УХВАЛА

09 листопада 2022 року

м. Київ

cправа № 910/7116/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Уркевича В. Ю.- головуючого, Мачульського Г. М., Краснова Є. В.,

за участю секретаря судового засідання Брінцової А. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот»

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2022 (головуючий суддя Скрипка І. М., судді Михальська Ю. Б., Іоннікова І. А.) і рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2021 (суддя Данилова М. В.) у справі

за позовом Приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги»

про визнання недійсним пункту додатку до договору,

за участю представників:

позивача - Щербака Р. І. (адвокат),

відповідача - Жовтун О. В. (адвокат),

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

1. У квітні 2021 року Приватне акціонерне товариство «Судноплавна компанія «Укррічфлот» (далі - ПрАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот», позивач) звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» (далі - ТОВ «Київські енергетичні послуги», відповідач) про визнання недійсним пункту 9.1 додатку 2 «Комерційна пропозиція постачальника електричної енергії ТОВ «Київські енергетичні послуги» до договору про постачання електричної енергії від 28.12.2018 № 2083017ВП.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до договору та комерційної пропозиції включено положення, що суперечать вимогам законодавства, обмежують права позивача та накладають на позивача штрафні санкції.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.07.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2022, в позові відмовлено.

4. Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що з урахуванням норм пункту 10 частини сьомої статті 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» договір може містити положення про покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору і вказані положення не суперечать чинному законодавству та жодним чином не обмежують право споживача вільно обирати постачальника та змінювати його.

Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

5. У серпні 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ПрАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот», в якій скаржник просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2022 і рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2021 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

6. Підставами касаційного оскарження є пункти 1, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

7. На обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник посилається на неврахування судом апеляційної інстанції правових висновків щодо недійсності договору та підстав для визнання договору недійсним, викладених у постановах Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17 та від 22.06.2020 у справі № 177/1942/16-ц, а також щодо тлумачення умов договору в частині підстав застосування відповідальності за порушення зобов`язання, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18 (провадження № 12-117гс19).

8. Крім того, скаржник зазначає про недослідження судами попередніх інстанцій доказів щодо фактичних обставин укладення договору про постачання електричної енергії.

9. У судовому засіданні представник ПрАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот» підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити.

10. ТОВ «Київські енергетичні послуги» подало відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

11. У судовому засіданні представник ТОВ «Київські енергетичні послуги» заперечувала проти касаційної скарги та просила залишити її без задоволення.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

12. Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

13. Підставою касаційного оскарження є пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, згідно з яким підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

14. При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).

15. Водночас на предмет подібності слід оцінити саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін у справі та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їх змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність необхідно також визначати за суб`єктним і об`єктним критерієм відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (пункт 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20).

16. Верховний Суд дослідив наведені у касаційній скарзі доводи та зазначає, що обставини, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, у цьому випадку не підтвердилися з огляду на таке.

17. У цій справі, постанова суду апеляційної інстанції в якій переглядається у касаційному порядку, судами розглядався спір про визнання недійсним пункту додатку до договору про постачання електричної енергії.

18. Як встановлено судами попередніх інстанцій, наприкінці грудня 2018 року на адресу позивача надійшли листи від постачальника електричної енергії - Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» (далі - ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі») про розірвання договорів про постачання електричної енергії. Відповідно до вказаних листів ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» попереджало, що з 01.01.2019 не буде постачальником електричної енергії та повідомило, що в разі, якщо ПрАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот» має намір і надалі споживати електроенергію, воно має укласти відповідні договори з ТОВ «Київські енергетичні послуги». У разі неукладання договорів йому буде припинено постачання електроенергії.

19. Позивач зазначає, що оскільки листи від ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» були направлені ПрАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот» наприкінці грудня 2018 року, то позивач не мав достатньо часу для проведення процедури укладання договорів про постачання електричної енергії, що передбачена Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 14.03.2018 № 3 (далі - ПРРЕЕ), з вільно обраним постачальником електричної енергії, окрім того, що був визначений в листах ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі».

20. Як стверджує позивач, з метою запобігання припиненню постачання електроенергії він був змушений укласти договори з відповідачем.

21. 28.12.2018 між позивачем та відповідачем було укладено договори про постачання електричної енергії споживачу, зокрема і договір № 2083017ПВ83017 (далі - договір постачання) з додатком 2 до нього - «Комерційна пропозиція постачальника електричної енергії ТОВ «Київські енергетичні послуги» (далі - комерційна пропозиція).

22. 28.12.2018 позивач приєднався до договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії.

23. Як вбачається з матеріалів справи, 14.03.2019 ТОВ «Київські енергетичні послуги» отримало від ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» лист від 11.03.2019 № 01/3/06-1449, в якому повідомлялось про отримання та погодження запиту ПрАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот» щодо зміни електропостачальника шляхом укладення нового договору про постачання електричної енергії з новим електропостачальником з 01.04.2019.

24. Листом від 29.03.2019 № 25/4/10/5897 ТОВ «Київські енергетичні послуги» повідомило ПрАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот» про дострокове припинення (розірвання) з 01.04.2019 договірних зобов`язань, зокрема і за договором постачання згідно з його пунктом 10.1.

25. Відповідно до пункту 10.1 договору постачання споживач має право в будь-який момент часу змінити постачальника шляхом укладення нового договору про постачання електричної енергії з новим електропостачальником та повідомити постачальника про свій намір не менше ніж як за 21 день до закінчення розрахункового періоду, вказавши дату або строки, в які буде відбуватись така зміна (початок дії нового договору про постачання електричної енергії), якщо інше не передбачено в комерційній пропозиції.

26. ТОВ «Київські енергетичні послуги» також направило на адресу ПрАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот» попередження від 05.04.2019 № 25/4/7/20/5373 про припинення постачання електричної енергії у зв`язку із заборгованістю.

27. ПрАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот» звернулося із заявою від 26.04.2019 № 09-03/905 до ТОВ «Київські енергетичні послуги» з проханням погасити заборгованість шляхом зарахування зустрічних вимог. Однак вказана заява була залишена без реагування зі сторони ТОВ «Київські енергетичні послуги».

28. 21.05.2019 на адресу ПрАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот» надійшла вимога ТОВ «Київські енергетичні послуги» від 16.05.2019 № 25/4/7/10/8196 про сплату штрафних санкцій за неповідомлення про дострокове розірвання договору постачання. До вимоги було додано відповідний рахунок.

29. У вказаній вимозі ТОВ «Київські енергетичні послуги», посилаючись на пункти 10.1, 13.3 договору постачання та пункт 9.1 комерційної пропозиції, вимагало від ПрАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот» здійснити оплату штрафу за неповідомлення про дострокове припинення (розірвання) договорів, зокрема і договору постачання. Загальна сума штрафу, яку відповідач вимагав сплатити, складала 686 776, 32 грн, в тому числі за договором постачання - 491 235,84 грн.

30. Пунктом 13.3 договору постачання передбачено, що за умови дострокового розірвання договору за ініціативою споживача споживач зобов`язаний сплатити постачальнику передбачені обраною споживачем комерційною пропозицією штрафні санкції чи іншу фінансову компенсацію за дострокове припинення договору.

31. Відповідно до пункту 9.1 комерційної пропозиції у випадку неповідомлення постачальника про дострокове припинення (розірвання) договору споживачем споживач сплачує штраф у розмірі подвійної вартості електричної енергії, заявленої споживачем як прогнозований обсяг споживання.

32. Вважаючи вимоги про сплату штрафу незаконними, безпідставними та такими, що порушують права ПрАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот», позивач звернувся зі скаргою від 03.06.2019 №09-03/914 до НКРЕКП.

33. За наслідком розгляду скарги ПрАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот» НКРЕКП листом від 22.07.2019 № 7689/20.3/7-19 повідомила про результати розгляду та ухвалене рішення.

34. НКРЕКП дійшла висновків, що лист, надісланий ТОВ «Київські енергетичні послуги» на адресу ПрАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот» від 29.03.2019 № 25/4/10/5897, підтверджує виконання вимог, передбачених процедурою зміни споживачем електропостачальника, відповідно до розділу VІ ПРРЕЕ.

35. У 2021 році ТОВ «Київські енергетичні послуги» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ПрАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот» про стягнення штрафу за договором постачання в розмірі 491 235,84 грн. Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.04.2021 у справі № 910/1342/21 позов було задоволено повністю.

36. Позовні вимоги у справі № 910/1342/21 ТОВ «Київські енергетичні послуги» обґрунтувало невиконанням ПрАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот» умов договору постачання про повідомлення постачальника про дострокове розірвання договору. Штрафні санкції визначались на підставі пункту 9.1 комерційної пропозиції.

37. Суди попередніх інстанцій, розглянувши справу № 910/7116/21, зазначили, що з існуючих між сторонами правовідносин не вбачається будь-яких порушень, які б могли тягнути за собою недійсність пункту 9.1 комерційної пропозиції, виходячи з такого: зміст договору в цілому та пункту 9.1 комерційної пропозиції зокрема не суперечать положенням чинного законодавства України та моральним засадам суспільства; договір про постачання електричної енергії споживачу розроблено на підставі примірного договору, що є додатком 5 до ПРРЕЕ; договір постачання укладено відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, Закону України «Про ринок електричної енергії», ПРРЕЕ, сторони на момент підписання договору постачання мали повний обсяг цивільної дієздатності, оскільки були зареєстрованими юридичними особами, підписання договору постачання було покладено на уповноважених осіб; ТОВ «Київські енергетичні послуги» до 01.04.2019 здійснювалося постачання електричної енергії для потреб позивача, а позивач, у свою чергу, отримував, споживав електричну енергію та здійснював оплату за неї; волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, як передбачено статтею 627 Цивільного кодексу України.

38. Колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає, що посилання скаржника на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18 (провадження № 12-117гс19) та у постановах Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17 і від 22.06.2020 у справі № 177/1942/16-ц не може бути виключною правовою підставою для касаційного оскарження судових рішень, оскільки постанови у вказаних справах ухвалені за інших обставин справи, ніж у справі, яка розглядається, що свідчить про неподібність правовідносин у них з огляду на таке.

39. Так, у справі № 904/4156/18 Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» звернулося до суду з позовом до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені за неналежне виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу уранового оксидного концентрату в частині строків оплати отриманого товару.

40. Предметом позову у справі № 638/2304/17 була вимога про визнання недійсним договору дарування грошових коштів з тих підстав, що під час укладення вказаного договору сторони не дотрималися вимог законодавства щодо його форми та змісту, а саме: умовами договору не передбачений строк передання коштів; текст договору не містить реквізитів сторін, зокрема, відсутні паспортні дані сторін; не зазначено мету та цільове використання коштів; сторонами укладено такий договір без згоди подружжя.

41. При цьому суд касаційної інстанції у постанові від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17 переглянув ухвалу суду апеляційної інстанції про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не була залучена до участі у справі, та не розглядав справу по суті.

42. У справі № 177/1942/16-ц предметом позову була вимога фізичної особи до фермерського господарства про розірвання договору оренди земельної ділянки, оскільки фермерське господарство порушує умови договору оренди земельної ділянки: своєчасно не сплачує орендну плату за користування земельною ділянкою в повному обсязі, систематично не враховує при визначенні розміру орендної плати за користування земельною ділянкою коефіцієнти індексації, пропонує отримувати орендну плату за користування земельною ділянкою в натуральній формі товарами, які не пройшли державний контроль якості продуктів, екологічну експертизу та перевірку на відповідність державним стандартам, веде сільськогосподарське виробництво на належній фізичній особі земельній ділянці без проведення сівозміни, систематичного внесення добрив, постійно вирощуючи соняшник, який виснажує земельну ділянку; порушує екологічний стан земельної ділянки, знищивши захисну лісосмугу обабіч земельної ділянки.

43. Натомість у даній справі (№ 910/7116/21), як вже зазначалося раніше, суди попередніх інстанцій розглянули спір про визнання недійсним пункту додатку до договору про постачання електричної енергії з тих підстав, що оскаржуваний пункт комерційної пропозиції суперечить вимогам законодавства, обмежує права ПрАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот» та накладає на нього штрафні санкції.

44. Таким чином, правовідносини у справах № 904/4156/18, № 638/2304/17, № 177/1942/16-ц на постанови Верховного Суду в яких посилається скаржник, та у справі № 910/7116/21 не є подібними за предметом та підставами позову, матеріально-правовим регулюванням та встановленими фактичними обставинами справи.

45. Отже, доводи ПрАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот» щодо неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, наведених у вказаних вище постановах, є необґрунтованими, а звідси зазначена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження.

46. ПрАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот» на обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, стверджує, що суди попередніх інстанцій не дослідили докази щодо фактичних обставин укладення договору постачання. При цьому ПрАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот» посилається на пункт 1 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України.

47. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

48. Зважаючи на вказані положення пункту 1 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції відхиляє доводи скаржника про те, що апеляційний господарський суд не дослідив зібрані у справі докази, оскільки у цій справі посилання ПрАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот» на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, є необґрунтованими.

49. Крім того, відповідно до частини другої статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

50. За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги в частині підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

51. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

52. З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження у справі № 910/7116/21 на підставі пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України за касаційною скаргою ПрАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2022 і рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2021.

53. При цьому колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

54. Основним елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми права на момент вчинення дії.

55. Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

56. Згідно зі статтею 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

57. Аналогічно й частина перша статті 17 Господарського процесуального кодексу України регламентує, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

58. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

59. У рішенні ЄСПЛ у справі «Ґарсія Манібардо проти Іспанії» («Garcia Manibardo v. Spain» від 15.02.2000, № 38695/97) зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (див. також рішення у справі «Monnel and Morris v. the United Kingdom» від 02.03.1987, № 9562/81, серія A, № 115, с. 22, п. 56, а також рішення у справі «Helmers v. Sweden» від 29.10.1996, серія A, № 212-A, с. 15, п. 31).

60. Отже, із встановленням законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду право на касаційне оскарження в Україні не є безумовним, що є передбачуваним для учасників судового процесу, виходячи із наведених вище норм Господарського процесуального кодексу України.

61. За вказаних обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про закриття касаційного провадження, відкритого за касаційною скаргою ПрАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот» згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України.

62. У зв`язку з тим, що Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ПрАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот» відповідно до приписів статті 296 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за розгляд касаційної скарги покладаються на скаржника та поверненню відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» не підлягають.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2022 і рішення Господарського суду міста Києва від 21.07.2021 у справі № 910/7116/21 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Ю. Уркевич

Судді: Г. М. Мачульський

Є. В. Краснов