ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.01.2022р. Справа №905/1263/21

Суддя господарського суду Донецької області Макарова Ю.В., при секретарі судового засідання Гур`євій М.В., розглянувши у підготовчому судовому засіданні матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «ДОНРЕМПУТЬ», м.Краматорськ Донецької області,

до відповідача-1: Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», м.Київ,

відповідача-2: Відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), м.Краматорськ Донецької області,

про заборону набуття права власності на предмет іпотеки та вчинення певних дій,

від позивача: Болотов А.А. (відповідно до свідоцтва серії ДН №5074 від 27.06.2018, ордера серії ДН №043997 від 30.06.2021) - адвокат,

від відповідача - 1: Ткач Г.В. (відповідно до свідоцтва серії ДН №5118 від 29.08.2018, ордера серії АН №1040948 від 22.07.2021) - адвокат, Снайко Г.О. (відповідно до свідоцтва серії ДН №5875 від 30.09.2020, ордера серії АН №1042740 від 11.08.2021) - адвокат,

від відповідача - 2: не з`явився,

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «ДОНРЕМПУТЬ», м.Краматорськ Донецької області (далі - позивач, іпотекодавець), звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» м.Київ (далі - відповідач-1, банк, іпотекодежатель), Відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), м.Краматорськ Донецької області (далі - відповідач-2, орган ДВС), про:

- заборонити відповідачу-1 набуття права власності на нежитлове (офісне) приміщення, на термін дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VII;

- заборонити відповідачу-2 проводити будь-які дії щодо реалізації набуття Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» права власності на нежитлове (офісне) приміщення, на термін дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VII.

Позовна заява обґрунтовується тим, що спірне нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «ДОНРЕМПУТЬ» (предмет іпотеки) розташовано на території проведення антитерористичної операції, а тому підпадає під дію імперативних норм статті 9 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", за таких обставин дії відповідачів під час дії мораторію з реалізації предмета іпотеки є неправомірними, порушують права власності позивача.

Ухвалою господарського суду від 12.07.2021 суд відмовив у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову б/н від 05.07.2021.

Ухвалою господарського суду від 15.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1263/21, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

15.07.2021 через підсистему Електроний суд від позивача надійшла заява про забезпечення позову, яка ухвалою суду від 16.07.2021 була задоволена частково. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 07.09.2021 ухвала суду першої інстанції скасована в частині задоволення заяви про забезпечення позову.

27.07.2021 через канцелярію суду від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву №104.20-12/1/5495/48195/2021-04/ВИХ від 22.07.2021, в якому просить суд відмовити у задоволені позову в повному обсязі. Позиція обґрунтована тим, що нормами Закону України «Про виконавче провадження» допускається звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя; у спірному випадку реалізація майна в межах виконавчого провадження здійснюється відповідно до умов статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується ухвалою Господарського суду Запорізької області у справі № 905/3777/14 від 12.09.2019, якою суд зобов`язав відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Донецькій області вжити невідкладні заходи в частині реалізації на прилюдних електронних торгах спірного нерухомого майна позивача (приміщення офісу загальною площею 442,4кв.м., розташоване за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Сакко і Ванцетті, буд. 2).

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» у відзиві також наголошує, що застосування державного мораторію не може слугувати підставою для зловживання з боку осіб, чиї права захищені мораторієм, наразі об`єкт іпотеки розташований у місті Краматорськ, який не є непідконтрольною територією. Крім того вважає, що Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не містить заборони щодо права іпотекодержателя залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог у рахунок ціни майна.

06.08.2021 через канцелярію суду від відповідача-2 надійшов відзив №12769 від 05.08.21 на позовну заяву, в якому просить суд прийняти рішення з урахуванням поданих пояснень, відповідно до яких вважає, що нерухомість позивача, що находиться в іпотеці, підпадає під дію ст.9 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", разом з цим спірне приміщення офісу у м. Краматорськ було виставлено на реалізацію у виконання ухвали Господарського суду Запорізької області від 16.09.2019 у справі № 905/3777/14 до внесення змін 19.05.2021 до Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції".

Головний державний виконавець у відзиві також звертає увагу на те, що на даний час відсутні законні підстави передачі спірного об`єкту іпотеки відповідачу-1 в рахунок заліку заборгованості у зв`язку з пропуском банком встановленого статтею 49 Закону України «Про іпотеку» строку для надання згоди на залишення за собою предмета іпотеки.

11.08.2021 через канцелярію суду від відповідача-1 надійшли заперечення на відзив №104.20-12/1/5927/52360/2021-04/вих від 10.07.2021, у яких вважає викладені у відзиві доводи відповідача-2 безпідставними та необґрунтованими, оскільки десятиденний строк на звернення до виконавця з заявою про залишення за собою предмета іпотеки шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна не був пропущений.

19.08.2021 через підсистему Електроний суд від позивача надійшли заперечення на відзиви відповідача-1 та відповідача-2 на позовну заяву, у яких не погоджується з викладеною письмово позицією відповідача-1.

25.08.2021 через канцелярію суду від відповідача-1 надійшли додаткові пояснення вих.№104.20-12/1/6153/54300/2021-04вих від 18.08.21, у яких наголошує, що оскільки державним виконавцем вчинялись виконавчі дії з виконання судових рішень у справах про стягнення заборгованості за кредитним договором на користь іпотекодержателя, а не з виконання судових рішень чи виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, то вони регулюються загальними нормами Закону України «Про виконавче провадження», а не нормами Закону України Про іпотеку, а відтак відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин приписів статті 9 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції". Крім того зазначає, що позивачем надавалась згода на реалізацію спірного майна. Учасник справи також звертає увагу суду на те, що намір банку набути у власність спірне іпотечне майно не порушує прав позивача, дій щодо реєстрації за собою права власності банк не вчиняв, а тому заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

06.09.2021 через канцелярію суду у виконання ухвали суду від 26.08.2021 від відповідача-1 надійшли додаткові пояснення №104.20-12/1/6488/57267/2021-04/вих від 02.09.2021 з доданими документами для долучення до матеріалів справи.

07.09.2021 на електронну адресу суду від представника позивача надійшли письмові пояснення по справі, за змістом яких посилаючись на правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 25.05.2021 по справі №923/971/19 просить задовольнити свої вимоги у повному обсязі.

09.09.2021 року господарським судом Донецької області постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи №905/1263/21 до судового розгляду по суті на 30.09.2021.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 22.10.2021 призначено судове засідання на 18.11.2021, за наслідками якого оголошено перерву у судовому засіданні до 14.12.2021.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 14.12.2021 оголошено перерву в судовому засіданні до 20.01.2022.

15.12.2021 на електрону адресу суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову, яка залишена без задоволення ухвалою господарського суду Донецької області від 17.12.2021.

Представники позивача та відповідача-1 у судове засідання 20.01.2022 з`явилися, у заключному виступі позивач підтримав позовні вимоги, відповідач-1 заперечив проти задоволення позовних вимог. Представник відповідача-2 у судове засідання не з`явився, разом з цим був повідомлений про дату та час проведення судового засідання.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони.

Враховуючи, що явка відповідача-2 у судове засідання 20.01.2022 обов`язковою не визнавалась, в свою чергу неявка його представників у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, виходячи з критеріїв "розумності" строку розгляду справи судом, суд визнав за можливе закінчити розгляд спору по суті в даному судовому засіданні.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши подані сторонами документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «ДОНРЕМПУТЬ», м.Краматорськ (далі - позичальник) та Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», тип акціонерного товариства було змінено на Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» на підставі Постанови КМУ №568 від 05.06.2019 (далі - банк) було укладено Договір кредитної лінії №3/2010 від 19.11.2010 (далі - договір).

Пунктом 1.1. договору визначено зобов`язання позичальника перед банком щодо повернення суми отриманого кредиту відповідно та на виконання умов цього договору, сплати процентів за користування кредитом, штрафних санкцій, а також комісій, відшкодування завданих банку збитків та інших платежів, що підлягають сплаті згідно з умовами цього договору.

Згідно з п.2.1. договору банк зобов`язався надати на умовах цього договору, а позичальник зобов`язується отримати та належним чином використовувати та повернути в передбачені цим договором строки кредит та сплатити проценти та інші платежі за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором.

Кредит надається у вигляді відновлюваної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 18 листопада 2013 року (п.2.2. договору).

У п. 7.1. договору його сторони дійшли згоди, що за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених у цьому договорі.

Відповідно до п.10.5. договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, відповідно до п. 4.1. договору, між позичальником та банком був укладений іпотечний договір №3-01/2010 від 19.11.2010р., за яким позивач передав в іпотеку відповідачу-1 нерухоме майно, а саме приміщення офісу загальною площею 442,4кв.м., розташоване за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Сакко і Ванцетті, буд. 2 (далі - предмет іпотеки).

Відповідно до п.2.1. вказаного договору іпотекодавець зберігає за собою право володіння, користування та розпорядження предметом іпотеки з урахуванням обмежень, встановлених цим договором.

Згідно з п.4.1. договору іпотеки право іпотеки виникає у іпотекодержателя з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

У випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання в цілому чи тієї або іншої її частини, а також у інших випадках, передбачених цим договором та/або законодавством, іпотекодержатель реалізує своє право шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, визначеному цим договором (п.4.2. договору іпотеки).

За умовами п.4.4. договору іпотеки право іпотеки припиняється: виконанням у повному обсязі зобов`язання; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до п.6.3. договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством, в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення господарського суду у встановленому законодавством та цим договором порядку, в тому числі у відповідності до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в п. 6.8. цього договору.

За умовами п. 6.7 договору іпотеки у разі нереалізації предмета іпотеки або визнання аукціону таким, що не відбувся, іпотекодержатель має право залишити предмет іпотеки за собою, на що іпотекодавець цим надає свою згоду і надання додаткової згоди не потрібно.

У п. 6.8 договору передбачені застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в порядку позасудового врегулювання. А саме, за цим договором іпотекодержатель має право від свого імені здійснити продаж предмету іпотеки будь-якій особі на підставі цього іпотечного договору, який містить це застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, та/або набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань на підставі цього застереження про задоволення вимог іпотекодержателя або укладеного договору про задоволення вимог іпотекодержателя в порядку, встановленому законодавством.

Договір іпотеки нотаріально посвідчений 19.11.2010 державним нотаріусом Першої Краматорської державної нотаріальної контори Фареник О.О.

Матеріалами справи підтверджується, що на час укладання договору іпотеки та станом на 29.06.2021 (час формування інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав) предмет іпотеки знаходиться у власності позивача на підставі Свідоцтва про право власності САВ №725531 від 01.06.2010р., яке зареєстровано в Краматорському міському бюро технічної інвентаризації 23 червня 2010 року в реєстровій книзі №3 за номером 495-Н/Ф.

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо спірного об`єкта нерухомого майна (приміщення офісу за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Сакко і Ванцетті, буд. 2) підтверджується внесення реєстратором - Перша Краматорська державна нотаріальна контора записів про реєстрацію 19.11.2010 обтяження щодо заборони відчуження нерухомого майна позивача та іпотеки.

У зв`язку з невиконанням позивачем своїх зобов`язань за договором кредитної лінії №3/2010 від 19.11.2010р., за наслідками звернення банку з позовами до суду, Господарським судом Запорізької області 19.05.2015 був виданий судовий наказ по справі №905/3777/14, Господарським судом Донецької області 04.10.2017 виданий судовий наказ по справі №905/1659/17 та 08.01.2019 по справі №905/1673/18.

На виконання рішень суду у вказаних господарських справах державним виконавцем відкриті наступні виконавчі провадження: №49049691 (наказ по справі №905/3777/14), №55072908 (наказ по справі №905/1659/17), №58948636 (наказ по справі №905/1673/18).

Станом на час розгляду даної справи вказані виконавчі провадження були об`єднані у зведене виконавче провадження №57765385 на загальну суму 3 969 247,89грн і перебувають на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)

Судом встановлено, що у ході виконавчого провадження АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» оскаржив у судовому порядку бездіяльність органу примусового виконання рішень.

За результатами розгляду скарги позивача, ухвалою Господарського суду Запорізької області від 12.09.2019 у справі №905/3777/14 визнано неправомірною бездіяльність відповідача-2 щодо невжиття заходів в частині реалізації на прилюдних електронних торгах нерухомого майна позивача, саме приміщення офісу загальною площею 442,4кв.м, розташоване за адресою Донецька область, м. Краматорськ, вул. Сакко і Ванцетті, буд. 2, в межах зведеного виконавчого провадження №57765385, до складу якого входить виконавче провадження №49049691 з примусового виконання наказу №905/3777/14, виданого Господарським судом Запорізької області 19.05.2015; зобов`язав відповідача-2 вжити невідкладні заходи відповідно до ст. 61 Закону України Про виконавче провадження в частині реалізації на прилюдних електронних торгах вказаного спірного нерухомого майна позивача.

Вказана ухвала сторонами не оскаржувалася.

Органом ДВС в межах зведеного виконавчого провадження з примусового виконання наказів суду про стягнення на користь банка кредитної заборгованості вчинялися виконавчі дії пов`язані з реалізацією арештованого предмета іпотеки, а саме нерухомого майна - приміщення офісу загальною площею 442,4кв.м., розташованого за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Сакко і Ванцетті, б. 2.

Обтяжене іпотекою нерухоме майно позивача було виставлено на публічний продаж, призначені на 16.04.2021 та 19.05.2021 перші та другі торги відповідно не відбулися у зв`язку з відсутністю учасників.

Наявним в матеріалах справи протоколом про проведення електронних торгів №543231 від 22.06.2021 підтверджується, що треті електронні торги з продажу предмета іпотеки не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.

У зв`язку з тим, що торги не відбулися, 02.07.2021 позивач відповідно до вимог ч. 1 ст. 49 Закону України «Про іпотеку» звернувся до органу ДВС з заявою №104.20-12/1/5056 від 02.07.2021 про намір придбати предмет іпотеки за початковою ціною 2 409 785,70грн. шляхом часткового заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна, у зв`язку з чим в установленому порядку видати позивачу відповідну постанову та акт державного виконавця.

05.07.2021, 19.07.2021 державним виконавцем відповідно до ст. 32 Закону України Про виконавче провадження винесені постанови про відкладення виконавчих дій з примусового виконання виконавчих документів у зв`язку зі зверненням ТОВ «Виробнича фірма «ДОНРЕМПУТЬ» з даною позовною заявою до суду, у зв`язку з чим виконавчі дії не вчиняються.

Позивач вважає, що належне йому нерухоме майно, обтяженою іпотекою відповідача-1, безпідставно виставлено на публічні торги, які не відбулися, у зв`язку з чим: на підставі передбачених у п. 6.8 іпотечного договору застережень відповідач-1 має право набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань за договором кредиту; на підставі ст. 49 Закону України Про іпотеку та п.9 ст. 61 Закону України Про виконавче провадження відповідач-1 має право залишити за собою предмет іпотеки шляхом заліку своїх забезпечених вимог, за наслідками реалізації цього права відповідач-2 виносить постанову про передачу майна і складає відповідний акт, які є підставами для подальшого оформлення за відповідачем-1 права власності на таке майно.

Посилаючись на те, що спірна нерухомість ТОВ «Виробнича фірма «ДОНРЕМПУТЬ» розташована на території проведення антитерористичної операції, дії відповідачів з реалізації предмета іпотеки суперечать імперативним вимогам ст. 9 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду про заборону набуття відповідачем-1 права власності на предмет іпотеки та про заборону вчинення відповідачем-2 будь-яких дії щодо реалізації набуття відповідачем-1 власності на нежитлове (офісне) приміщення, розташоване за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Сакко і Ванцетті, б. 2, на термін дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VII.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

У спірних правовідносинах державним виконавцем вчинялися дії з виконання судових рішень про стягнення заборгованості за кредитним договором на користь іпотекодержателя за відсутності судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підставою позову є неправомірність дій з реалізації предмета іпотеки - нерухомого майна, відносно якого існує встановлена статтею 9 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції заборона щодо звернення стягнення на зазначене майно.

Положеннями пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення. Частиною другою статті 129-1 Конституції України визначено позитивний обов`язок держави забезпечити виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист та охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Контитуційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012).

Примусове виконання судових рішень здійснюється відповідно до умов та порядку, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII). Статтею 1 Закону № 1404-VIII ( тут і надалі у редакції, чинній на дату проведення електронних торгів) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання, зокрема, судових рішень, є сукупністю дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, під час виконання судових рішень поряд з нормами Закону №1404-VIII застосовуються положення Конституції України, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цього Закону. Разом з визначенням особливостей процедури виконавчого провадження Закон №1404-VIII має бланкетні та відсильні норми, які передбачають застосування правових приписів інших нормативних актів при здійсненні виконавчого провадження.

За змістом пункту 1 частини першої статті 10 Закону №1404-VIII заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника під час примусового виконання судових рішень визначено у Розділі VII Закону №1404-VIII (статті 48 - 61).

Так, частинами першою, другою, п`ятою статті 48 цього Закону визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Отже, законодавцем надано право виконавцю звертати стягнення за виконавчими документами як на кошти й інші цінності боржника (рухоме майно), так і на належне боржнику майно, у тому числі нерухоме майно, у разі відсутності в боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача.

Разом з тим ні Закон №1404-VIII, ні його розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» не містять приписів щодо особливостей реалізації у виконавчому провадженні нерухомого майна, обтяженого іпотекою.

Водночас у статті 51 Закону №1404-VIII визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Так, частиною сьомою цієї статті визначено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Таким чином, ця норма є відсильною та надає судовому виконавцю повноваження застосувати до реалізації предмета іпотеки у виконавчому провадженні за рішенням суду про стягнення боргу положення Закону України «Про іпотеку», які визначають особливості звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку за Законом України «Про іпотеку».

Отже, підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 48 Закону №1404-VIII.

Розділом V Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року №898-IV (далі - Закон №898-IV, у редакції, чинній на дату проведення електронних торгів) регламентовано порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, що передбачає підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки (стаття 33) та особливості реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах (статті 41 - 50).

За змістом частини першої статті 41 Закону №898-IV вбачається, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Отже, норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23.01.2019 року у справі №522/10127/14-ц (провадження № 14-428цс18), викладені в цій постанові висновки прийняті до уваги Великою Палатою Верховного Суду під час прийняття постанови від 25.05.2021 по справі №923/971/19.

Висновки, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до частин 4, 5 статті 236 ГПК України. Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення.

Будь-яке арештоване у виконавчому провадженні майно реалізується відповідно до процедури, визначеної частинами першою, п`ятою, шостою статті 61 Закону №1404-VIII, з урахуванням порядку проведення електронних торгів, визначеного відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року за №2831/5 «Про затвердження Порядку реалізації арештованого майна».

Порядок №2831/5 складається з розділів, які визначають процедуру організації та проведення електронних торгів; особливості реалізації арештованого майна за фіксованою ціною; процедуру оформлення результатів електронних торгів та розрахунків за придбане з торгів майно; підстави для проведення повторних торгів; порядок визнання електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) такими, що не відбулися, зупинення електронних торгів та зняття майна з реалізації. Положення зазначених розділів Порядку №2831/5 застосовуються під час організації та здійснення продажу всіх видів майна, арештованого у виконавчому провадженні, за винятком видів майна, особливості реалізації якого визначено розділом VII цього Порядку.

Абзацом першим пункту 2 розділу VII Порядку № 2831/5 передбачено, що реалізація предмета іпотеки здійснюється відповідно до вимог цього Порядку з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом та Законом України «Про іпотеку».

Отже, затвердженим Міністерством юстиції України на виконання вимог частини другої статті 61 Закону №1404-VIII підзаконним нормативно-правовим актом (Порядком № 2831/5) визначено процедуру організації і проведення електронних торгів з продажу арештованого виконавцем майна та конкретизовано, що в разі реалізації у виконавчому провадженні іпотечного майна, підлягають застосуванню положення пункту 2 розділу VII Порядку №2831/5 та Закону України «Про іпотеку».

Як вже зазначалося судом вище, частина сьома статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» є відсильною нормою і визначає обов`язок виконавця вчиняти дії з реалізації предмета іпотеки з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку», який прийнято раніше та який можна вважати спеціальним щодо унормування відчуження предметів іпотеки за судовим рішенням чи за домовленістю сторін.

З огляду на викладене, вирішуючи питання щодо конкуренції правових норм Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку» у правовідносинах, що склалися у виконавчому провадженні під час реалізації іпотечного майна боржника за судовим рішенням про стягнення грошової суми, Велика Палата Верховного Суду у п.7.1.23 постанови від 25.05.2021 по справі №923/971/19 дійшла правового висновку про те, що у правовому регулюванні процедури продажу майна, на яке звернено стягнення державним (приватним) виконавцем, норми статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» є загальними відносно до норм статті 49 Закону України «Про іпотеку», якими визначено особливості реалізації іпотечного майна з публічних торгів, зважаючи на правовий режим майна, що відчужується, як обтяженого іпотекою стягувача-іпотекодержателя та з огляду на переважне право іпотекодержателя на задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі №522/10127/14-ц (провадження №14-428цс18) зроблено правовий висновок про те, що норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку». Велика Палата Верховного Суду приймаючи постанову від 25.05.2021 по справі №923/971/19 не знайшла підстав для відступу від зазначеної правової позиції.

Касаційний цивільний суд у постановах від 03.07.2019 у справі №2-2170/11, від 12.02.2020 у справі №2-479/11 та від 08.04.2020 у справі №372/4353/13-ц також підтримував правову позицію про те, що норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов`язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку». Відтак, це стала правова практика.

За таких обставин, викладені у додаткових поясненнях вих.№104.20-12/1/6153/54300/2021-04вих від 18.08.21 доводи відповідача-1 про те, що норми Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин не підлягають застосуванню, на увагу не заслуговують.

Посилаючись на правові висновки Верховного Суду України у постанові від 03.03.2018 у справі №908/1245/15-г, у якій підтримані висновки раніше прийнятої постанови від 04.02.2015 у справі №6-238цс14, ПАТ «Державний ощадний банк України» не врахував викладених висновків у пізніше прийнятих постановах Верховного Суду від 11.06.2020 у справі №310/8429/16, Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 у справі №522/10127/14-ц та Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №923/971/19.

З огляду на зазначене, при вирішенні питання щодо наявності чи відсутності порушень законодавства у спірних правовідносинах з вчинення дій з реалізації спірного предмета іпотеки на прилюдних торгах в рахунок погашення стягнутої на користь іпотекодержателя заборгованості, судом будуть застосовуватися спеціальні норми Закону №898-IV, а не загальні норми Закону №1404-VIII.

Відповідно до статті 1 Закону №898-IV іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статей 1,5 Закону №898-IV предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна, за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація.

За положеннями частин першої і третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Як вже зазначалося, за змістом статті 41 Закону №898-IV реалізація предмета іпотеки, на який в тому числі звертається стягнення за рішенням суду, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Так, у даному спірному випадку державним виконавцем звернено стягнення на предмет іпотеки на підставі рішень господарських судів про стягнення заборгованості шляхом его реалізації на прилюдних торгах.

Статтею 45 Закону №898-IV визначено порядок проведення прилюдних торгів на засадах прозорості та з можливістю будь-якого учасника торгів, у тому числі іпотекодержателя, набути прав покупця предмета іпотеки за наслідком проведення прилюдних торгів (частини перша, друга цієї статті).

Законодавцем передбачено продаж іпотечного майна з прилюдних торгів у три етапи.

За змістом частини четвертої статті 45 Закону №898-IV вбачаються два випадки, коли прилюдні торги визнаються такими, що не відбулися: 1) якщо жоден учасник не зареєструвався; 2) у разі якщо предмет іпотеки не був проданий.

У випадку визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися, у іпотекодержателя настають права й обов`язки, передбачені положеннями статті 49 Закону №898-IV.

У разі оголошення третіх прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержатель має право залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною третіх прилюдних торгів у порядку, передбаченому частиною першою цієї статті (частина третя статті 49 Закону №898-IV).

Так, частиною першою статті 49 Закону №898-IV визначено право іпотекодержателя та інших кредиторів відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог у рахунок ціни майна. У цьому випадку залишення за собою предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акта видає свідоцтво про залишення за собою майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися.

Таким чином, стаття 49 Закону України Закону №898-IV визначає один із способів реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 цього Закону.

Вказане право іпотекодержателю гарантується законом за результатами кожних торгів, які оголошено такими, що не відбулися (перших, других, третіх). Така правова норма є диспозитивною за своєю правовою природою.

Палата Верховного Суду у п. 7.1.19 постанови від 25.05.2021 у справі №923/971/19 дотримується позиції, що реалізація цього права оформлюється протоколом, сформованим за результатами електронних торгів, що не відбулися, копія якого надсилається іпотекодержателю організатором торгів протягом трьох робочих днів (абзаци восьмий, шістнадцятий пункту 2 розділу VІІ Порядку реалізації арештованого майна). Такі дії організатора торгів можна вважати публічною офертою до укладення правочину з відчуження предмета іпотеки шляхом заліку забезпечених вимог іпотекодержателя в рахунок ціни продажу з публічних торгів предмета іпотеки. Надіслання іпотекодержателем державному (приватному) виконавцю упродовж десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, заяви про залишення за собою предмета іпотеки із заліком забезпечених вимог іпотекодержателя в рахунок ціни продажу предмета іпотеки на відповідних торгах, що не відбулися, є прийняттям такої публічної оферти, а складання державним (приватним) виконавцем акта про реалізацію предмета іпотеки та підписання його іпотекодержателем підтверджує волевиявлення іпотекодержателя на перехід до нього права власності на предмет іпотеки за наслідком укладення такого правочину. Отже, таке правове регулювання є диспозитивним, воно залежить від волевиявлення іпотекодержателя на кожному з етапів проведення публічних торгів, які не відбулися внаслідок відсутності покупців. А продаж майна з публічних торгів має ознаки правочину з відчуження майна боржника у процедурі виконання судового рішення. Такої позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у п. 7.1.19 постанови від 25.05.2021 у справі №923/971/19.

Як вже встановлено судом, обтяжене іпотекою нерухоме майно позивача було виставлено на публічний продаж і у зв`язку з тим, що треті електронні торги з продажу не відбулися через відсутність допущених учасників торгів, 02.07.2021 відповідач-1 відповідно до вимог частини першої статті 49 Закону України «Про іпотеку» звернувся до відповідача-2 з заявою №104.20-12/1/5056 від 02.07.2021 про намір придбати предмет іпотеки за початковою ціною 2 409 785,70грн. шляхом часткового заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна, у зв`язку з чим в установленому порядку видати позивачу відповідну постанову та акт державного виконавця.

Є помилковими доводи відповідача-2 у відзиві про пропуск іпотекодержателем строку для звернення до органу ДВС із заявою про залишення за собою предмета іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості позивача за кредитом, з огляду на наступне.

При визначенні строку (терміну) суд враховує загальні положення Цивільного кодексу України про порядок визначення та обчислення строків (термінів), зокрема, щодо початку і закінчення строку (терміну).

Відповідно до статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

За змістом статті 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Відтак, з урахуванням положень статті 253 цього Кодексу щодо початку перебігу строку, період у часі, упродовж якого має бути здійснено юридично значима дія щодо подання заяви про залишення за собою предмет іпотеки, починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок.

Таким чином, приймаючи до уваги, що оформленим за результатами електронних торгів протоколом від 22.06.2021 оголошено про те, що торги не відбулися, останнім днем звернення іпотекодержателя з заявою про залишення за собою предмету іпотеки шляхом часткового заліку своїх забезпечених вимог є 02.07.2021.

Враховуючи, що на заяві №104.20-12/1/5056 від 02.07.2021 є відомості про її реєстрацію органом ДВС 02.07.2021, ПАТ «Державний ощадний банк України» не пропущено строк на звернення до відповідача-2 з заявою про залишення за собою предмета іпотеки.

У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, то за приписами частини 9 статті 61 Закону №1404-VIII майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

Таким чином, відповідач-1 шляхом звернення у межах десятиденного строку до відповідача-2 про залишення за собою спірного майна шляхом заліку своїх забезпечених вимог фактично вчинив дії направлені на реалізацію свого права як іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки, наслідком вчинення яких є складання державним виконавцем акта по реалізацію предмета іпотеки за наслідком оголошення третіх публічних торгів такими, що не відбулися за відсутністю учасників, і відповідно перехід до відповідача-1 права власності на предмет іпотеки.

Відтак, заходи примусового виконання рішень господарських судів у спосіб звернення стягнення на спірний предмети іпотеки у виконавчому провадженні мають наслідком відчуження майна, яке у даному випадку знаходиться у власності позивача.

Водночас, у зв`язку зі зверненням ТОВ «Виробнича фірма «ДОНРЕМПУТЬ» з даною позовною заявою до суду, державним виконавцем відповідно до статті 32 Закону України Про виконавче провадження винесені постанови про відкладення виконавчих дій з примусового виконання виконавчих документів, відтак виконавчі дії поки не вчиняються.

Відповідно до частин першої, другої статті 37 Закону України Про іпотеку, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Так, у п. 6.8 сторони іпотечного договору передбачили застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в порядку позасудового врегулювання. А саме, іпотекодержатель має право від свого імені здійснити продаж предмету іпотеки будь-якій особі на підставі цього іпотечного договору, який містить це застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, та/або набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань на підставі цього застереження про задоволення вимог іпотекодержателя або укладеного договору про задоволення вимог іпотекодержателя в порядку, встановленому законодавством.

У відповідності до статті 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

З урахуванням того, що сторони узгодили можливість застосування позасудового порядку звернення кредитором стягнення на предмет іпотеки, передбаченого статтею 37 Закону України "Про іпотеку", водночас вказане застереження не містить умову про застосування позасудового порядку в межах Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", суд погоджується з доводами позивача що відповідач-1 дійсно має право набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань позивача на підставі цього застереження про задоволення вимог.

Водночас, відповідно до статті 1 Закону України Про боротьбу з тероризмом встановлено, що районом проведення антитерористичної операції є визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

Указом Президента України від 14.04.2014 №405/2014 Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України запроваджено антитерористичну операцію на території України.

02.09.2014 Верховною Радою України прийнято Закон №1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (далі Закон №1669-VII), яким визначено тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Положеннями статті 1 вказаного Закону (в редакції, чинній на момент проведення електронних торгів) визначено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року №405/2014.

Аналіз вищевказаної правової норми дає змогу дійти висновку, що законодавцем чітко визначено період проведення антитерористичної операції, а саме з 14.04.2014 (набрання чинності Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України", яким запроваджено антитерористичну операцію на території України) до дати набрання чинності Указу Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України №1669-VII цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

В той же час, Президентом України до теперішнього часу не видавалось жодного Указу про завершення проведення антитерористичної операції, а наявність Указу Президента України від 30.04.2018 №116/2018, яким введено широкомасштабну антитерористичну операцію, існуючи в даний час події в Донецькій та Луганській областях свідчать про подальше проведення антитерористичної операції.

При цьому, відповідно до частини 3 статті 11 Закону №1669-VII закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Зміст наведених правових положень дає підстави для висновку, що Закон №1669-VII є спеціальним для суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Згідно з імперативними вимогами статті 9 Закону України №1669-VII протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам-підприємцям) або юридичним особам - суб`єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 43-47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України "Про іпотеку".

Таким чином, вказані приписи лише зупиняють дію відповідної статті Закону України Про іпотеку.

16.06.2021р. набрали чинності зміни до вказаного Закону, частину другу статті 9 викладено в наступній редакції: Положення частини першої цієї статті, крім зупинення дії статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти) Закону України "Про іпотеку", не поширюються на нерухоме майно фізичних осіб - підприємців, юридичних осіб - суб`єктів малого і середнього підприємництва, місцем розташування якого є територія проведення антитерористичної операції, крім населених пунктів згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону, оформлене в іпотеку з метою забезпечення виконання зобов`язань за договорами, укладеними після 1 січня 2018 року до 30 квітня 2021 року, або за договорами, до яких після 1 січня 2018 року до 30 квітня 2021 року за погодженням сторін вносилися зміни в частині продовження строків виконання зобов`язань та/або зменшення розміру процентів, штрафних санкцій.

Також вирішено доповнити статтю 9 Закону України №1669-VII частиною третьою такого змісту: "Положення частини першої цієї статті не поширюються на нерухоме майно громадян України, фізичних осіб - підприємців, юридичних осіб - суб`єктів малого і середнього підприємництва, місцем розташування якого є територія проведення антитерористичної операції, крім населених пунктів згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону, оформлене в іпотеку з метою забезпечення виконання зобов`язань за договорами, укладеними після 1 травня 2021 року, або за договорами, до яких після 1 травня 2021 року за погодженням сторін вносилися зміни в частині продовження строків виконання зобов`язань та/або зменшення розміру процентів, штрафних санкцій".

Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 за №1275-р, до них відноситься місто Краматорськ, тобто спірний предмет іпотеки знаходиться на території проведення антитерористичної операції.

Відповідно до частини 3 статті 55 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання залежно від кількості працюючих та доходів від будь-якої діяльності за рік можуть належати до суб`єктів малого підприємництва, у тому числі до суб`єктів мікропідприємництва, середнього або великого підприємництва.

Відповідно до наказу Державної податкової служби України від 25.09.2020 №520 (із змінами, внесеними наказом ДПС від 22.12.2020 №745) затверджено Реєстр великих платників податків на 2021 рік, наказом від 24.09.2021 №838 (із змінами та доповненнями внесеними наказом ДПС України від від 17.12.2021 № 1045, від 24.12.2021 №1070) затверджено Реєстр великих платників податків на 2022 рік. Згідно зазначених наказів ТОВ «Виробнича фірма «ДОНРЕМПУТЬ» не входить до переліку великих платників податків.

Таким чином, позивач (іпотекодавець) не відноситься до суб`єктів великого підприємництва у розумінні частини 3 статті 55 Господарського кодексу України, а тому за суб`єктним складом на іпотечні правовідносини за участю позивача поширюється дія мораторію, запровадженого статтею 9 Закону України №1669-VII.

На реалізацію на прилюдних торгах був переданий предмет іпотеки нерухоме майно, що розташоване на території проведення антитерористичної операції та належало на праві власності позивачеві на підставі свідоцтва про право власності САВ №725531 від 01.06.2010, відтак положення частини першої статті 9 Закону №1669-VII поширюються на цю нерухомість.

Враховуючи вищевикладене, запроваджений статтею 9 Закону №1669-VII мораторій зупиняє взагалі можливість реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах, в тому числі шляхом залишення за іпотекодержателем в рахунок забезпечених вимог предмету іпотеки, за наслідками чого у встановленому статтею 47 цього Закону порядку державним виконавцем оформлюється протокол і акт про реалізацію предмета іпотеки, який є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно. Запроваджений мораторій зупиняє також можливість реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі у порядку, встановленому статтею 37 Закону України Про іпотеку, що є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

Суд відзначає, що Розділом V Закону України «Про іпотеку» передбачені особливості реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах (статті 41 - 50), статті 47 та 49 Закону №898-IV є взаємопов`язаними, адже частина перша статті 49 відсилає до приписів статті 47.

За суттю статті 9 Закону №1669-VII для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання встановлена заборона щодо звернення стягнення на іпотечне майно, яке розташовано на території проведення антитерористичної операції.

Відтак, викладене унеможливлює здійснення відповідачами протягом терміну дії Закону №1669-VII дій, спрямованих на реалізацію набуття ПАТ «Державний ощадний банк України» права власності на предмет іпотеки на підставі статей Закону України Про іпотеку, дію яких зупинено імперативними вимогами статті 9 Закону №1669-VII.

Суд не погоджується з доводами відповідача-1 про те, що положеннями Закону №1669-VII не обмежується право іпотекодержателя залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог та не зупиняється реалізації арештованого предмета іпотеки в ході виконавчого провадження зі стягнення коштів з іпотекодавця на підставі статті 61 Закону України №1404-VIII, оскільки такі висновки не відповідають змісту імперативних положень частини 1 статті 9 та частини 3 статті 11 Закону №1669-VII. Суд наголошує, що можливість реалізації предмета іпотеки зупиняється на період дії зазначеного Закону №1669-VII.

Зважаючи на викладене суд не бере до уваги, що саме по собі звернення позивача до банку з листом №19/01 від 19.07.2019, у якому висловлено лише прохання в рахунок погашення заборгованості дати згоду на продаж спірного майна, свідчить про добровільну реалізацію свого права власності на нерухоме майно з повним усвідомленням всіх правових наслідків. Водночас як і сама по собі умова договору іпотеки про можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки або продаж іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі, не свідчить про волевиявлення іпотекодавця на вибуття майна з його володіння. Наведене відповідає положенням частини 1 статті 9 Закону України №898-IV, за змістом якої іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом.

Стосовно посилань відповідача-1 на ухвалу господарського суду Запорізької області по справі №905/3777/14 від 12.09.2019 суд відзначає, що вона була прийнята в межах розгляду скарги на дії органу ДВС, під час її розгляду судом надавалась оцінка діям державного виконавця під час здійснення ним виконавчих дій відповідно до загальних норм Закону України «Про виконавче провадження». Застосовані вказаним судом висновки Верховного Суду України є неревалентними до правовідносин у цій справі (в межах її предмету та підстав позову), оскільки реалізація предмета іпотеки на публічних торгах мала місце у 2021 році за іншого регулювання спірних відносин відповідно до ревалентних правових висновків Великої палати Верховного суду України, які господарський суд Донецької області застосовував під час винесення даного рішення. Оцінюючи спірні правовідносини у даній справі судом приймалися до уваги спеціальні норми Закону України «Про іпотеку», якими визначено особливості реалізації іпотечного майна з публічних торгів. Також суд відзначає, що після винесення вказаної ухвали по справі №905/3777/14 Законом України від 19.05.2021 №1451-IX були внесені зміни до статті 9 Закону №1669-VII, які відповідно не могли бути враховані судом під час винесення ухвали від від 12.09.2019.

Крім того, як вбачається зі змісту резолютивної частини ухвали Господарського суду Запорізької області від 12.09.2019 у справі №905/3777/14, суд зобов`язував відповідача-2 вжити саме невідкладні заходи в частині реалізації на прилюдних електронних торгах спірного нерухомого майна позивача, до таких заходів можна віднести дії, направлені на підготовку до проведення публічних торгів з реалізації іпотечного майна як підготовка майна до торгів, визначення його вартості (оцінки), тощо. Відносно самого продажу іпотечного майна на торгах діє заборона.

За змістом частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, частини 1 статті 15, частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожній особі гарантовано право в порядку, встановленому процесуальним законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до статей 15,16 Цивільного кодексу України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За змістом статей 317, 319, 321 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Як вже зазначалося вище, суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений законом у визначених законом випадках.

Так, за змістом статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Внаслідок встановлення судом дій, направлених на фактичну реалізацію спірного предмета іпотеки на прилюдних торгах, враховуючи підтверджений під час розгляду справи намір іпотекодержателя набути у власність нереалізоване іпотечне майно, є обґрунтовані підстави передбачати можливість порушення права власності позивача в частині володіння та користування цим майном, передбачене частиною першою статті 9 Закону України "Про іпотеку", у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги заборонити відповідачу-1 набуття права власності на спірну нерухомість є ефективним способом захисту права власника при вказаних обставинах справи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача, а відтак про їх задоволення.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору в разі задоволення позову покладаються на відповідачів.

Керуючись статтями 12, 46, 73, 74-79, 86, 91, 129, 236-238 ГПК України господарський суд, -

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВФ «ДОНРЕМПУТЬ» м. Краматорськ, до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», м.Київ, та Відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), м.Краматорськ Донецької області, задовольнити.

Заборонити Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України», м.Київ, набуття права власності на нежитлове (офісне) приміщення, яке розташоване за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Сакко і Ванцетті, буд. 2, на термін дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VII.

Заборонити Відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), м.Краматорськ Донецької області проводити будь-які дії щодо реалізації набуття Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» права власності на нежитлове (офісне) приміщення розташоване за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Сакко і Ванцетті, буд. 2, на термін дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VII.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (01001, місто Київ, вулиця Госпітальна, буд.12-Г; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВФ «ДОНРЕМПУТЬ» (84333, Донецька область, місто Краматорськ, вулиця Сакко і Ванцетті, будинок 2; код ) судовий збір у розмірі 2270,00грн.

Стягнути з Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) (61002, Харківська обл., місто Харків, вулиця Ярослава Мудрого, буд.16 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВФ «ДОНРЕМПУТЬ» (84333, Донецька область, місто Краматорськ, вулиця Сакко і Ванцетті, будинок 2; код ) судовий збір у розмірі 2270,00грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення в порядку, передбаченому розділом ІV ГПК України.

Враховуючи знаходження головуючого судді на лікарняному з 25.01.2022 по 09.02.2022, з 10.02.2022 по 11.02.2022 у відпустці, обставини, пов`язані із збройною агресію проти України, тривалі бойові дії на території Харківської області, а також знаходження головуючого судді у тривалій відпустці (протягом п`яти місяців), дистанційний режим роботи суду, повний текст рішення складено та підписано 07.11.2022.

Суддя Ю.В. Макарова