ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2022 р.м. Одеса Справа № 916/824/22

Господарський суд Одеської області у складі судді Демешина О.А., за участю секретаря судового засіданні Ващенко О. В., розглянувши матеріали справи № 916/824/22

Позивач: Акціонерне товариство "ОДЕСАГАЗ" (65003, м. Одеса, вул. Одарія, 1, Одеська обл., код - 03351208)

Відповідач: Фізична особа-підприємець Лєухін Євгеній Олександрович (ІПН НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 )

про стягнення 166465,50 грн.

з підстав споживання не облікованого обсягу природного газу

Представники сторін в судове засідання не з`явились

СУТЬ СПОРУ: 12.05.2022 року Акціонерне товариство "ОДЕСАГАЗ" (далі Позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Лєухін Євгеній Олександрович (далі Відповідач, Споживач) про стягнення 166465,50 грн. не облікованого обсягу природного газу. Також Позивач просить суд стягнути з Відповідача 16646,55 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

16.05.2022 року суд відкрив провадження по справі, ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку ст. 247-252 ГПК України та встановив відповідачу строк на подання відзиву на позов із врахуванням вимог ст.165 ГПК України та ч.1 ст.251 ГПК України протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

20.06.2022 року суд ухвалив розгляд справи здійснювати за правилами загального провадження зі стадії відкриття провадження по справі.

11.08.2022 року суд отримав відзив Відповідач позов не визнав.

26.08.2022 року Позивач надав суду відповідь на відзив не погодився із запереченнями відповідача, позов підтримав. Також Позивач надав суду заяву з процесуальних питань про визнання доказів очевидно недопустимими Позивач вважає, що висновок експерта наданий відповідачем до відзиву не слід приймати як допустимий та належний доказ. Позивач також звернувся до суду із клопотанням про призначення комплексної судової трасологічної та криміналістичної експертизи матеріалів, речовини та виробів.

26.08.2022 року Відповідач надав суду клопотання про застосування заходів процесуального примусу по відношенню просить суд попередити ПАТ "ОДЕСАГАЗ" щодо недопущення зловживання процесуальними правами та вчинення таких дій з метою перешкоджання судочинству.

22.09.2022 року від відповідача до суду надійшли заперечення на клопотання про призначення комплексної судової трасологічної та криміналістичної експертизи матеріалів, речовини та виробів просить суд відмовити у призначені експертизи та заперечення в порядку ст. 167 ГПК України просить суд в задоволені позову відмовити.

23.09.2022 року Позивач надав суду заяву з процесуальних питань стосовно застосування заходів процесуального примусу та заяву про залучення доказів.

26.09.2022 року Відповідач звернувся до суду із запереченням на клопотання про долучення доказів.

26.09.2022 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті.

Щодо заявлених сторонами клопотань суд зазначає наступне:

- судом не буде враховано наданий відповідачем висновок експерта №21342 трасологічної експертизи пломб та лічильника газу від 04.02.2021 року, оскільки при проведені експертизи експертом не було отримано дозвіл від замовника на проведення експертизи із застосуванням руйнівних методів дослідження;

- суд не вбачає за можливе призначити комплексну судову трасологічну та криміналістичну експертизу матеріалів, речовини та виробів, оскільки об`єкт дослідження було частково пошкоджено, про що буде зазначено нижче, крім того, наявних матеріалів справи, на думу суду, достатньо для встановлення всіх обставин справи та прийняття обґрунтованого та законного рішення, тому відповідне клопотання позивача відхиляється;

- суд не вбачає підстав для застосування заходів процесуального примусу по відношенню до ПАТ "ОДЕСАГАЗ", оскільки під час розгляду справи судом було надано достатньо часу обом сторонам для висловлення своєї позиції по суті спору, тому відповідне клопотання відповідача відхиляється;

- наданий позивачем разом із клопотанням про залучення доказів лист від 16.02.2022р. № 188/35 не стосується суті спору та не буде враховано судом при розгляді справи.

Під час розгляду справи представник позивача позов підтримав, представник відповідача проти позову заперечив.

В С Т А Н О В И В:

Як зазначає Позивач, 16.04.2016 р. Відповідач (Споживач) підписав заяву про приєднання до умов договору розподілу природного газу (для споживачів що не є побутовим) будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач вказує, що 02.11.2020р. працівниками Оператора ГРМ Коротнян Є.С., Якубишин Г.В. складено та підписано Акт про порушення побутовим споживачем № 000845 у присутності представника споживача (Відповідача по справі) - Букач Д.А., про що останній розписався.

09.11.2020р. Протоколом № 361 щодо направлення ЗВТ на експертизу, лічильник був знятий і опломбований в присутності представника споживача. Відповідальною особою за доставку лічильника газу на експертизу став Букач Д. А.

09.11.2020р. Актом монтажу № 361 був встановлений лічильник типу Elster ВК G-6 № 7338831, з обмінного фонду на час проведення експертизи.

09.11.2020р. складено акт обстеження вузла обліку №334/0, згідно якого порушення усунено, газ увімкнено.

11.11.2020р. проведено експертизу та складено Акт №194 експертизи ЗВТ та пломб, яким встановлено наступне: лічильник газу Elster BK G-6 заводський №7338831 не був представлений відповідальною особою.

28.01.2021 було прийнято рішення про перенсення засідання комісії на іншу дату, у зв`язку з відсутністю результатів експертизи (відповідач не надав висновки експертизи та лічильник газу, для проведення АТ «Одесагаз» власної експертизи ЗВТ).

25.03.2021р. відбулось засідання комісії, яким було ухвалено рішення за № 1612с/1 про визнання правомірним акту про порушення №000845 від.02.11.2020р. правомірним та донараховано ОСОБА_1 вартість спожитого не облікованого природного газу на суму 166 465,50 грн.

Тому, Позивач, посилаючись на підпункт 4 пункту 2 розділу 2 глави XI, підпунктом 1 пункту 4 розділу 4 глави XI, п.5.3, 7.4 Типового договору розподілу природного газу, ст.ст. 4,20,73,123,126,162 ГПК України просить суд стягнути з Фізичної особи-підприємця Лєухіна Євгенія Олександровича на користь АТ «Одесагаз» донарахування не облікованого обсягу природного газу в сумі 166 465,50 гривень.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволені позову слід відмовити, з огляду на наступне.

Позов ґрунтується на тому, що між Сторонами справи був укладений договір розподілу природного газу, шляхом подачі заяви приєднання, укладений договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 ЦК України на не визначений строк шляхом приєднання Споживача до умов цього Договору.

При цьому, з боку Відповідача, як Споживача за вказаним Договором, відбулось порушення його умов, яке зафіксоване Позивачем в установленому Законом порядку, що і стало підставою позову.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про ринок природного газу", Постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015р. «Про затвердження Кодексу газорозподільних систем» (далі-Кодекс ГРС), Постанови НКРЕКП № 2498 від 30.09.2015 «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу» (далі Договору), Постановою НКРЕКП від 30.9.2015 р. № 2496 «Про затвердження правил постачання природного газу» (далі - Правила постачання).

Суд звертає увагу Позивача, що в якості Відповідача по справі ним заявлено - Фізичну особу-підприємця Лєухіна Євгенія Олександровича.

Натомість, заяву-приєднання (а. с. 13) до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) підписано фізичною особою - ОСОБА_1 , тобто - без зазначення його статусу фізичної особи-підприємця.

Так само і в інших доказах наданих Позивачем замість Відповідача по справі ФОП Лєухіна Євгенія Олександровича, вказано іншу особу в якості Споживача Леухін Є. О., а саме:

- в Протоколі № 361 від 09.11.2020 року щодо направлення ЗВТ та/або пломби на експертизу (а. с. 15);

- в Акті № 361 від 09.11.2020р. монтажу газового лічильника після перевірки та Акт № 334/0 від 09.11.2020р. обстеження вузла обліку газу (а. с. 16);

- Акт № 194 від 11.11.2020р. експертизи ЗВТ та пломб (а. с. 17);

- Рішення комісії № 1612с/1 від 25.03.2021р. та Рішення комісії № 1612с від 28.01.2021р. (а. с. 18-19);

- Супровідний лист № 556 від 31.03.2021р. (а. с. 20).

Слід враховувати, що за приписами ч. 2 ст. 50 ЦК України - фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Відповідно ст. 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Тобто, на законодавчому рівні не є тотожними поняття фізичної особи та фізичної особи-підприємця.

Той факт, що до справи додано копію Свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта-підприємницької діяльності Лєухіна Євгенія Олександровича від 14.08.2003р. та зазначення в Акті про порушення №000845 від 08.11.2020р. того, що цей Акт складено на об`єкті „СПД Леухин Е.А. не підтверджує обставин не облікованого споживання природного газу саме при здійсненні Відповідачем підприємницької діяльності, оскільки, як зазначалось вище, - з Фізичною особою-підприємцем Лєухіним Євгенієм Олександровичем договору розподілу природного газу не укладалось.

При цьому, позовні вимоги ґрунтуються на порушенні умов Типового договору розподілу природного газу, який було укладено з фізичною особою ОСОБА_1 на підставі заяви-приєднання до умов розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) від 01.04.2006р.

Більш того, як Акт про порушення від 08.11.2020р., так і Рішення комісії № 1620с/1 від 25.03.2021р. про задоволення вказаного акту на суму 166465,50 грн. не містять повного найменування споживача, стосовно якого складались вказані документи: „Фізична особа-підприємець Лєухін Євгеній Олександрович.

Крім того, Акт про порушення № 000845 від 02.11.2020р., на який посилається позивач, як доказ фіксації порушення з боку Відповідача підписаний представником Споживача Букач Д.А.

Питання представництва врегульовано Главою 17 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.3 ст.237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

При цьому, Позивач не надав суду будь яких доказів того, що вказана особа, на момент складення всіх вищевказаних документів стосовно ОСОБА_1 , мала відповідні повноваження на представництво інтересів останнього.

Дослідивши Акт про порушення № 000845 від 02.11.2020 року (а.с. 14), судом встановлено, що Букач Д. А. був під розписку повідомлений, що Комісія оператору ГРМ з розгляду цього Акту буде проводити засідання о 14:00 11.12.2020 року.

В подальшому Рішенням комісії від 28.01.2021 року (а.с. 19) засідання комісії було перенесено у зв`язку із відсутністю результатів експертизи, а Рішенням комісії від 25.03.2021 року (а.с. 18) затверджено вказаний Акт про порушення.

При цьому, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що Відповідач - Фізична особа-підприємець Лєухін Євгеній Олександрович був повідомлений про дату час та місце розгляду Акту Комісією оператору ГРМ - 11.12.2020 року, 28.01.2021 року.

До матеріалів справи додано тільки докази (копія поштової квитанції від 31.03.2021р. та копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення) направлення „Лєухіну Е.А. супровідним листом №556 від 31.03.2021р. рішення Комісії №1612 від 25.03.2021р., яким було задоволено Акт про порушення та здійснено донарахування у сумі 166 465,5грн.

Наведене підтверджує позицію Відповідача, що його не було належним чином повідомлено про дату та час проведення засідання Комісія оператору ГРМ з розгляду цього Акту про порушення № 000845 від 02.11.2020 року.

Так, представником ОСОБА_1 на адресу Одеської дирекції AT «Укрпошта» було надіслано відповідний адвокатський запит від 19 травня 2021 року, відповіддю від 28.05.2021 року за вих.№01-924 Одеською дирекцією АТ «Укрпошта» було підтверджено, що поштове відправлення №903 було вручено особисто громадянину Лєухіну Є.А. 19.04.2021 року, а за результатом повторного звернення до Одеської дирекції АТ «Укрпошта», останній відповіддю від 19.07.2021 року №01-1089 повідомив, що поштове відправлення за номером штрихового кодового ідентифікатора 903 - 31.03.2021 року було прийнято від ПАТ «ОДЕСАГАЗ» та в той же день скановано на вихід (а.с. 89).

Наведені доводи Позивачем не спростовано.

Відповідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В ч. 1 ст. 77 ГПК України вказано, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд звертає увагу на те, що із внесенням 17.10.2019 змін до ГПК України його статтю 79 викладено у новій редакції, чим фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування «вірогідності доказів».

Зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Іншими словами, тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Одночасно статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Суд також зазначає, що у пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

З огляду на викладене, на думку суду, позивачем не надано належних та допустимих доказів, в розумінні наведених принципів, на підтвердження заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного, в задоволенні позову слід відмовити, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 238, 240 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України

та може бути оскаржено в порядку ст..ст.253-259 ГПК України

Повний текст рішення складено 18 листопада 2022 р.

Суддя О.А. Демешин