РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.11.2022Справа № 910/2442/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Шкорупеєва А.Д., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО"

до Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ"

про стягнення 53748,00 грн

Представники сторін:

від позивача: Мацайло В.М.

від відповідача: Лапій А.В.

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

Короткий зміст позовних вимог.

Акціонерне товариство "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" про стягнення 53748,00 грн неустойки.

В обґрунтування позовних вимог Акціонерне товариство "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань зі своєчасної доставки вантажу за залізничними накладними, у зв`язку з чим виникли правові підстави для нарахування та стягнення з Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" неустойки у сумі 53748,00 грн.

Процесуальні дії у справі, розгляд заяв, клопотань

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.02.2022 дану позовну заяву залишено без руху.

17.05.2022 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи на виконання ухвали суду від 23.02.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/2442/22, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

16.06.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на позов.

20.06.2022 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

05.07.2022 до суду від позивача надійшло клопотання про поновлення процесуальних строків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.07.2022 відмовлено у задоволенні клопотання Акціонерного товариства "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" про поновлення процесуальних строків.

15.07.2022 до суду від позивача надійшла уточнена позовна заява від 22.06.2022 №82/2442 про стягнення неустойки за несвоєчасну доставку вантажу (подана заява по своїй суті є заявою про зменшення позовних вимог).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2022 суд перейшов до розгляду справи №910/2442/22 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 08.09.2022.

У підготовчому засіданні 08.09.2022 представник позивача не підтримав подану уточнену позовну заяву від 22.06.2022 №82/2442 про стягнення неустойки за несвоєчасну доставку вантажу та просив суд розглядати справу за позовними вимогам, заявленими у позовній заяві.

Протокольною ухвалою від 08.09.2022 у судовому засіданні оголошено перерву до 22.09.2022.

У підготовчому засіданні 22.09.2022 суд протокольною ухвалою залишив без розгляду уточнену позовну заяву від 22.06.2022 №82/2442.

Протокольною ухвалою від 22.09.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.10.2022.

У зв`язку з відсутністю електроенергії у приміщенні суду, судове засідання, призначене до розгляду Господарським судом міста Києва на 20.10.2022, не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2022 судове засідання по суті призначено на 10.11.2022.

26.10.2022 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцї.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2022 задоволено клопотання Акціонерного товариства "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" про участь у судовому засіданні 10.11.2022 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Представник позивача у судовому засіданні 10.11.2022 надав пояснення по суті позовних вимог, просив суд позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 10.11.2022 проти позовних вимог заперечив, надав пояснення по суті заперечень. Також представник відповідача підтримав клопотання про зменшення штрафних санкцій.

У судовому засіданні 10.11.2022 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція позивача.

Позивач зазначає, що між АТ "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" та АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" укладений договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом (надалі - договір), предметом якого є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах відповідача (перевізника), вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних з цим послуг і проведення розрахунків за ці послуги.

У вересні 2021 року АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" здійснювало перевезення вантажу (кам`яне вугілля) зі станції Гомель (Республіка Беларусь) на станцію Бурштин згідно накладних:

№23197336 (досильна відомість №3194720) у вагонах: №53489381, №62578083, №61000469, №60411063, №53489613, №63418925, №60941663, №52907110, №55828214, №59315754;

№23197375 у вагонах: №52834009, №62107966, №59395467, №56487093, №58754235, №60410305, №61725446, №61312831, №63419055, №60941051;

№23197436 у вагонах: №54181045, №58747999, №54148861, №52944378, №56243025, №56439458, №52729043, №53756110.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідачем порушено терміни доставки вантажів за залізничними накладними: №23197336 (досильна відомість №3194720), №23197375 та №23197436, визначені ст. 24 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, у зв`язку із чим просить суд стягнути з відповідача неустойку у розмірі 53748,00 грн на підставі ст. 45 УМВС.

Позиція відповідача.

Відповідач, заперечуючи позовні вимоги, зазначає, що по станції Лунінець Білоруської залізниці вагони №53489381, №62578083, №61000469, №60411063, №53489613, №63418925, №60941663, №52907110, №55828214, №59315754 були відчеплені для зменшення ваги поїзда, про що складено акт загальної форми № 2101 та оформлено досильну відомість № 23194720. Відповідач вказує, що немає можливості надати акт загальної форми № 2101, оскільки АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" припинила співпрацю з Республікою Білорусь.

За обґрунтуваннями відповідача строк доставки для частини вантажу, яка була відчеплена на шляху прямування від основної відправки, не обчислюється, а відповідальність не може бути встановлено за документом, який не є договором, у зв`язку із чим, відповідач стверджує про безпідставність здійснення позивачем розрахунку за копією досильної відомості № 23194720.

Згідно з відомостями, внесеними до графи 27 накладної №23197336, вантаж за основною відправкою прибув на станцію призначення 10.09.2021. Тобто фактичний час доставки склав 6 діб.

Щодо позовних вимог про стягнення неустойки за накладними №23197375, №23197436, то відповідач посилається на те, що позовні вимоги у цій частині є передчасними.

Також відповідачем подано клопотання про зменшення розміру неустойки, відповідно до якого просив суд зменшити розмір неустойки на 100%.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Як підтверджено матеріалами справи у вересні 2021 року АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" здійснило перевезення вантажу (кам`яне вугілля) зі станції Гомель (Республіка Беларусь) на станцію Бурштин згідно накладних:

№23197336 (досильна відомість №3194720) у вагонах: №53489381, №62578083, №61000469, №60411063, №53489613, №63418925, №60941663, №52907110, №55828214, №59315754;

№23197375 у вагонах: №52834009, №62107966, №59395467, №56487093, №58754235, №60410305, №61725446, №61312831, №63419055, №60941051;

№23197436 у вагонах: №54181045, №58747999, №54148861, №52944378, №56243025, №56439458, №52729043, №53756110.

За накладною № 23197336 (досильна відомість №23194720) датою укладення договору перевезення є 04.09.2021, що підтверджується відбитком відповідного календарного штемпеля станції Гомель БЧ у п.26 залізничної накладної. Згідно із календарного штемпеля станції Бурштин у п.27 досильної відомості №23194720, вантаж за залізничною накладною № 23197336 (досильна відомість №23194720) прибув на станцію призначення 15.09.2021, тобто через 11 діб.

За накладною № 23197375 датою укладення договору перевезення є 06.09.2021, що підтверджується відбитком відповідного календарного штемпеля станції Гомель БЧ у п. 26 залізничної накладної. Згідно із календарного штемпеля станції Бурштин у п.27 залізничної накладної № 23197375, вантаж за вищевказаною залізничною накладною прибув на станцію призначення 15.09.2021, тобто через 9 діб.

За накладною № 23197436 дата укладення договору перевезення - 10.09.2021, що підтверджується відбитком відповідного календарного штемпеля станції Гомель БЧ у п.26 залізничної накладної. Згідно із календарного штемпеля станції Бурштин у п.27 залізничної накладної № 23197436 вантаж за вищевказаною залізничною накладною прибув на станцію призначення 20.09.2021, тобто через 10 діб.

Відстань перевезення, що зазначена у п.38 накладної, становить 811 км, отже відповідно до приписів ст.24 УМВС термін доставки вантажу розраховується як одна доба на кожні розпочаті 200 км і не повинен перевищувати 6 діб (811/200 = 5 діб + 1 (відправлення вантажу) = 6 діб).

За тих обставин, термін доставки вантажу за накладними №23197336 (досильна відомість №3194720), №23197375 та №23197436 не дотриманий залізницею.

За розрахунком позивача неустойка, нарахована на підставі ст.45 УМВС становить 53748,00 грн.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Частинами 1 та 3 статті 909 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

За змістом ст.307 Господарського кодексу України, яка кореспондується зі ст.909 Цивільного кодексу України, договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно - правовими актами (ч.5 ст.307 Господарського кодексу України).

У відповідності до ч.2 ст.3 Закону України "Про залізничний транспорт" нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно з пунктом 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Відповідно до пункту 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно ст. 4 Статуту залізниць перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу та вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні сполучення.

За приписами ст. 10 Цивільного кодексу України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, є частиною національного цивільного законодавства України.

Правовідносини в Україні щодо перевезення вантажів у міжнародному сполученні регулюються Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 (УМВС), яка є чинною для України відповідно до Закону України "Про правонаступництво в Україні" та Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів та згідно якої здійснюється перевезення вантажів у прямому міжнародному залізничному вантажному сполучення між станціями у внутрішньому залізничному сполученні країн, залізниці яких приймають участь в даній Угоді, за накладними, передбаченими даною Угодою.

Угода про міжнародні вантажні сполучення встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу у прямому міжнародному залізничному сполученні і в прямому залізничо - поромному сполученні (параграф 1 ст.3 Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення).

Згідно зі ст.6 Статуту накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

У відповідності до пунктів 22, 23 Статуту залізниць України за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Параграфом 1 ст.14 Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення передбачено, що у відповідності з договором перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти доручений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, погодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу. Параграфом 3 цієї ж статті передбачено підтвердження укладення договору перевезення накладною.

З наведених норм права вбачається, що між сторонами спору на підставі залізничних накладних№23197336 (досильна відомість №3194720), №23197375 та №23197436 виникли правовідносини з перевезення вантажу залізницею у міжнародному сполученні між Республікою Білорусь та Україною.

Умовами статті 24 Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення передбачено, що якщо відправником і перевізником не погоджене інше, термін доставки визначається на весь шлях прямування вантажу і не повинен перевищувати терміну, обчисленого виходячи з норм, які містяться у цій статті.

Термін доставки вантажу визначається виходячи з таких норм:

для контейнерів - 1 доба на кожні розпочаті 150 км;

для інших відправлень - 1 доба на кожні розпочаті 200 км.

Термін доставки вантажу збільшується на 1 добу на операції, пов`язані з відправленням вантажу.

Строк доставки вантажу продовжується на весь час затримки на шляху слідування з причин, що не залежать від перевізника.

Перебіг терміну доставки вантажу починається з 0.00 годин дня, наступного за днем укладення договору перевезення, і закінчується в момент передачі одержувачу повідомлення про прибуття вантажу, при цьому неповну добу розраховують як за повну.

Строк доставки вважається дотриманим, якщо вантаж прибув на станцію призначення до спливу строку доставки і перевізник повідомив отримувача про прибуття вантажу і можливості передачі вантажу в розпорядження отримувача. Порядок повідомлення отримувача визначається національним законодавством, що діє в місці видачі вантажу.

Згідно статті 23 Статуту дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. В разі проведення митного контролю дата видачі вантажу ставиться після закінчення митних операцій.

Як встановлено судом відповідач допустив прострочення термінів доставки вантажу за накладними №23197336 (досильна відомість №3194720), №23197375 та №23197436.

За розрахунком позивача (виходячи із визначеного позивачем терміну доставки 7 діб), прострочення терміну доставки вантажу за накладною №23197336 (досильна відомість №3194720) становить 4 доби; за накладною №23197375 - 2 доби, за накладною №23197436 - 3 доби.

Відповідно до параграфу 3 ст.37 Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення перевізник несе відповідальність за перевищення терміну доставки.

У силу приписів параграфу і ст. 45 Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення якщо перевізником не було дотримано термін доставки вантажу, обчислений відповідно до ст. 24 "Термін доставки вантажу", перевізник сплачує відшкодування за перевищення терміну доставки у вигляді неустойки.

Згідно параграфу 2 статті 45 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення розмір неустойки за перевищення терміну доставки вантажу визначається виходячи з провізної плати того перевізника, який допустив перевищення терміну доставки, та величини (тривалості) перевищення терміну доставки і розраховується, як відношення перевищення терміну доставки (в добах) до загального терміну доставки, а саме:

- 6% провізної плати при перевищенні терміну доставки не більше однієї десятої загального терміну доставки;

- 18% провізної плати при перевищенні терміну доставки більше за одну десяту, але не понад три десятих загального терміну доставки;

- 30% провізної плати при перевищенні терміну доставки понад три десятих загального терміну доставки.

Судом перевірено розрахунок позивача (додаток № 1 до позовної заяви) та встановлено, що розрахунок є арифметично правильним та обґрунтованим. У свою чергу відповідач заперечень щодо правильності розрахунку не навів.

Відповідно до параграфу 1 статті 47 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення позов може бути пред`явлено тільки після пред`явлення відповідної претензії і тільки до того перевізника, до якого була пред`явлена претензія.

Параграфом 1 статті 47 УМВС передбачено, що позов може бути пред`явлено тільки після пред`явлення претензії.

Згідно з параграфом 3 статті 46 УМВС претензія пред`являється щодо кожної відправки окремо.

Параграфом 2 статті 47 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення визначається, що момент виникнення права на пред`явлення претензії та позову, за умовами якого право пред`явлення претензії та позову про відшкодування за недостачу, пошкодження (псування) вантажу, а також за перевищення строку доставки, виникає з дня видачі вантажу одержувачеві.

Як встановлено судом вище, позивач 21.10.2021 направив на адресу АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" претензію № 82/1046 від 20.10.2021 на суму 22395,00 грн за залізничною накладною №23197336 (досильна відомість №3194720).

Відповідач розглянув зазначену претензію та листом від 14.12.2021 №ЦМЮ-16/191У-732/21 відмовив у її задоволенні, посилаючись на відсутність перевищення терміну доставки вантажу.

21.10.2021 позивач направив на адресу АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" претензію № 82/1047 від 20.10.2021 на суму 17916,00 грн за залізничною накладною №23197436.

Листом від 02.11.2021 №ЦМЮ-16/160 AT "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" надано відповідь, де зазначено, що в претензії № 82/1047 зазначені вагони, які не мають відношення до договору перевезення № 23197436, у зв`язку з чим претензія не може бути прийнята до розгляду по суті.

10.11.2021 позивач на адресу AT "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" направив претензію №82/1127 на суму 17916,00 грн, в якій AT "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" просив сплатити штраф за перевищення терміну доставки вантажу за залізничною накладною №23197436 (виправивши номери вагонів, які були зазначені у попередній претензії), яка повинна була розглянута відповідачем протягом 180-денного строку від дня її отримання (параграф 7 статті 46 УМВС).

Як встановлено судом вище, зазначена претензія від 10.11.2021 № 82/1127 отримана AT "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" 16.11.2021.

21.10.2021 позивач направив на адресу АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" претензію № 82/1045 від 20.10.2021 на суму 13437,00 грн за залізничною накладною №23197375.

Відповідач мав розглянути зазначену претензію протягом 180-денного строку від дня її отримання. Доказів розгляду відповідачем претензії № 82/1045 на суму 13437,00 грн за залізничною накладною №23197375 матеріали справи не містять. Однак, факт отримання претензії відповідач не заперечує та більш того у матеріалах справи наявний лист відповідача від 09.06.2022 №ЦМ-Ю-15/280, у якій зазначено, що на розгляді у АТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" знаходяться дві претензії щодо недотримання терміну доставки вантажу. Окрім того, представник відповідача у судовому засіданні підтвердила факт отримання претензії.

Згідно з параграфом 5 статті 46 УМВС до претензії долучаються документи передбачені Правилами перевезення вантажу.

Параграфом 6 статті 46 УМВС передбачено, якщо претензія оформлена з порушенням дописів параграфів 3, 5 цієї статті, вона повертається в строк не пізніше 15 днів з дня її надходження з зазначенням причин її повернення, і інших підстав для повернення претензії УМВС не передбачає.

Судом встановлено, що позивачем до зазначених вище претензій було додано документи передбачені у Додатку № 1 УМВС "Правила перевезення вантажів", а саме: оригінал накладної (лист 1 накладної) та лист повідомлення про прибуття вантажу (лист 6 накладної).

Отже, при пред`явленні претензій позивачем було дотримано вимоги параграфів 3 та 5 статті 46 УМВС, а тому підстав для повернення претензій без розгляду у відповідача не було.

Щодо доводів відповідача, що позовні вимоги про стягнення неустойки за накладними №23197375, №23197436 є передчасними, то суд зазначає таке.

Відповідно до параграфу 7 статті 46 УМВС претензійні вимоги, що випливають із договору міжнародного залізничного вантажного перевезення розглядаються перевізником протягом 180 днів з дня її отримання.

Відповідно до параграфів 1-3 статті 47 УМВС позов може бути пред`явлений тільки після пред`явлення відповідної претензії і тільки до того перевізника, до якого була пред`явлена претензія. Право пред`явлення позову на підставі цієї Угоди належить тій особі, яка має право пред`явити претензію до перевізника.

Право пред`явлення претензії і позову про повернення переборів провізних платежів виникає з дня сплати провізних платежів.

Позов може бути пред`явлено:

1) якщо перевізник не дав відповідь на претензію у строк, встановлений на розгляд претензії;

2) якщо протягом терміну на розгляд претензії перевізник повідомив особі, яка подала претензію, про відхилення претензії повністю або частково.

Як підтверджено матеріалами справи та визнається самими сторонами, строк на розгляд претензій (180 днів) за накладними №23197375, №23197436 не закінчився (враховуючи наявні у матеріалах справи докази отримання претензій, приймаючи підтвердження відповідачем отримання претензій, відповідач мав розглянути претензії за накладними №23197375, №23197436 у строк до 16.05.2022; у той же час позивач звернувся до суду із позовом 10.02.2022 - дата направлення позову).

Проте, станом на момент розгляду справи по суті такий строк сплив, а в матеріалах справи відсутня відповідь на претензії за накладними №23197375, №23197436.

Згідно з пунктом 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002 положення частини другої статті 124 Конституції України (254к/96-ВР) щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до частини першої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Згідно з чинним законодавством України, а також відповідно до УМВС не заборонено звертатися з позовом до суду за захистом порушених, не визнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у разі порушення договірних зобов`язань до моменту отримання від перевізника відповіді на претензію до закінчення терміну її надання.

Оскільки позивачем дотримано обов`язкового претензійного порядку, з огляду на те, що на час розгляду справи по суті так і на час ухвалення рішення встановлений параграфом 7 статті 46 УМВС, 180-ти денний строк на розгляд претензії закінчився, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача неустойки за прострочення доставки вантажу за накладними №23197375, №23197436.

Наведені висновки узгоджуються із практикою Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 910/5561/19, ухвала Верховного Суду від 30.11.2020 у справі № 910/15547/19).

З приводу доводів відповідача про безпідставність здійснення позивачем розрахунку за копією досильної відомості № 23194720, суд зазначає таке.

Відповідно до Правил оформлення перевізних документів, затверджені наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 року, накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем (п. 1.2.).

Згідно п. 6.9. Правил у разі відчеплення вагона через його несправність станція, на якій відчеплено вагон, зобов`язана скласти про це акт загальної форми та досильний перевізний документ, за яким вагон після усунення несправності направляється за призначенням.

Таким чином, вказані накладні та досильний перевізний документ є документами, які супроводжують вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, а тому позивачем правомірно взято до уваги досилочний документ.

Відповідно до § 7 ст. 24 УМВС термін доставки вантажу вважається виконаним , якщо вантаж прибув на станцію призначення до спливу терміну доставки і перевізник повідомляє вантажоотримувача про прибуття вантажу і можливість передачі вантажу вантажоотримувачу. Порядок повідомлення вантажоотримувача визначається національним законодавством, діючим на місці видачі вантажу.

Стаття 42 Статуту залізниці, залізниця зобов`язана повідомити одержувача в день прибуття вантажу або до 12-ої години наступного дня. Порядок і способи повідомлення встановлюються начальником станції. Одержувач може визначити спосіб повідомлення.

У відповідності до ст. 8 Розділу І Додатку 1 до УМВС "Правила перевезення вантажів" перевізник у графі 32 накладної має зазначити найменування станції та скорочене найменування залізниці, на якій затримано вантаж, а також тривалість затримки і код причини затримки, що дає право на продовження строку доставки, та проставляється відбиток штемпелю перевізника.

Однак, такі відмітки у графі 32 накладної №23197336, що вказує на відсутність у перевізника права на продовження строку доставки.

У відповідності до параграфу 3 ст. 41 УМВС тягар доведення того, що перевищення терміну доставки вантажу сталось не з вини перевізника, покладається на перевізника.

Згідно з п. 25.1 розділу V додатку № 1 до УМВС якщо під час перевезення з незалежних від перевізника причин відбувається затримка перевезення вантажу то перевізник складає документ, в якому констатує обставини затримки, а також вказує тривалість затримки, якщо вона сталася, прикладає його до накладної і в графі "Відмітки перевізника" накладної проставляє відмітку (найменування документа, складеного перевізником під час перевезення для засвідчення обставин, впливають або можуть вплинути на перевезення вантажу, його номер, дата складання, найменування станції та скорочене найменування залізниці)".

Однак, у накладній №23197336 графі "Відмітки перевізника" відсутні відмітки про складання перевізником документів про затримку перевезення вантажу.

З огляду на зазначене, відповідач допустив прострочення доставки вантажу в міжнародному сполученні, при цьому відмітки про причини затримки вантажу, які дають право відповідачу на збільшення терміну доставки та тривалість цієї затримки у накладній не проставлені, що вказує на відсутність поважних причин прострочення термінів доставки вантажу.

Відповідно до приписів §6 статті 24 УМВС у випадку розділення вантажу на шляху руху, термін доставки розраховується по тій частині вантажу, який було доставлено за відповідною накладною.

Згідно з Додатком 1 "Правила перевезень вантажів" до УМВС (п.37.3.) якщо частина вантажу за накладною прибула на станцію призначення раніше, чим частина вантажу яка досилається, то перевізник на недоставлену частину вантажу складає комерційний акт. Сплата провізних платежів здійснюється за перевезення всього вантажу, зазначеного в накладній. При видачі досильної частини вантажу, яка прибула пізніше, одержувач надає перевізнику накладну та комерційний акт.

Перевізник в графі "Відмітка перевізника" в листі 6 накладної робить відмітку "Досильна частина вантажу видана", підтверджуючи її відтиском календарний штемпеля, і повертає накладну одержувачу. Комерційний акт залишається у перевізника, в ньому він робить відмітку про видачу досильної частини вантажу, вказуючи дату видачі вантажу.

Втім, відповідач не надав суду доказів дотримання ним зазначених вимог. При цьому, посилання відповідача на неможливість надати акт загальної форми, оскільки останній складався по станції Лунінець Білоруської залізниці, а наразі AT "Укрзалізниця" припинила співпрацю з Білоруською залізницею, а також посилання відповідача на "Інформацію з перевізного документа" суд відхиляє, оскільки накладна №23197336 не містить відміток про складання перевізником документів про затримку перевезення вантажу.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Матеріалами справи, зокрема, накладними підтверджується факт затримки доставки вантажу залізницею, а відповідачем вказані обставини належними доказами не спростовані, доказів оплати претензій суду не надано.

Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вище викладене, оскільки факт порушення відповідачем правил перевезення вантажу належним чином доведений та документально підтверджений, враховуючи, що розрахунок неустойки за прострочення доставки вантажу за накладними №23197336 (досильна відомість №3194720), №23197375 та №23197436 є правильним, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Акціонерного товариства "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" про стягнення 53748,00 грн неустойки.

Щодо заявленого відповідачем у відзиві клопотання про зменшення розміру неустойки на 100%, то суд дійшов висновку про часткове його задоволення з огляду на таке.

Положенням ст.233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання за положенням частини першої статті 550 ЦК України.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Водночас, зазначені норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

За змістом зазначених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Таким чином, аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.

Аналогічні за змістом висновки щодо застосування приписів статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України викладено Верховним Судом у постановах, зокрема від 26.07.2018 у справі №924/1089/17, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 27.03.2019 у справі №912/1703/18, від 06.11.2019 у справі №917/1638/18, від 17.12.2019 у справі №916/545/19, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 26.02.2020 у справі №925/605/18, від 17.03.2020 №925/597/19, від 18.06.2020 у справі №904/3491/19 від 14.04.2021 у справі №922/1716/20.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 вказала таке: справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин; закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах; господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань; якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати відсотків річних, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №918/289/19.

Водночас, зменшення розміру неустойки до нуля (як заявлено відповідачем), не є зменшенням за своєю правовою природою, а фактично є звільненням від відповідальності, що не узгоджується із повноваженнями суду.

З урахуванням наведеного, оцінюючи наведені відповідачем обґрунтування, суд зазначає, що 24.02.2022 року в зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб.

Указами Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022 та № 341/2022 від 17.05.2022, 573/2022 від 12.08.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні.

Частиною 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Загальновідомими обставинами є те, що Акціонерне товариство "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" як стратегічне підприємство після початку збройної агресії Російської Федерації проти України виконує безкоштовні евакуаційні рейси для громадян, перевезення військових та гуманітарних вантажів, тоді як інфраструктура підприємства зазнає постійних обстрілів та ракетних ударів з боку російської федерації.

При цьому, суд враховує, що до повномасштабної військової агресії РФ проти України основним джерелом доходу відповідача було комерційне перевезення вантажів, однак після початку військових дій комерційні перевезення значно скоротились, а в деяких регіонах повністю припинились. Тобто, відповідач наразі, докладаючи всіх зусиль для збереження життів людей та зміцнення обороноздатності країни, несе значні витрати для виконання таких завдань при одночасному значному зменшенні доходу від здійснення своєї основної підприємницької діяльності.

Беручи до уваги те, що відповідачем доставлено вантажі в пункт призначення, тоді як позивачем не надано будь-яких доказів завдання йому збитків внаслідок порушення строків доставки вантажів, враховуючи, що відповідач в умовах воєнного стану має для країни вкрай важливе стратегічне значення, постійно зазнає людських та інфраструктурних втрат внаслідок бойових дій на території України, усунення яких потребує значних ресурсів, власними силами, засобами та коштами здійснює відновлення інфраструктури з метою підтримки обороноздатності держави, господарський суд, з урахуванням принципу збалансованості інтересів сторін, вважає справедливою, доцільною, обґрунтованою та такою, що цілком відповідає принципу верховенства права, необхідність зменшення розміру нарахованої у даній справі неустойки на 50 % до суми 26874,00 грн.

Одночасно, судом враховано, що порушення відповідачем зобов`язань мало місце до початку військової агресії РФ проти України, однак наведене не нівелює права суду за наявності наведених обставин станом на час розгляду спору зменшити розмір неустойки.

ВИСНОВКИ СУДУ

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Акціонерного товариства "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО".

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд зменшує розмір штрафу, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено, у зв`язку з чим, судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (03150, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЄЖИ ҐЕДРОЙЦЯ, будинок 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Акціонерного товариства "ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО" (79026, Львівська обл., місто Львів, ВУЛИЦЯ КОЗЕЛЬНИЦЬКА, будинок 15, ідентифікаційний код 23269555) неустойку у сумі 26874,00 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 2481,00 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 14.11.2022.

Суддя С. О. Турчин