ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2022 Справа № 917/1373/21

за позовною заявою Приватного підприємства «Строй-Сервіс-999», юр. адреса: 31134, Хмельницька обл., Старокостянтинівський р-н, с. Сахнівці, автодорога об`їздна м. Старокостянтинів 10км+400; поштова адреса: 31101, Хмельницька обл., м. Старокостянтинів, а/с 33

до Приватного підприємства «Дорсервіс КПК», 39702, Полтавська обл., Кременчуцький р-н, с. Потоки, вул. Шевченка, 4,

про стягнення 2 872 884,23 грн.

треті оcоби, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1. Державне підприємство «Агентство місцевих доріг Полтавської області», 36014, м. Полтава, вул. Зигіна, 1,

2. ПРАТ «Миргородський Агрошляхбуд», 37600, м. Миргород, вул.Шляхова, 6

Суддя Мацко О.С.

Секретар судового засідання: Токар А.В.

Представники: згідно протоколу

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 02.09.2021р. залишено позовну заяву Приватного підприємства «Строй-Сервіс-999» до Приватного підприємства «Дорсервіс КПК» про стягнення 2 872 884,23 грн., з яких 2 565 076,64 грн. - основна заборгованість за договором підряду № 32 від 19.07.2019 р., 307 807,59 грн. інфляційні втрати , без руху, надано строк на усунення вказаній в ухвалі недоліків. Ухвалою від 20.09.2021 р. прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати у загальному позовному провадженні, призначено підготовче засідання у справі на 12.10.2021 р.

Ухвалами від 12.10.2021 р. та 18.11.2021 р. було відкладено підготовче засідання у справі, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, залучено до участі у справі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

23.12.2021 р. та 20.01.2022 р. судом було оголошено перерви в підготовчому засіданні у даній справі.

10.02.2022 року судом відмовлено у задоволенні клопотання позивача про виклик і допит свідків, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 15.03.2022 р., зобов`язано позивача надати для огляду у засіданні оригінали документів, копії яких залучено в додатки до позову, зобов`язано третю особу -1 надати для огляду в засіданні оригінал Загального журналу робіт по об`єкту (або належним чином завірену копію для долучення до справи). Третя особа виконала вимоги суду та заявила письмове клопотання про розгляд справи без участі її представника, яке судом було задоволено.

Ухвалою від 15.03.2022 року відкладено розгляд справи у зв`язку з неявкою представників учасників справи, ненаданням витребуваних оригіналів документів та задоволенням клопотання позивача про відкладення розгляду справи в зв`язку з введенням у країні військового стану, зазначено, що дата та час проведення наступного засідання будуть повідомлено додатково.

Після повернення суду до роботи у штатному режимі та усунення обставин, що унеможливлювали направлення учасникам процесу викликів та повідомлень, судове засідання ухвалою від 08.06.2022р. було призначено на 05.07.2022р., після чого відкладено на 09.08.2022р. у зв`язку з задоволенням клопотання позивача. Ухвалою від 26.07.2022р. задоволено клопотання позивача про розгляд справи в режимі відеоконференції в приміщенні Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області. Ухвалою від 09.08.2022р. відкладено засідання на 06.09.2022р. через неможливість встановлення зв`язку зі Старокостянтинівським районним судом у запланований для засідання час та з метою недопущення порушення прав сторін на участь у засіданні. 06.09.2022р. суд розпочав розгляд справи по суті та оголосив перерву у засіданні до 06.10.2022р. 16.09.2022р. до суду надійшли витребувані судом оригінали документів від позивача.

Під час розгляду справи по суті позивач наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі та зробив заяву про надання доказів понесення витрат на правову допомогу протягом 5 днів після прийняття рішення; відповідач проти позову заперечував, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, просив відшкодувати йому витрати на професійну правову допомогу в сумі 15 500,00 грн., не заперечував проти вирішення питання про розподіл судових витрат після прийняття рішення. 08.11.2022р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду та повідомлено про те, що повний текст рішення буде складено протягом 10 днів.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору підряду №32 від 19.07.2019р. в частині оплати виконаних позивачем (підрядником за договором) робіт.

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на неналежне виконання умов вказаного договору саме позивачем, що потягло за собою припинення договірних відносин, та здійснення платежів на користь позивача за фактично виконану роботу в повному обсязі, відтак на відсутність порушень умов договору з його боку та існування заборгованості.

Треті особи письмових пояснень по суті спору не надали.

Суд, розглянувши матеріали справи та заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши усі матеріали справи у сукупності, встановив наступне:

18.07.2019р. між відповідачем та третьою особою 1 (ДП «Агентство місцевих доріг Полтавської області») укладено договір про закупівлю послуг №03-24/19-87, предметом якого було надання послуг з поточного середнього ремонту автомобільної дороги загального користування місцевого значення 01702034 Гадяч-Миргород на ділянці км27+500-км61+726 Миргородського району Полтавської області (окремими ділянками). При цьому Замовник (третя особа) здійснює контроль за ходом, якістю, вартістю та обсягом наданих послуг відповідно до ч.1 ст.849 ЦК України та у порядку, передбаченому цим договором, а у разі виявлення порушень умов цього договору, кошторисної документації, тендерної пропозиції, будівельних норм і правил, державних і галузевих стандартів інших нормативних документів, Замовник зобов`язаний провести обстеження об`єкту (ділянки), запросивши підрядника, та за фактом обстеження видати підряднику письмовий припис про усунення та не приймати надані послуги до усунення допущених недоліків, а за необхідності про зупинення надання послуг.

Підрядник має право залучити до надання послуг субпідрядників (п.6.1) за погодженням з Генпідрядником.

В подальшому, 19.07.2019р. між відповідачем (Генпідрядник) та позивачем (Підрядник) було укладено договір №32, за яким позивач взяв на себе зобов`язання по виконанню робіт послуг з поточного середнього ремонту автомобільної дороги загального користування місцевого значення 01702034 Гадяч-Миргород на ділянці км27+500-км61+726 Миргородського району Полтавської області (окремими ділянками) згідно з проектно-кошторисною документацією, а генпідрядник прийняти належним чином надані послуги після перевірки фізичних та вартісних показників та сплатити їх вартість по мірі надходження коштів на його рахунок, передбачених на ці цілі (копія договору арк.справи 12-21, том 1). Ціна договору встановлюється відповідно до додатку №1 «Договірна ціна» та становить 9 445 800,00 грн.

Договір набуває чинності з моменту підписання повноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2019р., а в частині розрахунків до повного виконання зобов`язань. Порядок здійснення Генпідрядником контролю за якістю поточного ремонту і матеріальних ресурсів передбачено п.8 договору:

- Жодні роботи, що будуть приховані іншими роботами, не повинні закриватися Підрядником без «Акту на закриття прихованих робіт», підписаного представником Генпідрядника (п.8.2);

- Підрядник своєчасно, але не пізніше ніж за 2 дні до прийняття, письмово сповіщає Генпідрядника про необхідність прийняття робіт, що будуть приховані іншими роботами (п.8.3);

- Відповідальність за якість наданих послуг, випробування матеріалів несе підрядник (п.8.4);

- Генпідрядник здійснює контроль за ходом, якістю, вартістю та обсягом наданих послуг відповідно до ч.1 ст.849 ЦК України та у порядку, передбаченому цим договором (п.8.4);

- У разі виявлення порушення умов цього Договору , тендерної пропозиції, будівельних норм і правил, державних і галузевих стандартів, інших нормативних документів, Генпідрядник зобов`язаний письмово, в п`ятиденний термін повідомити Підрядника про необхідність їх усунення і не приймати надані послуги до усунення допущених недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги відмовитися від договору підряду і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків іншій особі за рахунок підрядника. Неякісно виконані послуги, у тому числі виконані з використанням матеріальних ресурсів, що не відповідають установленим нормам, Генпідрядником не оплачуються. Підрядник, у визначені терміни має привести їх у відповідність до встановлених вимог. Якщо підрядник не усуне в установлені строки (але не пізніше 20 календарних днів) виявлені недоліки, Генпідрядник має право залучити до цього третіх осіб з компенсацією витрат на їхні послуги за рахунок підрядника, у тому числі шляхом утримання відповідних сум при розрахунках з підрядником за надані послуги (п..5);

- Виявлене в процесі перевірок і випробувань неякісне надання послуг підлягає виправленню за рахунок Підрядника у встановлені актом перевірки строки, а виявлені неякісні матеріали - заміні. Жодні роботи, що підлягають закриттю не повинні закриватися Підрядником без акту на закриття прихованих робіт, підписаного представником Генпідрядника. Підрядник своєчасно, але не пізніше ніж за 48 год до прийняття, письмово сповіщає Генпідрядника про необхідність приймання робіт, що підлягають закриттю (п.8.10).

Проведення розрахунків за надані послуги регламентовано п.9 договору, відповідно до якого Генпідрядник здійснює розрахунки за надані послуги з підрядником протягом 10 робочих днів на підставі акту приймання виконаних робіт (наданих послуг) (форма КБ№2В) та довідки про вартість виконаних робіт (наданих послуг) (форма №КБ-3), підписаним уповноваженими представниками сторін. Підрядник визначає обсяги і вартість наданих послуг, що підлягають оплаті, та готує відповідні документи і подає їх на підписання Генпідряднику, який зобов`язаний перевірити і підписати подані документи або обґрунтувати причини відмови від їх підписання протягом 3 днів з моменту отримання. Несвоєчасне підписання актів, а також необґрунтовані претензії щодо представлених обсягів наданих послуг вирішуються у встановленому законодавством порядку. Оплата послуг, наданих з недоробками і дефектами проводиться після усунення останніх (п.9.5).

Порядок внесення змін, доповнень у договір та його розірвання регламентовано розд.14 договору.

Позивач стверджує, що ним в порядку та на умовах, визначених договором, надано послуги Генпідряднику щодо частини поточного середнього ремонту автомобільної дороги, всього на суму 2 869 130,86 грн. Ним подано до справи Акт приймання виконаних будівельних робіт від 16.10.2019р. і Довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати від 16.10.2019р. на загальну суму 2 869 130,86 грн., які були передано Генпідряднику. Однак останнім було проведено тільки частковий розрахунок, а саме: 28.10.2019р. перераховано кошти в сумі 1 072 530,60 грн. та 14.11.2019р. 238 200,00 грн (загальна сума отриманих коштів 1 310 730,60 грн.).

Крім того, підрядник зазначає, що ним було виконано роботи та понесені витрати по поточному ремонту , які не увійшли до вищевказаного акту. За їх результатом, підрядником було підготовлено та надано для підписання Генпідряднику акт приймання виконаних будівельних робіт від 16.10.2019р. (форми КБ-2В) та Довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати « (форми КБ-3) на загальну суму 1 006 676,38 грн., однак Генпідрядником з незрозумілих причин вказані документи підписані не були. Підрядником 13.12.2019р. повторно направлені вказані документи поштовою кореспонденцією, проте Генпідрядником вони отримані не були та були повернуті по закінченню терміну зберігання, що підтверджується рекомендованим повідомленням від 13.12.2019р. про направлення відповідачу документів за Договором №32 від 19.07.2019р.

При цьому позивач наполягає на тому, що директор ПП «Строй-Сервіс» підписував тільки акти приймання виконаних робіт (наданих послуг) та довідки про вартість виконаних робіт (наданих послуг) на суми 2 869130,86 грн. та 1 006 676,38 грн. Таким чином, заборгованість відповідача, за твердженням позивача, становить 2 565 076,64 грн., а саме: 1558 676,26 грн. за Актом виконаних робіт та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати від 16.10.2019р. та 1 006 676,38 грн. за фактично виконані роботи.

31.05.2021р. відповідачем отримано від позивача претензію щодо невиконання умов договору , та надав відповідь на претензію від 07.06.2021р., у якій вказав на необґрунтованість заявлених вимог.

Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 307 807,59 грн. інфляційних за період 01.11.2019р. по 30.06.2021р. У заяві про зміну підстав позову (арк.справи 31-37) позивач також просить відшкодувати за рахунок відповідача судовий збір, 40 000,00 грн. витрат на правову допомогу, 25 000,00 грн. витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій.

Відповідач же наголошує на тому, що позивачем не були виконані роботи за договором в заявленому обсязі. По-перше, позивачем були порушені умови договору в частині оформлення та надання на підпис Актів закриття прихованих робіт в порядку, встановленому договором; роботи виконані неякісно, що стало підставою для винесення припису від 02.09.2019р. У зв`язку з цим позивачу були скеровані листи від 28.08.2019р. про розірвання договору та вимога про зупинення робіт та усунення порушень від 02.09.2019р. (позивач визнає отримання). Жодних документів, на які посилається позивач як на підстави для здійснення оплати у вказаних сумах, відповідач не отримував, натомість оплатив фактично виконані роботи.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору.

За змістом положень статей 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором будівельного підряду, який підпадає під правове регулювання Глави 61 ЦК України.

Відповідно до статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Статтею 875 ЦК України передбачено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.

До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частинами першою та третьою статті 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Частиною першою статті 854 ЦК України унормовано, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

За приписами частини четвертої статті 879 ЦК України оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частин першої та другої статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 849 ЦК України надає право замовнику у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо під час виконання оботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чингом, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від догвоору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувати йому збитки, задані розірванням договору.

Судом досліджено умови укладеного між сторонами по справі договору від 19.07.2019р. №32. Так, порядок здійснення Генпідрядником контролю за якістю поточного ремонту і матеріальних ресурсів втсановлено розд.8 договору, за яким, зокрема, генпідряднику надано право здійснювати контроль за ходом, якістю, вартістю та обсягами надання послуг відповідно до ч.1 ст.849 ЦК України та у порядку, передбаченому цим договором. У разі виявлення порушення умов цього договору, тендерної пропозиції, будівельних норм і правил, державних та галузевих стандартів, інших нормативних актів, Генпідрядник зобов`язаний письмово, в п`ятиденний термін повідомити Підрядника про необхідність їх усунення і не приймати надані послуги до усунення допущених недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Неякісно виконані послуги, у тому числі виконані з використанням матеріальних ресурсів, що не відповідають установленим нормам, Генпідрядником не оплачуються. Підрядник у визначені генпідрядником терміни зобов`язаний привести їх у відповідність до встановлених вимог. Якщо підрядник не усуне у встановлені строки (Алене пізніше 20 календарних днів) виявлені недоліки, Генпідрядник має право залучити до цього третіх осіб з компенсацією витрат на їхні послуги за рахунок підрядника, у тому числі, шляхом утримання відповідних сум при розрахунках з підрядником за надані послуги.

Порядок проведення розрахунків за надані послуги регламентовано розд.9 договору: Генпідрядник здійснює розрахунки за надані послуги з підрядником протягом десяти робочих днів на підставі акту приймання виконаних робіт (наданих послуг) (форма КБ№2В) та довідки про вартість виконаних робіт (наданих послуг) (форма №КБ-3), підписаними уповноваженими представниками сторін (п.9.1 договору). Підрядник визначає обсяги та вартість наданих послуг, що підлягають оплаті, та готує відповідні документи і подає їх на підписання Генпідряднику. Генпідрядник зобов`язаний перевірити та підписати подані документи, що підтверджують надання послуг, або обґрунтувати причини відмови від їх підписання протягом 3 днів з моменту отримання.

Розд.14 договору передбачено право Генпідрядника на розірвання договору в односторонньому порядку, зокрема, у випадку порушення договірних зобов`язань Підрядником, що створює передумови для невиконання умов цього договору, грубого порушення будівельних норм і правил. Згідно п.14.договору, Генпідрядник розриває договір у випадку невиконання Підрядником вимог цього договору або порушення строків надання послуг.

З матеріалів справи та пояснень відповідача вбачається, що ще у серпні 2019р., під час виконання робіт за договором, відповідачем (Генпідрядником) було виявлено порушення умов договору з боку позивача. Так, позивачем було порушено положення п.8.2 договору, за яким жодні роботи, що будуть приховані іншими роботами, не повинні закриватися Підрядником без «Акту на закриття прихованих робіт», підписаного представником Генпідрядника. Підрядник своєчасно, але не пізніше ніж за два дні до прийняття, письмово сповіщає Генпідрядника про необхідність приймання робіт, що будуть приховані іншими роботами. Дане положення договору, що встановлює обов`язок для позивача - Підрядника дублюється у п.8.10 договору. Натомість жодні Акти на закриття прихованих робіт на підпис відповідачу не надавалися (що не спростовано позивачем). Суд оглянув оригінали Актів на закриття прихованих робіт за липень-серпень 2019р. (арк.справи 229-232) та встановив наявність у них підписів тільки представника позивача.

Також відповідачем були виявлені недоліки щодо якості виконуваних робіт. У сукупності у зв`язку з цим прийнято рішення про розірвання договору з позивачем, про що останній був повідомлений листом від 28.08.2018р. (арк.справи 153, том 2). Даним листом відповідач повідомив позивача про розірвання договору №32 від 19.07.2019р. та вимагав у найкоротший термін оформити технічну документацію на виконані роботи та здати на перевірку генпідряднику. Вже 2.09.2019р. на об`єкті були проведені лабораторні дослідження щодо фізико-механічних властивостей проб асфальтобетонів експертною установою ТОВ НВП «Дорожній випробувально-технічний центр» та складено висновок №232 від 02.09.2019р., згідно якого «...низькі значення показника міцності температурі 50 С вказують на можливу відсутність бітуму модифікованого полімерами в складі асфальтобетону або низьку кількість полімеру в складі модифікованого в`яжучого. Коефіцієнт ущільнення асфальтобетонів з верхнього шару не відповідає вимогам ДБН В 2.3-4 в точках відбору №1 та №2, а в точці відбору №3 (вирівнюючий шар) відповідає вимогам ДБН В 2.3-4» (арк.справи 116-117). На підставі цього провідним інженером відділу технічного нагляду ДП «Агенство місцевих доріг Полтавської області» Жук М.М. винесено припис від 02.09.2019р., яким зобов`язано Генпідрядника зупинити надання послуг, усунути виявлені порушення та недоліки у строк до 06.09.2019р. (арк.справи 115).

Вимога про усунення недоліків була негайно складена відповідачем та скерована позивачу разом з приписом (вих.№189 від 02.09.2019р.), факт її отримання останнім не заперечується. У даній вимозі (арк.справи 118-119) відповідач вимагає негайного зупинення подальшого виконання робіт до усунення зазначених у приписі недоліків/порушень та надання відповідного підтвердження.

Однак, позивачем не вчинялися дії, спрямовані на яйнайшвидше усунення недоліків, роботи були зупинені, у зв`язку з чим відповідач, будучи зобов`язаним перед третьою особою по договору підряду №03-24/19-87 від 18.07.2019р. та намагаючись уникнути відповідних санкцій, передбачених його умовами, самостійно усунув недоліки та доручив подальше виконання робіт третій особі -2 (ПАТ «Миргородський агрошляхбуд»), провівши розрахунки з позивачем за фактично виконану роботу. Вказане підтверджується: Загальним журналом робіт на об`єкті (належним чином завірена копія надана третьою особою-1 та долучена до матеріалів справи, таблиця №6 Журналу містить внесені 02.09.2019р. відомості про невідповідність товщини влаштованого шару а/б, що вказано в протоколі випробувань порушення вимог п.21 табл.21.1 рядок №42 ДБН В.23-4:2015, протокол випробувань від 02.09.2019р. №232; вимогу представника контролюючого органу про припинення роботи до усунення вказаних недоліків та відмітку цього ж представника про усунення недоліків, датовану 03.10.2019р.); відміткою в Журналі про виконання відповідачем робіт на виконання припису 25.09.2019р., 26.09.2019р., 27.09.2019р., 02.10.2019р., видатковими накладними №253 від 02.10.2019р., №250 від 27.09.2019р., №249 від 26.09.2019р., актами наданих послуг по фрезеруванню асфальтобетонного покриття фрезою Wirtgen 2000 від 25.09.2019р. (що співпадає за записами у Журналі), Актами здачі приймання робіт (надання послуг). В подальшому, як уже було зазначено, роботи були доручені третій особі 2 на підставі договору підряду №39 від 08.10.2019р. та виконані нею в повному обсязі, що підтверджується доданими до матеріалів справи доказами.

Судом встановлено, що заявлена до стягнення сума основного боргу складається з суми робіт по 2-м актам приймання передачі від 16.10.2019р. та довідкам про вартість виконаних робіт: на суму 2 869 130,86 грн. (арк.справи 26-33, том 1), які, як вказує позивач, передані відповідачу та підписані ним, та на суму 1006676,38 грн. (арк.справи 1-6, том 2). Однак судом встановлено, що з даних документів підпис представника відповідача міститься тільки на довідці про вартість виконаних робіт на суму 2 869 130,86 грн. Інші документи, на які посилається позивач, відповідачем не були підписані та містять відмітки про відмову від підписання (без надання аргументованої відмови), зроблену представником позивача. Однак, підписання замовником тільки довідки про вартість робіт є недостатнім та суперечить наведеним вище правовим нормам, що регулюють правовідносини підряду, та умовам договору.

З приводу направлення позивачем /отримання відповідачем даних актів, сторонами надані суду суперечливі пояснення. Так, позивач стверджує, що хоча умовами договору і не було передбачено можливості електронного листування, проте між сторонами вівся обмін документами в електронній формі з використанням електронної адреси, вказаної у договорі в розділі «Юридичні адреси та банківські реквізити сторін». Крім того, Акт та Довідку від 16.10.2019р. на суму 1006676,38 грн. було скеровано на адресу відповідача поштою, однак поштове відправлення повернулося без вручення адресату. Відповідач же заперечує факти отримання вказаних документів та зеперечує підписання Довідки на суму 2 869 130,86 грн. Судом було витребувано для огляду за клопотанням відповідача оригінал поштового повідомлення про вручення поштового відправлення, датованого 19.12.2019р. (оригінал долучено до справи до набрання рішенням законної сили, а.с.246, том 4), проте ні з оригіналу, ні з копії, яка знаходиться у матеріалах справи, неможливо встановити ні факт вручення поштового відправлення, ні причину його повернення, ні які документи за ним направлялися. Судом також досліджено флеш-носій інформації, наданий позивачем у підтвердження того, що ним велося листування з відповідачем у електронному вигляді. За результатами дослідження доказів суд критично ставиться до заперечень відповідача стосовно неотримання ним документів у електронному вигляді та вказівку отримувачем документів фізичної особи Аліни Телешун, оскільки відповідач не зміг пояснити, яким чином частина з пересланих документів ним отримана і підписана (договір, календарна ціна, і ін.), а частина ні, адже вони відправлялися на одну адресу.

Стосовно обов`язку оплати робіт за Актами приймання-передачі, підписаними в односторонньому порядку:

Згідно з частинами першою, другою статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Частиною першою статті 853 ЦК України передбачено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до частини четвертої статті 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Роботи вважаються прийнятими за підписаним в односторонньому порядку актом за наявності реального їх виконання у разі неотримання у встановлений строк обгрунтовної відмови замовника про неприйняття таких. Крім того, відповідно до норм чинного законодавства, підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання актів виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акту. При цьому, під час розгляду спору між сторонами, який стосується виконання умов договору підряду, до предмету дослідження, серед іншого, входить встановлення обставин щодо характеру, обсягу, якості робіт, що є предметом договору, строків їх виконання та порядку їх прийняття, аналіз доказів, поданих на підтвердження виконання та передання цих робіт, встановленню підлягає також відповідність визначеної в договорі вартості робіт фактично виконаним роботам. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28.01.2020р. у справі №910/3802/19, від 12.03.2010р. у справі №910/15234/18 і ін.

Тобто, факт ненадання обгрунтованої відмови від підписання актів приймання виконаних робіт сам по собі не дає підстави для висновків про обгрунтованість позовних вимог про стягнення грошових коштів за цими актами, адже виникнення за підписаним у односторонньому порядку актом прав і обов`язків можливе тільки за наявності реального виконання робіт за договором, вказаних у цьому акті (див.постанову ВС КГС у справі №910/18384/20 від 18.08.2021р.).

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша статті 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 Господарського процесуального кодексу України).

17 жовтня 2019 року набув чинності Закон України від 20 вересня 2019 року № 132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким були внесені зміни до Господарського процесуального кодексу України, зокрема змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів», викладено її у новій редакції, та фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування «вірогідності доказів».

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у пункті 7.44. постанови від 16 лютого 2021 року у справі № 927/645/19.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 4 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням усіх обставин цієї справи у сукупності, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено обгрунтованість позовних вимог про стягнення заявлених сум заборгованості. Зокрема, позивачем не спростовано доводи відповідача про неусунення порушень, встановлених у приписі контролюючого органу, та доводи щодо їх самостійного усунення відповідачем за власний рахунок з понесенням витрат; з поданих позивачем доказів неможливо встановити реальну вартість виконаних ним робіт на виконання умов договору та перевірити відповідність вартості робіт фактично виконаним роботам, так само як і встановити об`єм цих фактично виконаних робіт, що, з урахуваннням вищенаведених позицій Верховного Суду, є обов`язковим у даному випадку при задоволенні позовних вимог. Подані позивачем бухгалтерські довідки є односторонньо складеним документом; під час розгляду справи по суті та дослідження доказів судом було встановлено, що частина з поданих документів у підтвердження виконання договору датована раніше, ніж мало місце саме укладення договору підряду №32 між сторонами; з частини неможливо встановити, що вони стосуються саме виконання робіт за укладеним між сторонами договором, на чому наголошував відповідач. З цього приводу судом було запропоновано позивачу надати письмові пояснення, однак жодних пояснень станом на час прийняття рішення отримано не було.

Крім того, суд не погоджується з доводами позивача стосовно того, що відповідач не має права посилатися на п.8.7 та п.9.5 договору та посилатися на його розірвання в односторонньому порядку, оскільки відповідачем доведено, а позивачем не спростовано того факту, що під час дії договору мало місце порушення умов договору з боку позивача, що потягло за собою вимогу про їх усунення, доказів виконання якої, як уже зазначалося вище, позивачем не надано. Так, з матеріалів справи не вбачається виконання позивачем будь-яких робіт на об`єкті, починаючи з вересня 2019р., в той же час складено Акти прийняття виконаних робіт 16.10.2019р. Також позивачем не спростовано твердження відповідача про порушення договору в частині оформлення Актів закриття прихованих робіт.

Що стосується заперечень позивача щодо того, що відповідач незаконно розрахувався з ним на підставі самим же відповідачем складеного акту приймання виконаних робіт, який навіть не направлявся позивачу, суд погоджується, що ні законодавством, ні умовами договору не передбачено складання в такому випадку одностороннього акту приймання виконаних робіт. Визначальним є сам факт перерахування коштів. При цьому, дослідивши докази, надані у підтвердження перерахування відповідачем позивачу 1310730,60 грн двома платежами (28.10.2019р. 1 072 530,60 грн. та 14.11.2019р. 238 200,00 грн., арк.справи 23-24, том 1), суд встановив, що вони не містять посилання на Акт приймання виконаних робіт від 16.10.2019р., що спростовує твердження позивача про те, що платежі були здійснені саме на підставі вказаного документу.

Враховуючи відмову у задоволенні позову в частині основного боргу, позовні вимоги про стягнення інфляційних також не підлягають задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат:

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Великої Палати Верховного суду у справі № 910/12876/19 від 15 червня 2022 року.

Крім того, у даній постанові суд дійшов висновку, що поряд з вищевикладеним чинним процесуальним законодавством визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В цілому нормами процесуального законодавства (ч. 4 ст. 126 та ч. 5 ст. 129 ГПК України) передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

У разі недотримання вимог частини четвертої ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).

Отже, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

Судом встановлено, що між відповідачем та адвокатом Шиян Валентиною Олексіївною було укладено договір про надання правової допомоги від 07.10.2021р., предметом якого є надання адвокатом за дорученням клієнту правової допомоги, яку клієнт зобов`язується оплатити та відшкодувати фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Клієнт зобов`язаний сплатити адвокату вартість наданої правової допоомги по ціні, вказаній у п.4.1 договору не пізніше 15 днів з дати винесення рішення суду першої інстанції по справі на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Згідно орієнтовного розрахунку судових витрат, які відповідач поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи, згідно п.4.1 договору сторони погодили наступну ціну (гонорар) за надану правничу допомогу у справі №917/1373/21 12 500,00 грн., при цьому вартість участі адвоката в інтересах клієнта у засіданнях по справі у якості його представника визначена у розмірі 1500,00 грн. за годину, орфєнтована кількість запланованих засідань 3 (орієнтовний розрахунок а.с.168). Враховуючи фактичну кількість засідань, що відбулися у справі та їх тривалість, представник відповідача при розгляді справи по суті просив стягнути з позивача 15 500,00 грн. витрат на професійну правову допомогу (детальний опис робіт (наданих послуг), викоанних адвокатом в мате.справи). Також адвокатом надано до справи Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордер.

Позивач не надав суду ні заперечення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу позивача, ні клопотання про зменшення розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу).

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, постановах від 22.11.2019 року у справі № 910/906/18, від 04.06.2020 року у справі № 906/598/19 та від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17.

Матеріалами справи підтверджується понесення відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 15 500,00 грн..

З огляду на надані докази суд дійшов висновку, що розмір адвокатських витрат в сумі 15 500,00 грн. є підтверджений матеріалами справи, співрозмірним наданому об`єму адвокатських послуг, судом ухвалено рішення про відмову у позові, тому витрати відповідача на професійну правничу допомогу з урахуванням приписів п. 9 ст. 129 ГПК України підлягають стягненню з позивача.

Судовий збір з урахуванням приписів ст.129 ГПК України, покладається на позивача.

Керуючись статтями 129,232-233,237-238,240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні позовних вимог.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Строй-Сервіс-999» (юр. адреса: 31134, Хмельницька обл., Старокостянтинівський р-н, с. Сахнівці, автодорога об`їздна м. Старокостянтинів 10км+400; поштова адреса: 31101, Хмельницька обл., м. Старокостянтинів, а/с 33, ) на користь Приватного підприємства «Дорсервіс КПК» (39702, Полтавська обл., Кременчуцький р-н, с. Потоки, вул. Шевченка, 4,

) 15 500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

3. Копії рішення направити учасникам справи.

Повне рішення складено 18.11.2022р.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому ст.241 ГПК України та може бути оскаржено до Східного апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.256,257 ГПК України.

Суддя О.С. Мацко