставини правомірності стягнення з відповідача штрафу в цілому, застосованого позивачем за невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕФТОРГ», м. Одеса господарського зобов`язання за договором поставки щодо порушення строків повідомлення про зміну свого місцезнаходження, в силу вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду не перевіряється.

Відтак, щодо задоволення судом першої інстанції клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕФТОРГ», м. Одеса про зменшення штрафних санкцій та відповідно зменшення нарахованого позивачем до стягнення розміру штрафу до 33552 грн., судова колегія зазначає наступне.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського Кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

Статтями 525, 526 і 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до приписів ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Завдання неустойки - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Вона не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за неналежне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено та не заперечується сторонами у справі те, що відповідачем порушено вимоги п. 12.5.1. договору постачання товару від 03.08.2021 року №63/ВЗЗ-2021укладеного між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України, АДРЕСА_1 (замовник) і Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕФТОРГ», м. Одеса (учасник) щодо строків повідомлення відповідача про зміну його місцезнаходження, внаслідок чого, останній має зобов`язання щодо сплати нарахованого позивачем штрафу, у відповідності до вимог вказаного договору, зокрема його п. 8.4.3., який визначає, що за кожне порушення учасником строків повідомлення замовника про зміну свого місцезнаходження учасник сплачує на користь замовника штраф у розмірі 5% від ціни договору. Сплата штрафних санкцій не звільняє винну сторону від виконання зобов`язань за договором. Учасник звільняється від відповідальності, якщо доведе, що затримка належного повідомлення про зміну свого місцезнаходження відбулась через обставини непереборної сили.

Проте, відповідач на підставі ст. 233 Господарського кодексу України звернувся до місцевого господарського суду з клопотанням про зменшення розміру штрафних санкцій, заявлених позивачем до стягнення, викладеним у відзиві на позовну заяву.

Вказане клопотання аргументоване відповідачем тим, що у даному випадку розмір штрафу за порушення строків повідомлення про зміну свого місцезнаходження в розмірі 201 312 грн. є неспівмірним з порушенням Товариства, оскільки ним не порушені жодним чином ані майнові, ані немайнові інтереси позивача. Крім того, відповідач вказав, що матеріали справи не містять доказів заподіяння збитків позивачу внаслідок порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕФТОРГ», м. Одеса строку повідомлення про зміну місцезнаходження.

Враховуючи обставини, Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕФТОРГ», м.Одеса просило суд врахувати поведінку відповідача, який повідомив позивача про зміну свого місцезнаходження листом на електронну пошту В/ч 3078 24.02.2022 року, отримання останнім даного листа, укладення сторонами іншого договору від 24.02.2022 року № 22/ВЗЗ-2022, в реквізитах якого зазначено нову адресу відповідача, здійснення поставки товару за договором у повному обсязі (загальна сума поставленого товару складає 3 355 200 грн.).

Крім того, відповідач зазначив, що з настанням військового стану в України з 24.02.2022 року, в зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та її триваючий характер, Товариство втратило значну частину прибутків і втрачає їх по цей час. Так, відповідач зауважив, що діяльності останній не припиняв, проте об`єм прибутків останнього скоротився на 50 % порівняно з часом до настання військового стану, скорочена значна частина працівників підприємства.

Переглядаючи оскаржуване рішення, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України.

Аналіз приписів ст. 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч.1 ст. 76, ч. 1 ст. 78, ч. 1 с. 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний висновок міститься у п. 67 постанови касаційного господарського суду від 16.03.2021 року у справі № 922/266/20).

Крім того, Верховний Суд у постанові від 04.04.2018 року у справі № 367/7401/14-ц дійшов висновку, що за вимогами чинного законодавства не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність однієї з них.

Зменшення неустойки (штрафу, пені) є протидією необґрунтованого збагачення однією з сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення штрафу направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

Конституційний суд України у рішенні від 11.07.2013 року у справі № 7-рп/2013 зазначив, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. ч. 1, 2 ст. 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, на підставі ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені) до її розумного розміру.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2019 року у справі № 904/4685/18, від 21.11.2019 року у справі №916/553/19, від 22.11.2019 року у справі № 922/937/19).

Також, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, постанові Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі №925/577/21, суд касаційної інстанції зазначив, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Водночас, слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відтак, враховуючи викладене, місцевий господарський суд, врахувавши ступінь виконання відповідачем своїх основних зобов`язань за договором постачання; ступінь виконання зобов`язання з повідомлення відповідачем про зміну свого місцезнаходження відповідно до умов підпункту 12.5.1 пункту 12.5, пункту 12.13, підпункту 12.13.1 пункту 12.13 договору від 03.08.2021 року, а саме, повне його виконання та отримання позивачем цього повідомлення та вжиття відповідачем заходів щодо такого повідомлення; відсутність негативних наслідків для позивача порушенням відповідачем зобов`язань щодо дотримання строку для повідомлення свого місцезнаходження, зокрема отримання ним відповідних збитків у зв`язку із таким порушенням; а також те, що розмір нарахованого позивачем штрафу про стягнення якого він просить, дійсно не відповідає наслідкам порушення зобов`язання, дійшов правомірного висновку про наявність підстав для зменшення належного до стягнення розміру штрафу до 33552 грн.

При цьому, доводи скаржника про необґрунтоване зменшення судом першої інстанції розміру штрафу є такими, що не можуть бути прийнятті апеляційним судом до уваги, оскільки наведені вище виключні обставини, встановлені як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, є підставами для такого зменшення.

При цьому, за доводами апеляційної скарги, апелянт не заперечує того факту, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки, оскільки судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає, що у даній справі наявні правові підстави для зменшення розміру штрафу, що підлягає стягненню з відповідача, оскільки розмір нарахованого позивачем штрафу є неспівмірним та не відповідає наслідкам порушення зобов`язання відповідачем; останнім зобов`язання щодо поставки товару за договором постачання частково виконано; зобов`язання з повідомлення відповідачем про зміну свого місцезнаходження також ним виконано; відсутні негативні наслідки для позивача, викликані порушенням відповідачем зобов`язань щодо дотримання строку для повідомлення свого місцезнаходження, зокрема отримання ним відповідних збитків у зв`язку із таким порушенням, що підтверджується наявними у матеріалах справи письмовими доказами.

Крім того, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що задоволення судом першої інстанції клопотання про зменшення розміру штрафу є суб`єктивним правом суду при оцінці наданих доказів, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань і дослідження доказів, і з урахуванням наявності у матеріалах справи доказів на підтвердження обставин, якими таке клопотання обґрунтоване.

На думку колегії суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, Господарський суд Одеської області в оскаржуваному рішенні у достатній мірі виклав мотиви, на яких воно базується, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи.

За таких обставин, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення розміру нарахованого позивачем штрафу, який належить стягнути з відповідача за неналежне виконання ним обов`язку щодо повідомлення про зміну свого місцезнаходження, визначеного умовами договору, при цьому доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є такими, що спростовуються наявними матеріалами справи та висновками суду.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає приписам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування або зміни такого рішення.

За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, АДРЕСА_1 не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 08.09.2022 року у справі №910/3079/22 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, АДРЕСА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 08.09.2022 року у справі №910/3079/22 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 08.09.2022 року у справі №910/3079/22 залишити без змін.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
А.І. Ярош