ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2022 р. Справа №907/832/19

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді МАТУЩАКА О.І.

суддів КРАВЧУК Н.М.

СКРИПЧУК О.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного

акціонерного товариства «Іршавське автотранспортне підприємство 12143», м.Іршава Закарпатської області б/н від 06.07.2022 (вх. ЗАГС№ 01-05/1727/22 від 18.07.2022)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 17.05.2022, повне рішення 13.06.2022 (суддя Пригара Л.І.)

у справі № 907/832/19

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Іршавське

автотранспортне підприємство 12143», м.Іршава Закарпатської області

до відповідача: Іршавської міської ради, м.Іршава Закарпатської

області

за участю третіх осіб, які

не заявлять самостійних вимог

на предмет спору

на стороні відповідача: 1) Іршавського районного відділу Державної

виконавчої служби Південо-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

м.Іршава Закарпатської області

2) Управління Державної казначейської служби України в Іршавському районі,

м.Іршава Закарпатської області

про стягнення 112 108,24 грн безпідставно набутих

грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

В грудні 2019 року ПАТ «Іршавське автотранспортне підприємство 12143» подано позов до Іршавської міської ради Закарпатської області про стягнення 112 108,24 грн безпідставно набутих грошових коштів.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 17.05.2022 у справі №907/832/19 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду обґрунтовано зокрема тим, що позивачем не доведено, що сума коштів, перерахована відповідачу органами державної виконавчої служби в розмірі 112 108,24 грн, є безпідставно отриманими та такими, що підлягають стягненню на його користь відповідно до положень ст. ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити повністю.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначає наступні обставини:

-18.04.2007 між Іршавською міською радою та ВАТ «Іршавське АТП 12143» укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 2,9455 га, яка знаходиться за адресою: Закарпатська область, м.Іршава, вул.Федорова, 33. Вказаним договром передбачався обов`язок покупця сплатити продавцю до 31.06.20207 30% від загальної вартості земельної ділянки, що становило 212 502 грн, а решту суми 495 838 грн оплачувати рівними частинами по 99 167,60 грн;

- ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 16.04.2013 у справі №907/171/13-г затверджено мирову угоду, якою покупець зобов`язувався погасити заборгованість перед продавцем в розмірі 228 067,80 грн, у строки згідно з графіком, погодженим сторонами;

- рішенням Господарського суду Закарпатської області від 20.09.2016 у справі №907/279/16, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 28.02.2017, відмовлено в задовооленні позову Іршавської міської ради до ПАТ «Іршавське АТП 12143» про розірвання купівлі-продажу земельної ділянки, оскільки в період після затвердження вищевказаної мирової годи до дня подання позовної заяви у справі №907/279/16 покупцем здійснено розрахунок за договором, що відповідає умовам мирової угоди;

- 22.03.2019 Іршавська міська рада звернулась до Іршавського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпаській області із заявою про перерахування коштів, отриманих від реалізації майна боржника та внаслідок цього, Іршавським РВ ДВС ГТУЮ у Закарпаській області перераховано гшрошові кошти в сумі 112108,24 грн на рахунок Іршавської міської ради;

- на момент перерахування державною виконавчою службою відповідачу грошових коштів в сумі 112108,24 грн, умови договору купівлі-продажу земельної ділянки були виконані, а тому, вважає, що вказані кошти набуто відповідачем без достатньої правової підстави;

- укладаючи мирову угоди сторони визначили ціну мирової угоди, яку позивач сплатив, а різниця в сумі 112108,24 грн це різниця, на яку відповідач погодився зменшити ціну договору у мировій угоді.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення. Зазначає, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.04.2007, позивач зобов`язувався сплатити 708340,00 грн, у розстрочку з кінцевим терміном оплати до 01.12.2012. Тому, враховуючи часткову сплату позивачем заборгованості в сумі 596 231,76 грн, залишок заборгованості станом на 22.03.2019 становив 112 108,24 грн. Заперечує доводи апелянта про те, що укладаючи мирову угоду сторони змінили ціну договору купівлі-продажу, оскільки мирова угода не містила положень щодо зміни істотних умов такого договору. Відтак вважає обгрунтованим оскаржуване рішення суду першої інстанції.

Інших клопотання та заяв в порядку ст. 207 ГПК України сторонами заявлено не було.

Відповідно до ч.10 ст.270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на зазначене, враховуючи те, що предметом розгляду даної справи є стягнення в сумі 112 108,24 грн, ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 21.07.2022 справу №907/832/19 призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Водночас апеляційний господарський суд зазначає, що відповідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV практика Європейського суду з прав людини застосовується українськими судами як джерело права.

Згідно практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення поняття «розумний строк» вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один і той самий строк для всіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі «Броуган та інші проти Сполученого Королівства»).

Європейський суд з прав людини в своїй практиці виходить із того, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи, враховуючи критерії, вироблені судом. Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (Рішення «Бараона проти Португалії», 1987 рік, «Хосце проти Нідерландів», 1998 рік; «Бухкольц проти Німеччини», 1981 рік; «Бочан проти України», 2007 рік).

Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

Фактичні обставини справи і оцінка суду.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 18.04.2007 між Іршавською міською радою Закарпатської області та ВАТ «Іршавське автотранспортне підприємство 12143» було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення.

Відповідно до п.1.1. договору продавець на підставі рішенняої V-го скликання Іршавської міської ради від 19 січня 2007 року «Про погодження звіту з експертної грошової оцінки та продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення» продає (передає за плату у власність), а покупець купує (приймає у власність і оплачує) земельну ділянку з усіма обтяженнями, обмеженнями, сервітутами, розташовану за адресою: м. Іршава, вул. Федорова, буд. 33, Закарпатська область, загальною площею 2,9455 га, згідно плану земельної ділянки, що додається; кадастровий номер земельної ділянки :06:009:0035. Вказаний договір посвідчено нотаріально 18.02.2007 та зареєстровано у реєстрі за № 1456.

Згідно з п. п. 2.1., 2.2. договору, продаж земельної ділянки здійснюється по ціні земельної ділянки відповідно до експертно-грошової оцінки, визначеної ТзОВ "Експерт" 26.12.2006, погодженої рішенням VІІ-ої сесії V-го скликання Іршавської міської ради від 19.01.2007, і яка становить 708 340 грн без урахування ПДВ. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 786 765 грн.

Пунктом 2.3. договору визначено, що оплату за продану земельну ділянку, відповідно до рішення VІІ-ої сесії V-го скликання Іршавської міської ради від 19.01.2007 року, покупець зобов`язується сплатити шляхом перерахування грошей на рахунок продавця в наступному порядку: - перший внесок у розмірі 30% від загальної суми продажу, а саме 212 502 грн до 31.06.2007, а решту суми (495 838 грн) оплачувати рівними частинами по 99 167 грн 60 коп. щорічно протягом п`яти років, починаючи з 2008 року, до 01 грудня кожного поточного року.

Відповідно до п. 6.1. договору, обов`язок продавця передати земельну ділянку покупцю вважається виконаним і право власності на земельну ділянку переходить до покупця з моменту нотаріального посвідчення цього договору та його державної реєстрації, встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі та отримання Державного акту на право власності на землю.

Вищенаведені обставини сторонами не заперечуються та встановлені рішенням Господарського суду Закарпатської області від 28.02.2017 у справі № 907/279/16 за позовом Іршавської міської ради до Публічного акціонерного товариства "Іршавське автотранспортне підприємство 12143" про розірвання договору купівлі-продажу та повернення майна, яке набрало законної сили у встановленому законом порядку.

Позивач узяті на себе зобов`язання за договором в частині повної оплати вартості земельної ділянки не виконав, у зв`язку з чим Господарським судом Закарпатської області 16.04.2013 постановлено ухвалу у справі № 907/171/13-г про сплату заборгованості за договором купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 18.04.2007 у сумі 228 067,80 грн, якою затверджено мирову угоду, укладену між Іршавською міською радою Закарпатської області і ПАТ «Іршавське автотранспортне підприємство 12143».

Згідно з п. 1 зазначеної мирової угоди, боржник зобов`язується погасити заборгованість у розмірі 228 067,80 грн у строки та в порядку, згідно графіку, який зазначено у Додатку № 1 до даної мирової угоди, який є невід`ємною його частиною.

Відповідно до п.3 мирової угоди, дана мирова угода між кредитором та боржником є чинною з моменту її затвердження Господарським судом Закарпатської області і укладена на термін до 30.06.2014.

Проте, через неналежне виконання позивачем умов мирової угоди, за заявою відповідача Іршавським відділом державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Закарпатській області 09.10.2013 було відкрито виконавче провадження ВП № 40091379 щодо примусового виконання ухвали Господарського суду Закарпатської області від 16.04.2013 у справі № 907/171/13-г, якою було затверджено вищезазначену мирову угоду.

Надалі, в ході виконавчого провадження Іршавським відділом державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції 25.03.2019 року на рахунок відповідача перераховано 112 108,24 грн, як залишок заборгованості на виконання ухвали Господарського суду Закарпатської області від 16.04.2013 у справі № 907/171/13-г.

Виконавче провадження № 40091379 щодо примусового виконання ухвали Господарського суду Закарпатської області від 16.04.2013 у справі № 907/171/13-г закінчено 11.04.2019, про що органом державної виконавчої служби прийнято відповідну постанову.

Враховуючи наведені обставини, судом першої інстанції вірно встановлено, що сума грошових коштів у розмірі 112 108,24 грн, перерахована відповідачу органом ДВС, не перевищила загальну суму заборгованості позивача, визначену ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 16.04.2013 у справі № 907/171/13-г.

Окрім цього, з матеріалів справи встановлено, що дії Іршавського відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, вчинені під час виконання ухвали Господарського суду Закарпатської області від 16.04.2013 у справі № 907/171/13-г, в тому числі щодо перерахування стягувачу коштів у розмірі 112 108,24 грн, позивачем, як боржником у такому виконавчому провадженні, в межах справи № 907/171/13-г не оскаржувались, докази відповідних обставин у матеріалах справи відсутні, що також встановлено судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення.

Перевіряючи доводи апелянта про те, що сума коштів в розмірі 112 108,24 грн була перерахована органами державної виконавчої служби відповідачу в даній справі після повного та фактичного виконання позивачем своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу від 18.04.2007, з огляду на та, що такі обставини були встановлені рішенням Господарського суду Закарпатської області у справі № 907/279/16 від 20.09.2016, судова колегія зазначає наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним господарським судом матеріалами справи підтверджується, що Іршавська міська рада 04.05.2016 звернулась до Господарського суду Закарпатської області з позовом про розірвання договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 18.04.2007 (справа №907/279/16). Позовні вимоги в межах вказаної справи були обґрунтовані тим, що за покупцем за договором ПАТ «Іршавське автотранспортне підприємство 12143» тривалий час рахувалась прострочена заборгованість у сумі 203 067,80 грн, що свідчить про невиконання ним умов щодо повної оплати вартості земельної ділянки у визначений договором термін, всупереч умовам договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 18.04.2007 та умовам укладеної між сторонами мирової угоди, затвердженої 16.04.2013 Господарським судом Закарпатської області, що було визначено підставою для розірвання такого договору.

При цьому, судом першої інстанції вірно встановлено, що під час розгляду справи №907/279/16, Іршавська міська рада долучила копію листа управління Держгеокадастру в Іршавському районі Закарпатської області, у якому було зазначено, що за період із 18.04.2007 по 17.05.2016 ПАТ «Іршавське автотранспортне підприємство 12143» за земельну ділянку 2,9455 га, яка розташована в м. Іршава, вул. Федорова, будинок 33, було сплачено кошти в сумі 372 359,02 грн, відтак, борг складає 335 981 грн. З таких підстав, Іршавська міська рада доводила, що борг покупця станом на час судового розгляду складає 335 981 грн, а не 203 067,80 грн, як це було заявлено в позові.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 20.09.2016 у справі №907/279/16, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 28.02.2017, в задоволенні позовних вимог Іршавської міської ради про розірвання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.04.2007 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову Іршавської міської ради, господарський суд виходив з того, що на час судового розгляду відповідач виконав, шляхом перерахування коштів, грошові зобов`язання щодо сплати боргу у сумі 228 067,80 грн. Відтак, відсутні підстави, які були покладені в основу позову та вимоги про розірвання договору купівлі-продажу.

При цьому, місцевий господарській суд у зазначеній справі дійшов висновку, що виникнення у судовому процесі нових спірних обставин щодо невідомої раніше заборгованості по спірному договору купівлі-продажу вказують на те, що має місце зміна підстав позову, тобто, порушення відповідачем (позивачем у даній справі) грошових зобов`язань за іншою сумою заборгованості, щодо якої позивач, до моменту розгляду даного спору, відповідачу вимог не заявляв.

За таких обставин, судова колегія вважає, що місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення у цій справі дійшов обґрунтованого висновку, що встановлені рішенням Господарського суду Закарпатської області у справі № 907/279/16 фактичні обставини є преюдиційними при вирішенні даного спору з урахуванням того, що судом в такій справі розглянуто та вирішено спір в межах підстав, обраних Іршавською міською радою, та заборгованості покупця в розмірі 203 067,80 грн. Поряд із цим, судом не досліджувались обставини та доводи позивача щодо наявної іншої заборгованості покупця за договором, яка за твердженнями продавця, складала 335 981 грн, а не 203 067,80 грн.

Разом з тим, судова колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи позивача про те, що постановою Вищого господарського суду України від 28.02.2017 у справі № 907/279/16 встановлено той факт, що покупцем здійснено повний розрахунок за договором купівлі-продажу, оскільки суд касаційної інстанції переглядає судові рішення на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи (частина 1 статті 300 ГПК України).

Більше того, матеріалами справи підтверджується та не заперечується апелянтом, що також вірно встановлено місцевим господарським судом у цій справі, що відповідно до долучених до матеріалів справи платіжних доручень та банківських квитанцій, за період із 30.05.2007 по 07.06.2016 на користь Іршавської міської ради, як продавця за договором, позивачем у даній справі було сплачено 596 231,76 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень, а саме: № 176 від 30.05.2007 на суму 203 000 грн, № 308 від 06.11.2008 на суму 4 000 грн, № 308 від 20.11.2008 на суму 4 000 грн, № 260 від 27.11.2008 на суму 3 000 грн, № 33 від 25.02.2009 на суму 1000 грн, № 55 від 06.03.2009 на суму 1000 грн, № 73 від 01.04.2009 на суму 10000 грн, № 103 від 21.05.2009 на суму 12 600 грн, № 144 від 01.06.2009 на суму 12 000 грн, № 167 від 01.07.2009 на суму 20 567,60 грн, № 88 від 10.02.2010 на суму 7 000 грн, № 99 від 18.02.2010 на суму 10 000 грн, № 129 від 18.03.2010 на суму 5500 грн, № 134 від 24.03.2010 на суму 5 200 грн, № 137 від 26.03.2010 на суму 10 400 грн, № 100 від 31.03.2010 на суму 1 900 грн, № 81 від 31.03.2011 на суму 10 000 грн, № 125 від 05.05.2011 на суму 10 000 грн, № 137 від 03.06.2011 на суму 10 000 грн, № 501 від 22.06.2011 на суму 5 380 грн, № 504 від 23.06.2011 на суму 1400 грн, № 180 від 23.06.2011 на суму 1580 грн, № 181 від 23.06.2011 на суму 1700 грн, № 499 від 10.10.2011 на суму 5500 грн, № 629 від 14.12.2011 на суму 6875 грн, № 55 від 30.05.2013 на суму 18000 грн, № 196 від 28.08.2013 на суму 2000 грн, № 202 від 03.09.2013 на суму 2000 грн, № 203 від 05.09.2013 на суму 2000 грн, № 214 від 10.09.2013 на суму 1000 грн та копіями банківських квитанцій від 07.06.2016 на суму 187 322,38 грн та від 07.06.2016 на суму 20 306,78 грн.

При цьому, апеляційним судом також встановлено, що факт сплати грошових коштів позивачем в розмірі 596 231,76 грн, на виконання умов довогору купівлі-продажу земельної ділянки, підтверджено самим же позивачем в його ж листі-відповіді від 20.12.2016, адресованому відповідачеві (а.с.104, т.1).

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч.1 ст. 15, ст. 16 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Так, ст. 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події, а також застосовуються до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно зберегла майно (грошові кошти) у себе за рахунок іншої особи.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для кондикційних зобов`язань характерним є приріст майна в набувача без достатніх правових підстав і важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

З аналізу ст. 1212 ЦК України вбачається, що цей вид позадоговірних зобов`язань виникає за умови одночасної наявності у відносинах сторін трьох елементів: набуття особою майна або його збереження; здійснення цього за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав передбачених ст. 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншим правовими актами чи правочином.

Відтак, набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджується, що ціна земельної ділянки, яка була предметом договору купівлі-продажу від 18.04.2007, складала 708 340 грн, позивачем було фактично сплачено відповідачу 596 231,76 грн, то залишок заборгованості станом на 22.03.2019 (день перерахування органами державної виконавчої служби коштів на користь відповідача), складав 112 108,24 грн, а тому, отримання відповідачем вказаної суми коштів не є безпідставним. Наведені обставини вірно встановлені судом першої інстанції прийнятті оскаржуваного рішення, та скаржником в суді апеляційної інстанції не спростовані.

Окрім цього, доводи скаржника в апеляційній скарзі з покликанням на судові рішення у справах №907/171/13-г та №907/279/16 є безпідставними, оскільки, обставини встановленні судами у вказаних справах не спростовують обгрунтованих висновків суду першої інстанції у даній справі, які відповідають обставинам справи та підтверджуються документальними доказами у справі.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову у даній справі, оскільки обставини, покладені в основу заявлених позовних вимог спростовуються матеріалами справи та не відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, заява №4909/04 від 10 лютого 2010 року).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Закарпатської області від 17.05.2022 у справі №907/832/19 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає.

Судові витрати.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється в силу ч. 14 ст. 129 ГПК України. Відтак, сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 11, 13, 74, 129, 269, 270, 275, 276, 281- 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Іршавське автотранспортне підприємство 12143» залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Господарського суду Закарпатської області від 17.05.2022 у справі №907/832/19 без змін.

2. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Головуючий (суддя-доповідач) О.І. МАТУЩАК

Судді О.С. СКРИПЧУК

Н.М. КРАВЧУК