ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2022 р. Справа№ 910/5588/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі судового засідання : Шевченко Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: ОСОБА_1.,

розглянувши апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2022 року (даті підписання повного тексту 19.09.2022 року)

у справі №910/5588/22 (суддя - Ю.В.Картавцева)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс»

до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

про стягнення 494 445,78 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр газ ресурс» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 494 445,78 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем умов договору №388/КЕС-2021 про постачання електричної енергії споживачу від 20.10.2021 року в частині своєчасної оплати вартості спожитої електричної енергії за період листопад - грудень 2021 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.09.2022 року у справі №910/5588/22 позов задовольнити повністю. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс» основний борг у розмірі 494 445,78 грн та судовий збір у розмірі 7 416,69 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2022 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права.

Так, скаржник вказав, що позивач пред`явив відповідачу претензію від 17.02.2022 року №35-Ю1 щодо сплати заборгованості в сумі 494445,78 грн аж після закінчення бюджетного періоду.

Відтак за твердженням скаржника у відповідача відсутні зобов`язанні зі сплати коштів, оскільки зобов`язання взяті розпорядниками бюджетних коштів без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень встановлених Бюджетним кодексом України та законом про Державний бюджет України, не вважаються бюджетними зобов`язаннями і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.09.2022 року, справу №910/5588/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г., Ткаченко Б.О.

Розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/3136/22 від 04.10.2022 року, у зв`язку з перебуванням судді Ткаченка Б.О. на лікарняному, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/5588/22.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2022 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Сулім В.В., судді Майданевич А.Г., Пономаренко Є.Ю.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2022 року у справі №910/5588/22 своєю ухвалою 05.10.2022 року.

Позивач своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що згідно з ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Представник відповідача в судовому засіданні 16.11.2022 року Північного апеляційного господарського суду підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник позивача у судове засідання 16.11.2022 року не з`явився. Про час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, зокрема направленням на електронну адресу ухвали Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2022 року.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 року у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 року у справі "Красношапка проти України").

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2022 року підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалі справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр газ ресурс» (постачальник), та Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (споживач) було укладено договір № 388/КЕС-2021 від 20.10.2021 року про постачання електричної енергії споживачу (далі - договір), відповідно до умов якого останній є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами, з урахуванням ст.ст. 633, 634, 641. 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до умов цього договору.

Відповідно до п.2.1. договору, постачальник продає електричну енергію код ДК 021:2015 - 09310000-5-Електрична енергія споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Обсяг закупівлі електричної енергії складає 356645 кВт/год. (п.2.3. договору).

Відповідно до п.п. 3.1.,.3.3. договору початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві - приєднанні, яка є додатком 1 до цього договору. Постачальник за цим договором не має права вимагати від споживача будь-якої іншої плати за електричну енергію, що не визначена у комерційній пропозиції, яка є додатком 2 до цього договору.

Згідно п. 5.2. договору загальна вартість цього договору становить 1 307 000,64 грн з ПДВ. в т.ч. ПДВ 20% 217 833,44 грн. З них:

- за рахунок загального фонду - 490 706,76 грн; в т.ч. ПДВ 20% 81 784,46 грн;

- за рахунок відновлення - 816 293,88 грн. ; в т.ч. ПДВ 20% 136 048.98 грн.

За змістом додатку №1 до договору заяви-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу №388/КСЕ-2021 від 20.10.2021 року керуючись ст.ст. 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року № 312, та ознайомившись з умовами договору про постачання електричної енергії споживачу №388/КЕС-2021 від 20.10. (далі - договір) на сайті електропостачальника (далі - постачальник) приєднуюсь до умов договору на умовах комерційної пропозиції з такими нижченаведеними персоніфікованими даними. Персоніфіковані дані споживача: назва суб`єкта господарювання: Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, ЄДРПОУ: НОМЕР_2.

За змістом п. 1 додатку №2 до договору комерційної пропозиції, ціна (тариф) 1 кВт/год електричної енергії: 3, грн без ПДВ, а разом з ПДВ - 3,9 грн, з урахуванням тарифу на послугу з передачі електричної енергії, встановленого постановою НКРЕКП від 09.12.2020 року №2353.

Відповідно до п.п. 2-4 додатку №2 до договору:

- Спосіб оплати - післяоплата (по факту споживання).

- Термін надання рахунку за спожиту електричну енергію - у місяці, що слідує за розрахункови

- Строк його оплати - 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання рахунку споживачем.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, даний правочин за своєю правовою природою є договором енергопостачання.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії". Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом п.5.7. договору розрахунки споживача за цим договором здійснюються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання (далі - спецрахунок). При цьому, споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за цим договором через банківську платіжну систему, он-лайн переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу постачальника та в інший не заборонений законодавством спосіб. Оплата вартості електричної енергії за цим договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на спецрахунок постачальника. Оплата вважається здійсненою після того, як на спецрахунок постачальника надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за куповану електричну енергію відповідно до умов цього договору. Спецрахунок постачальника зазначається у платіжних документах постачальника, у тому числі у разі його зміни.

Відповідно до п.5.8. договору оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого споживачем. Всі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних веб-сайтів для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки.

Як вбачається з матеріалів справи, постачальник передав, а споживач використав на підставі приладів обліку 164 890,00 кВт/год електричної енергії за ціною 3,05393 грн без ПДВ за 1 кВт/год., що підтверджується актом № УГР00003739 від 30.11.2021 року приймання-передачі електричної енергії, який підписано сторонами та скріплено відтисками печаток сторін без зауважень.

Відповідно до платіжних доручень №6192 від 30.12.2021 року (на суму 156 778,52 грн) та №6193 від 30.12.2021 року (на суму 429 847,03 грн) споживачем сплачено постачальнику 586 625,55 грн з призначенням платежу: « 1003020;2273;за електричну енергію в 11.2021р.; зг дог 388/КЕС-2021 від 20.10.21, акт УГР00003739 від 29.12.21».

Таким чином, як правильно встановлено судом першої інстанції, сума недоплати за листопад 2021 року становить 17 649,47 грн з ПДВ ((164 890 кВт/год Х 3,05393 грн + 20% ПДВ) - 156 778,52 грн - 429 847,03 грн).

Позивачем на адресу відповідача було направлено два примірники акта прийому-передачі №УГР00004204 від 30.11.2021 року, рахунок на оплату №4452 від 30.11.2021 року, два примірники акта прийому-передачі №УГР00004410 від 31.12.2021 року та рахунок на оплату №4606 від 31.12.2021 року, які були отримані відповідачем 15.02.2022 року що підтверджується трекінгом за № 879 та не заперечується відповідачем.

Відповідно до Акту прийому-передачі електричної енергії №УГР00004204 від 30.11.2021 року постачальник передав, а споживач використав на підставі приладів обліку 4 816,055 кВт/год електричної енергії загальною вартістю 17649,47 грн з ПДВ за період з 26.11.2021 року по 30.11.2021 року (а.с. 30).

Як вбачається з матеріалів справи, постачальник передав, а споживач використав на підставі приладів обліку 130 105,00 кВТ/год електричної енергії загальною вартістю 476 796,31 грн з ПДВ за грудень 2021 року, що підтверджується Актом прийому-передачі електричної енергії №УГР00004410 від 31.12.2021 року (а.с. 32).

Таким чином, як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідно до актів приймання-передачі електричної енергії № УГР00003739 від 30.11.2021 року, №УГР00004204 від 30.11.2021 року та №УГР00004410 від 31.12.2021 року обсяги переданої електроенергії становлять 164 890,00 квВт/год, 4 816,055 кВт/год та 130 105,00 квВт/год відповідно.

Разом з цим колегія суддів приймає до уваги, що з наданої ДТЕК Київські електромережі інформації у відповідь на адвокатський запит адвоката позивача Невструєва Л.Б. вбачається, що постачальником було передано, а споживачем використано 295 995,00 кВтг за період з 01.11.2021 року по 31.12.2021 року, що підтверджується показниками загального обсягу споживання електричної енергії споживача Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (наявна в матеріалах справи).

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

З огляду на викладене та враховуючи положення п. 5.8. договору, п. 4 Комерційної пропозиції (додаток 2 до договору) суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що строк оплати відпущеної електричної енергії за період листопад-грудень 2021 року є таким, що настав.

Щодо твердження скаржника, що позивач пред`явив відповідачу претензію від 17.02.2022 року №35-Ю1 щодо сплати заборгованості в сумі 494445,78 грн аж після закінчення бюджетного періоду, відтак у відповідача відсутні зобов`язанні зі сплати коштів, оскільки зобов`язання взяті розпорядниками бюджетних коштів без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень встановлених Бюджетним кодексом України та законом про Державний бюджет України, не вважаються бюджетними зобов`язаннями і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів, колегія суддів відзначає наступне.

Згідно з п.7 ч.2 ст. 2 Бюджетного кодексу України бюджетне зобов`язання - будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Неприйняття Верховною Радою України закону про Державний бюджет України до 1 січня відповідного року не є підставою для встановлення іншого бюджетного періоду.

За змістом ч.1 ст. 48 БК України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років; довгострокових зобов`язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України.

Розпорядник бюджетних коштів після отримання товарів, робіт і послуг відповідно до умов взятого бюджетного зобов`язання приймає рішення про їх оплату та надає доручення на здійснення платежу органу Казначейства України, якщо інше не передбачено бюджетним законодавством, визначеним п. 5 ч. 1 ст. 4 цього Кодексу (ч.1 ст. 49 Бюджетного кодексу України).

Наказом Державної казначейської служби України 29.04.2013 року № 68 затверджені "Методичні рекомендації щодо переліку підтвердних документів для реєстрації бюджетних зобов`язань, бюджетних фінансових зобов`язань та проведення платежів".

Методичні рекомендації визначають перелік підтвердних документів, які надаються розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів на стадіях реєстрації бюджетних зобов`язань, бюджетних фінансових зобов`язань та проведення платежів.

До органів Казначейства на стадіях реєстрації бюджетних зобов`язань, бюджетних фінансових зобов`язань та проведення платежів надаються підтвердні документи, передбачені законодавством, в залежності від сутності платежу.

Згідно з додатком до Методичних рекомендацій для витрат за назвою оплата електроенергії по КЕКВ, КККБ 2273 до документів, які надаються на стадії реєстрації бюджетних зобов`язань та бюджетних фінансових зобов`язань при отриманні товарів, послуг входять договір, рахунок-фактура, акт наданих послуг/акт приймання-передавання товарної продукції.

Таким чином, для реєстрації бюджетних зобов`язань та проведення платежів надаються підтвердні документи - договір, рахунок-фактура, акт наданих послуг/акт приймання-передавання товарної продукції.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідач самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 та у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Так, в матеріалах справи наявні відповідний договір, акти та рахунки на оплату відпущеної електричної енергії, а скаржником в свою чергу не заперечено обставину отримання від позивача електричної енергії. Договір № 388/ КЕС-2021 від 20.10.2021 року є чинним.

Водночас, колегія суддів відзначає, що відповідачем, як бюджетною організацією, частково сплачено заборгованість за листопад на загальну суму 586 625,55 грн за договором № 388/ КЕС-2021 від 20.10.2021 року.

З огляду на викладене, колегія суддів суд відхиляє доводи відповідача стосовно того що зобов`язання за договором не підлягають оплаті.

При цьому, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, що взяття відповідних зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства, витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 Цивільного кодексу України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відповідачем не подано.

Відтак, відповідач своїх зобов`язань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Матеріали справи не містять, а скаржником не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції жодних належних та додаткових у розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України доказів на підтвердження відсутності його обов`язку зі сплати заявленої в позові заборгованості.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що мотиви апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України фактично зводяться до мотивів викладених у відзиві на позовну заяву, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2022 року у справі №910/5588/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2022 року у справі №910/5588/22 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/5588/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

Є.Ю. Пономаренко

Дата складення повного тексту 17.11.2022 року.