ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2022 р. Справа№ 927/787/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Тищенко А.І.

за участю секретаря судового засідання: Гончаренка О.С.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 16.10.2022 у справі №927/787/21 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні

матеріали апеляційної скарги Селянського фермерського господарства «Марія»

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.11.2021, повний текст якого складено 17.11.2021

у справі №927/787/21 (суддя Романенко А.В.)

за позовом Селянського фермерського господарства «Марія»

до 1. Головного управління Держгеокадастру у Чернігівської області

2. Бахмацької міської ради Ніжинського району Чернігівської області

про визнання недійсними наказів та рішення

ВСТАНОВИВ:

В липні 2021 року Селянське фермерське господарство «Марія» звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області та Бахмацької міської ради Ніжинського району Чернігівської області у якому просило визнати недійсними та скасувати:

- накази Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 09.12.2020 №21-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» та від 05.01.2021 №2-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність»;

- рішення Бахмацької міської ради (восьмої сесії восьмого скликання) від 30.03.2021 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), право оренди яких підлягає продажу на земельних торгах».

Крім того у позові позивач просив стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу в сумі 1 500,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням оскаржуваними актами речових прав позивача на земельні ділянки з кадастровими номерами :09:000:0648 площею 9,3809 га та :09:000:0640 площею 11,5302 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території колишньої Біловежівської сільської ради та перебували в постійному користуванні Селянського фермерського господарства «Марія», відповідно до державного акту на право постійного користування землею виданого засновнику господарства - ОСОБА_1 на підставі рішення Біловежівської ради народних депутатів (зареєстрованого в книзі записів державних актів під порядковим номером 42).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем подано заяву про уточнення (конкретизацію) позовних вимог (а.с. 130-132 т. 1) в якій позивач просив стягнути з відповідачів моральну (немайнову) шкоду в сумі 850 000,00 грн. шляхом розподілу стягнення між відповідачами солідарно по 425 000,00 грн. з кожної сторони. Вказану заяву судом першої інстанції не прийнято до розгляду.

Відповідач 1 проти задоволення позову заперечив, пославшись на те, що передача земель з державної в комунальну власність, у тому числі спірних, відбулась правомірно, відповідно до ст.ст. 15-1, 117, 122, 125, 126 ЗК України, Указу Президента України від 15.10.2020 № 449/2020, постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 № 1113, розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 730-р, а відтак підстави для скасування відповідних наказів відповідача 1 відсутні. Також відповідач 1 послався на те, що ніяких рішень по розпорядженню землею, що перебувала на праві постійного користування у позивача, відповідач 1 не приймав, а спірні земельні ділянки внесено до Державного земельного кадастру і передано з державної в комунальну власність, що не порушує право постійного користування позивача.

Відповідач 2 проти задоволення позову заперечив, пославшись на те, що:

- оскаржувані позивачем накази відповідача 1 прийнято в межах компетенції цього органу, відповідно до ст. 117 ЗК України, Указу Президента України від 15.10.2020 № 449/2020 «Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин», наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2020 № 485 «Деякі питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності до комунальної власності», якими передбачено забезпечення передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в комунальну власність, відповідно до ст. 117 ЗК України, починаючи з 17.11.2020;

- перехід земельних ділянок із державної власності в комунальну власність не є підставою для припинення права оренди та інших похідних від права власності речових прав на такі земельні ділянки, а правовідносини, що виникають із права користування, в разі переходу права власності на земельну ділянку від держави до територіальної громади захищені законодавчими нормами, зокрема приписами ст. 148-1 ЗК України, а з 27.05.2021 - п. 24 розділу Х Перехідних положень ЗК України;

- матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили як про те, що речові права позивача порушено, так і про те, що спірні земельні ділянки є саме тими, як перебувають на праві постійного користування у позивача на підставі державного акту на праві постійного користування б/н б/д, оскільки позивачем до цього часу не встановлено (відновлено) межі земельних ділянок, переданих йому в постійне користування в натурі (на місцевості) та зауважив на тому, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється, в тому числі, за рішенням самого землекористувача - позивача.

Крім того, відповідач 2 зауважив на тому, що згідно з рішенням Бахмацької міської ради (десятої сесії восьмого скликання) від 29.04.2021 «Про скасування рішення восьмої сесії Бахмацької міської ради восьмого скликання від 30.03.2021 «Про надання дозволу на виготовлення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), право оренди яких підлягає продажу на земельних торгах», скасовано оскаржуване позивачем рішення.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 15.11.2021 у справі №927/787/21 у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції встановивши, що належним користувачем земельних ділянок (загальною площею 49,9 га), що надані гр. ОСОБА_1 у постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства за державним актом б/н б/д, з моменту державної реєстрації як юридичної особи є позивач у справі, та що відповідно до положень чинного законодавства перехід земельних ділянок із державної власності в комунальну за наведеними нормами не є підставою для припинення інших похідних від права власності речових прав на такі земельні ділянки (в тому числі права постійного користування), дійшов висновку про те, що доводи позивача про порушення його речового права на земельні ділянки, що належать йому на праві постійного користування за державним актом б/н б/д, в ході вирішення наявного спору не знайшли підтвердження.

Крім того судом першої інстанції встановлено, що:

- відносно земельних ділянок з кадастровими номерами :09:000:0648 площею 9,3809 га та :09:000:0640 площею 11,5302 га, що передані з державної в комунальну власність на підставі оскаржуваних наказів, відсутні будь-які відомості про обтяження речових прав на перелічені земельні ділянки на момент підписання відповідачами 1 та 2 двосторонніх актів приймання-передачі, складених на підставі оскаржуваних наказів (у тому числі права постійного користування позивача), а відомості про обмеження в використанні спірних земельних ділянок на момент реєстрації права комунальної власності Бахмацької міської ради до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не внесено;

-з наявних матеріалів справи не вбачається за можливе встановити, що спірні земельні ділянки увійшли до складу земель наданих позивачу в 1992 році на праві постійного користування для ведення селянського (фермерського) господарства за державним актом б/н б/д (копія якого наявна в матеріалах справи). Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок, переданих позивачу на праві постійного користування в натурі (на місцевості), відсутня в матеріалах справи; відомості про земельні ділянки, надані позивачу на титулі постійного користування, до Державного земельного кадастру не внесено;

- рішення Бахмацької міської ради (8-ї сесії 8-го скликання) від 30.03.2021 «Про надання дозволу на виготовлення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), право оренди яких підлягає продажу, що також оскаржується в межах даного позову, було скасовано 29.04.2021 (до подачі позову до суду) рішенням Бахмацької міської ради (10-ї сесії 8-го скликання).

Вказані обставини у їх сукупності, за висновками суду першої інстанції, свідчать про те, що: позивачем не доведено наявності порушених прав та/або охоронюваних законом інтересів, що підлягають захисту в судовому порядку; позивачем обрано неефективний спосіб захисту, що не забезпечує відновлення його майнових прав та охоронюваних законом інтересів; доводи позивача про вибуття з його володіння та користування земельних ділянок, наданих йому на титулі постійного користування (за державним актом про право постійного користування землею б/н б/д), не ґрунтується на жодних доказах, наявних у матеріалах справи.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.11.2021 у справі №927/787/21 та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, не застосував при прийнятті рішення приписи постанов Великої Палати Верховного Суду, допустив неправильне застосування норм матеріального права.

У обґрунтування вказаної позиції апелянт послався на ті ж самі обставини, що й під час розгляду справи в суді першої інстанції, а саме на те, що оскаржуваними актами порушено речові права позивача на земельні ділянки зауваживши на тому, що ним до звернення до суду з позовом у цій справі вчинялись дії щодо приватизації спірних земельних ділянок, проте відповідачем 1 позивачу було відмовлено у вказаних вимогах.

Крім того, скаржником в апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2021, вказану вище апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Куксов В.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду 08.12.2021 апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства «Марія» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.11.2021 у справі №927/787/21 залишено без руху, а також надано апелянту строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, шляхом надання доказів сплати судового збору у розмірі 4 329,00 грн.

04.01.2022 до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява з доказами сплати судового збору.

У період з 04.01.2022 по 06.01.2020 суддя Яковлєв М.Л. перебував у відпустці, а суддя Шаптала Є.Ю. - з 28.12.2021 по 14.01.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2022 клопотання Селянського фермерського господарства «Марія» про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення залишено без розгляду, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Селянського фермерского господарства «Марія» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.11.2021 у справі №927/787/21, розгляд апеляційної скарги призначено на 22.02.2022 о 10:00 год.

01.02.2022 до суду від відповідача 2 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач 2, з посиланням на ті ж самі обставини, що й під час розгляду справи в суді першої інстанції, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

22.02.2022 до суду від позивача надійшла заява до якої додані копії державного акту на право постійного користування землею з планом постійного користування землею. Враховуючи, що вказані документи вже наявні у матеріалах справи їх не можна вважати додатковими доказами.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2022 розгляд апеляційної скарги відкладено на 22.03.2022 о 10:15 год.

У зв`язку із веденням Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в України» з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 воєнного стану в України та активними бойовими діями, судове засідання призначене на 22.03.2022 не відбулось.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2022 розгляд апеляційної скарги призначено на 24.05.2022 об 11:15 год.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2022 розгляд апеляційної скарги відкладено на 20.09.2022 об 11:15 год.

З 20.09.2022 по 22.09.2022 суддя Куксов В.В. перебував у відпустці, у зв`язку з чим розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/2782/22 від 20.09.2022 призначено повторний автоматизований розподіл справи №927/787/21.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Шаптала Є.Ю., Тищенко А.І..

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2022 апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства «Марія» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.11.2021 у справі №927/787/21 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Шаптала Є.Ю., Тищенко А.І., розгляд апеляційної скарги призначено на 05.10.2022 об 11:45 год.

29.09.2022 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача 2 надійшла заява, в якій він просить надати їй можливість приймати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням програмного забезпечення «EasyCon». Вказану заяву задоволено ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2022.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2022 розгляд апеляційної скарги Селянського фермерського господарства «Марія» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.11.2021 у справі №927/787/21 відкладено на 16.11.2022 о 10:00 год.

Станом на 16.11.2022 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.

Відповідач 1 представників в судове засідання не направив, про причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників учасників в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників відповідача 1 за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, представник відповідача 2 проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

Рішенням Бахмацької районної ради народних депутатів Чернігівської області (11-ї сесії 21-го скликання) «Про відведення земельної ділянки для створення селянського/фермерського/ господарства» від 28.02.1992 припинено право колгоспу «Шлях Леніна» на користування землями запасу на площі 10га, в тому числі 10 га ріллі, надано громадянці ОСОБА_1 у довічне успадковане володіння для створення селянського/фермерського господарства земельну ділянку загальною площею 10 га, з них 10 га ріллі із земель запасу, розташованих на території Біловежівської сільської ради народних депутатів, затверджено головою селянського/фермерського господарства ОСОБА_1, члени селянського господарства - ОСОБА_2 (син).

Рішенням Бахмацької районної ради народних депутатів Чернігівської області (11-ї сесії 21-го скликання) «Про виділення земельної ділянки для розширення селянського/фермерського господарства ОСОБА_1» від 11.12.1992 припинено право користування колгоспу «Шлях Леніна» землями запасу площею 39,9 га, в тому числі рілля 39,7 га, кар`єр 0,2 га, надано громадянці ОСОБА_1 у довічне успадковане володіння земельну ділянку площею 39,9га, в тому числі ріллі 39,7га, кар`єру 0,2га, із земель запасу Біловежівської сільської ради народних депутатів.

За актами б/н б/д проведено перенесення в натурі меж земельних ділянок, площею 10 га та 39,9 га, які надані ОСОБА_1 у довічне успадковане володіння, для ведення селянського (фермерського) господарства, із земель запасу Біловежівської сільської ради народних депутатів.

Рішенням Бахмацької районної ради народних депутатів Чернігівської області «Про реєстрацію селянських/фермерських господарств» від 26.03.1992 №47 зареєстровано Селянське/фермерське господарство «Марія» в селі Біловежі-Перші Біловежівської сільської ради народних депутатів; голова господарства - ОСОБА_1 , члени господарства: ОСОБА_2 (син), ОСОБА_3 (невістка).

Факт державної реєстрації Селянського/фермерського господарства «Марія» 26.23.1992 підтверджується наявним у матеріалах справи витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

За державним актом на право постійного користування землею б/н б/д ОСОБА_1 , на підставі рішення Біловежівської ради народних депутатів Бахмацького району Чернігівської області, надано в постійне користування 49,9 га землі в межах згідно з планом землеволодіння (доданого до акту) для створення селянського/фермерського господарства. Даний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею під № 42.

ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації цивільного стану Бахмацького районного управління юстиції Чернігівської області 18.03.2005.

21.06.2005 новим головою CФГ «Марія» ОСОБА_2 затверджено Статут CФГ «Марія» в новій редакції (відомості про установчі документи юридичної особи в попередній редакції не збереглись - примітка суду).

09.08.2005 проведено державну реєстрацію включення відомостей про CФГ «Марія» до ЄДРПОУ (реєстраційний запис 0000255) та її установчих документів (реєстраційний запис 1000255).

CФГ «Марія» створене і діє відповідно до Законів України «Про селянське (фермерське) господарство», «Про пріоритетність соціального розвитку села та агропромислового комплексу в народному господарстві», «Про власність», «Про підприємство», законодавства про землю та інших законодавчих актів». Господарство є юридичною особою, має розрахунковий валютний та інші рахунки в банку. Засновником господарства є ОСОБА_2 (п.п. 1.1, 1.2, 3.1, 4.1 Статуту CФГ «Марія»).

27.02.2007 та 10.03.2011 проведено державні реєстрації змін до установчих документів СФГ «Марія» згідно з якими до членів Господарства включено ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (реєстраційний запис 1000255) та ОСОБА_6 (реєстраційний запис 3000255) відповідно.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області «Про передачу земельних ділянок державної власності в комунальну власність» №21-ОТГ від 09.12.2020 (далі Наказ 1) вирішено передати Бахмацькій міській раді Бахмацького району Чернігівської області в комунальну власність Бахмацької територіальної громади, земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 1470,1048 га, що розташовані за межами населених пунктів на території Бахмацької територіальної громади Бахмацького району Чернігівської області, згідно з актом приймання-передачі земельної ділянки.

За двостороннім актом приймання-передачі, відповідно до вказаного наказу, 09.12.2020 ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області передало із державної власності, а Бахмацька міська рада Бахмацького району Чернігівської області прийняла в комунальну власність Бахмацької територіальної громади земельні ділянки (згідно з додатком), у тому числі земельну ділянку кадастровий номер :09:000:0648, площею 9,3809, 16.00 землі запасу, будь-які відомості про обтяження речових прав (у тому числі права постійного користування СФГ «Марія») щодо даної земельної ділянки відсутні.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області «Про передачу земельних ділянок державної власності в комунальну власність» №2-ОТГ від 05.01.2021 (далі Наказ 2) вирішено передати Бахмацькій міській раді Бахмацького району Чернігівської області в комунальну власність Бахмацької територіальної громади земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 91,9877 га, що розташовані за межами населених пунктів на території Бахмацької територіальної громади Бахмацького району Чернігівської області, згідно з актом приймання-передачі земельної ділянки.

За двостороннім актом приймання-передачі, відповідно до вказаного наказу, 05.01.2021 ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області передало із державної власності, а Бахмацька міська рада Бахмацького району Чернігівської області прийняла в комунальну власність Бахмацької територіальної громади земельні ділянки (згідно з додатком), у тому числі земельну ділянку кадастровий номер :09:000:0640, площею 11,5302 га, 16.00 землі запасу, будь-які відомості про обтяження речових прав (у тому числі права постійного користування СФГ «Марія») щодо даної земельної ділянки відсутні.

04.01.2021 та 10.03.2021 проведено державну реєстрацію права комунальної власності Бахмацької міської ради на земельну ділянку кадастровий номер :09:000:0648, площею 9,3809 га та на земельну ділянку кадастровий номер :09:000:0640, площею 11,5302 га відповідно, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (підстава реєстраційних дій: наказ ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області №21-ОТГ від 09.12.2020).

30.03.2021 Бахмацькою міською радою (8-ї сесії 8-го скликання) прийнято рішення «Про надання дозволу на виготовлення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості), право оренди яких підлягає продажу» (далі Рішення), у тому числі щодо земельних ділянок кадастрові номери :09:000:0648, площею 9,3809 га та :09:000:0640, площею 11,5302 га.

В свою чергу, 29.04.2021 Бахмацькою міською радою (10-ї сесії 8-го скликання) прийнято рішення «Про скасування рішення восьмої сесії восьмого скликання від 30.03.2021 «Про надання дозволу на виготовлення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості), право оренди яких підлягає продажу».

Вказані факти сторонами не заперечуються.

Звертаючись до суду з цим позовом позивач зазначає про те, що земельні ділянки з кадастровими номерами :09:000:0648 та :09:000:0640 входять до складу земельних ділянок загальною площею 49,9 га, які були йому надані в постійне користування, а відтак Наказ 1, Наказ 2 та Рішення (що скасоване 29.04.2021, тобто до подачі позову до суду - примітка суду) порушують його речові права (права постійного користування), що є підставою для визнання їх недійсними та скасування.

Суд першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовив, що колегія суддів вважає вірним з огляду на наступне.

Положеннями ч. 1 ст. 2 ГПК України до завдань господарського судочинства віднесено справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді із застосуванням способів захисту, які передбачені частиною другою статті 16 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 20 ГК України визначено способи захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч. 2 ст. 16 ЦК України до яких, зокрема, відноситься визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Аналогічні положення закріплені в статті 20 ГК України.

Згідно з ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси.

Частиною 2 ст. 249 ГК України передбачено, що у разі прийняття органом державної влади або органом місцевого самоврядування акта, що не відповідає законодавству, і порушує права чи законні інтереси суб`єкта господарювання, останній відповідно до статті 20 цього Кодексу має право звернутися до суду із заявою про визнання такого акта недійсним.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.

Підставами для визнання акта недійсним є його невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення в зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача в справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, в господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, серед іншого, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування (ч.ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України).

ЗК України (в редакції яка була чинна на момент створення СФГ «Марія») встановлено, що:

- громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи й тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки в власність або користування подають до сільської, селищної, міської, районної Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, яку підписує голова створюваного селянського (фермерського) господарства (ч. 1 ст. 51);

- користування землею може бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, серед іншого, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства (ст. 7);

- право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (ч. 1 ст. 23).

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, земельні ділянки, загальною площею 49,9 га, які на праві постійного користування за рішеннями Бахмацької районної ради народних депутатів Чернігівської області від 28.02.1992 та 11.12.1992 надані ОСОБА_1 для ведення селянського (фермерського) господарства, були надані їй саме як спеціальному суб`єктові - засновнику (голові) селянського (фермерського) господарства.

Частинами 1, 8 ст. 8 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» № 2009-XII (в редакції яка була чинна на момент створення СФГ «Марія») (далі Закон № 2009-XII), встановлено, що:

- після одержання Державного акта на право приватної власності або довічного успадковуваного володіння землею чи укладення договору на оренду селянське (фермерське) господарство підлягає державній реєстрації в районній, міській Раді народних депутатів, що надала земельну ділянку в довічне успадковуване володіння, приватну власність або користування.

- після відведення земельної ділянки в натурі і одержання Державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею, приватної власності або договору на оренду земельної ділянки та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи.

Отже, за діючими на момент створення СФГ «Марія» нормами, обов`язковою умовою для набуття правосуб`єктності СФГ як юридичної особи було одержання земельної ділянки, а одержання громадянином державного акта, яким посвідчувалося право на земельну ділянку для ведення СФГ, зобов`язувало таку фізичну особу в подальшому подати необхідні документи до відповідної місцевої ради для державної реєстрації СФГ. Тобто Закон № 2009-XII не передбачав права громадянина використовувати земельну ділянку, надану йому в користування для ведення СФГ, без створення такого СФГ.

19.06.2003, прийнято Закону України «Про фермерське господарство» № 937-IV (далі Закон № 937-IV), яким Закон № 2009-XII визнано таким, що втратив чинність.

Законом № 937-IV, серед іншого, встановлено, що:

- фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, в тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону (ст. 1);

- право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство (ч. 1 ст. 5);

- надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому ЗК України (ст. 7);

- фермерське господарство підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою (ст. 8).

Отже, і на сьогодні можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства також безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) такій фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.

Фермерське господарство (в будь-якій його формі) ініціюється для подальшої діяльності з виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, з метою отримання прибутку, що відповідає наведеному в ст. 42 ГК України визначенню підприємництва як самостійної, ініціативної, систематичної, на власний ризик господарської діяльності, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Враховуючи законодавчі обмеження в використанні земельної ділянки іншим чином, ніж це передбачено її цільовим призначенням, а також правові наслідки використання чи невикористання земельної ділянки не за її цільовим призначенням, надана громадянину в установленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб. Суб`єктом такого використання може бути особа - суб`єкт господарювання за ГК України.

Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією ВП ВС у постанові від 23.06.2020 у справі №922/989/18, ВП ВС у постанові від 01.04.2020 у справі №320/5724/17.

З аналізу приписів ст.ст. 9, 11, 14, 16, 17, 18 Закону № 2009-XII та ст.ст. 1, 5, 7, 8 Закону № 937-IV можна зробити висновок, що після отримання земельної ділянки фермерське господарство має бути зареєстроване в установленому законом порядку, і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи, і саме з цього часу обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства.

З огляду на викладене вище, належним користувачем земельних ділянок загальною площею 49,9 га), які були надані гр. ОСОБА_1 в постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства за державним актом б/н б/д, з моменту його державної реєстраціє є СФГ «Марія».

Частиною 1 ст. 92 ЗК України встановлено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває в державній або комунальній власності, без встановлення строку.

За змістом положень ч. 2 ст. 92 ЗК України права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності (а); громадські організації осіб з інвалідністю України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації (б); релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності (в); публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» (г); заклади освіти незалежно від форми власності (ґ); співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку (д); оператор газотранспортної системи та оператор системи передачі (е); господарські товариства в оборонно-промисловому комплексі, визначені частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності» (є).

Пунктом 6 розділу Х Перехідні положення ЗК України (у редакції Закону від 25.10.2001, що діяв з 01.01.2002, тобто на момент набрання цим нормативно-правовим актом чинності) встановлено, що громадяни та юридичні особи, які набули земельні ділянки на праві постійного користування до 01.01.2002, але згідно з Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01.01.2008 переоформити право постійного користування на право власності або право оренди.

Водночас Конституційний Суд України рішенням № 5-рп2005 від 22.09.2005 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення пункту 6 розділу X «Перехідні положення» ЗК України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення.

Вказане свідчить про те, що громадяни та юридичні особи, які до 01.01.2002 отримали в постійне користування земельні ділянки, правомочні використовувати отримані раніше земельні ділянки на підставі цього правового титулу без обов`язкового переоформлення права постійного користування на право власності на землю чи на право оренди землі.

В свою чергу, положеннями ст. 141 ЗК України визначений вичерпний перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою до яких не віднесено перехід земельних ділянок із державної власності в комунальну.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 ст. 148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. У разі переходу права власності на земельну ділянку, що перебуває в постійному користуванні, від держави до територіальної громади або від територіальної громади до держави до набувача земельної ділянки переходять права та обов`язки власника земельної ділянки за правовідносинами постійного користування нею.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14.01.2015, (далі Положення) Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру» від 14.01.2015 № 15 ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області є територіальним органом Держгеокадастру.

Відповідно до п. 3 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області (затвердженого наказом Держгеокадастру від 21.05.2021 №248), завданням Головного управління є реалізація повноважень Держгеокадастру на території Чернігівської області.

Згідно з пп. 13 п. 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, до компетенції останнього належить розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Чернігівської області.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України ГУ Держгеокадастру наділене повноваженнями з передачі в власність або в користування для всіх потреб земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, розташованих у межах Чернігівської області.

З Наказу 1 та Наказу 2 слідує, що їх видано, відповідно до ст.ст. 15-1, 117, 122, 125, 126 ЗК України, в межах компетенції цього органу, з урахуванням змісту наступних нормативно-правових актів: Указу Президента України від 15.10.2020 № 449/2020 «Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин», постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 № 1113 «Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин», розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 № 730-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Чернігівської області», наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2020 № 485 «Деякі питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності до комунальної власності», Положення про ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, з метою реалізації реформ у сфері земельних відносин, у силу яких починаючи з 17.11.2020 на Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру покладено обов`язок щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в комунальну власність, відповідно до ст. 117 ЗК України.

Вказане свідчить про те, що оспорювані у цій справі Наказ 1 та Наказ 2 прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, так як в силу положень ч. 2 ст. 148-1 ЗК України у разі переходу права власності на земельну ділянку, що перебуває в постійному користуванні, від держави до територіальної громади або від територіальної громади до держави до набувача земельної ділянки переходять права та обов`язки власника земельної ділянки за правовідносинами постійного користування нею, перехід земельних ділянок з кадастровими номерами :09:000:0648 та :09:000:0640 із державної власності в комунальну не є підставою для припинення інших речових прав похідних від права власності, на такі земельні ділянки (в тому числі права постійного користування).

З огляду на вказані обставини колегія суддів вважає цілком вірним висновок суду першої інстанції про те, що прийняттям Наказу 1 та Наказу 2, тобто переходом права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :09:000:0648 та :09:000:0640 із державної власності в комунальну, права постійних землекористувачів таких ділянок порушені бути не можуть.

В свою чергу, як вірно встановлено судом першої інстанції відносно земельних ділянок за кадастровими номерами :09:000:0648 площею 9,3809 га та :09:000:0640 площею 11,5302 га відсутні будь-які відомості про обтяження речових прав на перелічені земельні ділянки на момент підписання відповідачами двосторонніх актів приймання-передачі, складених на підставі оскаржуваних наказів (у тому числі права постійного користування вказаними земельними ділянками позивачем - примітка суду).

Відомості про обмеження у використанні спірних земельних ділянок на момент реєстрації права комунальної власності Бахмацької міської ради до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не внесено.

При цьому, з наявних у матеріалах справи документальних доказів не вбачається за можливе встановити, що земельні ділянки з кадастровими номерами :09:000:0648 площею 9,3809 га та :09:000:0640 площею 11,5302 га увійшли до складу земель, які були наданих позивачу в 1992 році на праві постійного користування для ведення селянського (фермерського) господарства за державним актом б/н б/д, так як технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок, переданих позивачу на праві постійного користування в натурі (на місцевості) відсутня в матеріалах справи, відомості про земельні ділянки, надані позивачу на титулі постійного користування, до Державного земельного кадастру не внесено.

Слід зазначити і про те, що Рішення до звернення позивача до суду з цим позовом було скасовано на підставі рішення Бахмацької міської ради (10-ї сесії 8-го скликання) від 29.04.2021.

Також колегія суддів зауважує позивачу на наступному.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18, пункт 5.5)). Тобто це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19, пункт 14) та від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19, пункт 40)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18, пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18, пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19, пункт 48), від 09.02.2021 у справі № 381/622/17 (провадження № 14-98цс20, пункт 14) та від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 42).

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають враховувати його ефективність. Це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (такий висновок викладений у пунктах 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20)).

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) виснував, що зазначена норма Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним».

Таким чином, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

В свою чергу, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється під час розгляду справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Як встановлено вище, звертаючись до суду з цим позовом позивач послався на те, що земельні ділянки з кадастровими номерами :09:000:0648 та :09:000:0640 входять до складу земельних ділянок загальною площею 49,9 га, які були йому надані в постійне користування, а відтак Наказ 1, Наказ 2 та Рішення порушують його речові права (права постійного користування), проте, як встановлено вище, матеріалами справи не підтверджується те, що вказані земельні ділки є саме тими земельним ділянками, які були передані у постійне користування позивачу, а визнання недійсними та скасування Наказу 1, Наказу 2 та Рішення не призведе до визнання за позивачем право постійного користування земельними ділянками з кадастровими номерами :09:000:0648 та :09:000:0640, що свідчить про те, що обраний позивачем спосіб захисту не може відновити те право за захистом якого він звернувся до суду, що є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові.

З огляду на обставини, які викладені вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій справі з підстав недоведеності та необґрунтованості факту порушення відповідачами прав та охоронюваних законом позивача, а також неналежності обраного позивачем способу захисту.

Водночас колегія суддів вважає за необхідне зауважити на тому, що в судовому засіданні 16.11.2022 представник відповідача 2 підтвердив, що спірні земельні ділянки на даний час передані в користування іншим особам, що, у випадку якщо такі земельні ділянки входять до складу земельних ділянок загальною площею 49,9 га, які були позивачу надані в постійне користування, безумовно свідчить про порушення прав позивача та є підставою для звернення його до суду з відповідним позовом, проте вказані обставини встановленню та дослідженню при розгляді цієї справи № 927/787/21 не підлягають.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване судове рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду Чернігівської області від 15.11.2021 у справі №927/787/21, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Враховуючи вимоги та доводи апеляційної скарги, апеляційна скарга Селянського фермерського господарства «Марія» задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на апелянта.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства «Марія» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.11.2021 у справі №927/787/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.11.2021 у справі №927/787/21 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Повернути до Господарського суду Чернігівської області матеріали справи №927/787/21.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 16.11.2022

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Є.Ю. Шаптала

А.І. Тищенко