ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2022 року м.Дніпро Справа № 908/314/18

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Коваль Л.А., Чередка А.Є.

секретар судового засідання Мацекос І.М.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 10.08.2022 за результатами розгляду скарги (суддя Ніколаєнко Р.А.)

у справі № 908/314/18

за заявою ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «СІ-Інвест» арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича (вих.№02-76/74 від 19.11.2020) про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями ТОВ СІ-Інвест у зв`язку із доведенням до банкрутства на колишніх учасників та керівників боржника

до:

1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича фірма «Єврокомплекс», м.Київ,

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Предіум-Інвест», м.Київ

3) Товариства з обмеженою відповідальністю «Гірничодобувна компанія «Полімікт», м.Київ

4) Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Житомир-Капіталбуд», Житомирська область, Хорошівський район, смт Хорошів

5) ОСОБА_2 , м.Київ

6) ОСОБА_1 , м.Запоріжжя

7) ОСОБА_3 , Черкаська область, Тальнівський район, м.Тальне

в межах справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «СІ-Інвест», 69041, м.Запоріжжя, вул.Сергія Синенка, 63-А,

Кредитори:

1. Приватне акціонерне товариство «Завод напівпровідників», м.Запоріжжя, ліквідатор арбітражний керуючий Дейнегіна Катерина Миколаївна, м.Київ-49

2. Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер-Контакт», м.Київ

3. Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», м.Київ

Банк, здійснюючий розрахунково-касове обслуговування боржника АТ «Укрексімбанк»

Ліквідатор - арбітражний керуючий Демчан Олександр Іванович, м.Київ

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Запорізької області перебуває справа №908/314/18 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «СІ-Інвест», 69041, м.Запоріжжя, вул.Сергія Синенка, 63-А, . У справі триває ліквідаційна процедура, повноваження ліквідатора на підставі ухвали суду від 12.03.2020 виконує арбітражний керуючий Демчан О.І.

Від представника ОСОБА_1 , адвоката Бичківського О.О., надійшла скарга, згідно якої останній просив:

- визнати протиправними та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових Владислава Сергійовича від 14.07.2022 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 69420451 в частині накладання арешту на грошові кошти у вигляді пенсії, що містяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ Приватбанк на ім`я ОСОБА_1 ;

- зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зняти у межах виконавчого провадження №69420451 арешт з грошових коштів (в частині), що містяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ Приватбанк на ім`я ОСОБА_1 ;

- стягнути з Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 10.08.2022 скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бичківського О.О. залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаною ухвалою ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати ухвалу Господарського суду Запорізької області від 10.08.2022 у справі №908/314/18 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу у повному обсязі.

Узагальнений стислий виклад доводів апеляційної скарги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що оскаржуване рішення прийнято при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Фактично, доводи апеляційної скарги зводяться до змісту та дублювання самої скарги на рішення, дії/бездіяльність державного виконавця.

Зокрема, скаржник стверджує, що 14.07.2022 в межах виконавчого провадження № 69420451 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В.С. винесено постанову про арешт коштів боржника, що призвело до арешту коштів на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» для виплати пенсії, що є протиправним.

Також зазначає, що підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема, отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Разом з апеляційною скаргою заявником подано клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, згідно якого просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 витрат на надання правової допомоги в розмірі 6 000,00 грн.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.09.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 10.08.2022 за результатами розгляду скарги у справі №908/314/18 залишено без руху. Надано скаржнику строк 10 днів з дня вручення ухвали усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду належні докази надіслання апеляційної скарги та клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу всім учасникам справи.

Апелянт звернувся з клопотанням про долучення доказів в матеріали справи, та надав належні докази надіслання копії апеляційної скарги та клопотання всім учасникам справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.10.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Запорізької області від 10.08.2022 за результатами розгляду скарги у справі №908/314/18. Розгляд апеляційної скарги призначено у судове засідання з викликом сторін на 14.11.2022 о 14 год. 30 хв.

17.10.2022 до Центрального апеляційного господарського суду ліквідатором ТОВ «СІ-Інвест» арбітражним керуючим Демчаном О.І. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому ліквідатор заперечив проти задоволення скарги. Звернув увагу, що згідно з банківською випискою на рахунок № НОМЕР_1 зараховуються не лише пенсійні виплати, а також заробітна плата, грошові перекази від інших осіб. Враховуючи, що діючим законодавством надано право державному виконавцю накладати арешт на грошові кошти на рахунок боржника, крім коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом, про що державним виконавцем і було зазначено в оспорюваній постанові, ліквідатор вважає, що відсутні підстави для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали.

18.10.2022 до Центрального апеляційного господарського суду від Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшов відзив на апеляційну скаргу із запереченнями на її обґрунтування. Зазначено, що державний виконавець з винесенням оскарженої постанови визначив банківським установам порядок виконання із застереженням щодо неможливості накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом. Підкреслено, що державним виконавцем не отримано документального підтвердження щодо віднесення рахунку №UA5218112 до рахунку зі спеціальним чи обмеженим режимом використання і у матеріалах виконавчого провадження № 69420451 не міститься інформація на підтвердження того, що на кошти, які знаходяться на цьому рахунку боржника, заборонено накладати арешт згідно чинного законодавства України. У зв`язку з чим, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржувану ухвалу без змін.

Від представника Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" надійшло клопотання, згідно якої просить надати йому можливість участі в судових засіданнях у справі №908/314/18 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів з використанням системи "EasyCon".

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.11.2022 ухвалено судові засідання у справі, у тому числі, призначене на 14.11.2022 о 14 год. 30 хв. провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із забезпеченням її проведення для представника Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/).

В судовому засіданні 14.11.2022 приймав участь представник кредитора - Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/).

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час судового засідання, не з`явилися, явку уповноважених представників не забезпечили, про причини неявки не повідомили.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя, навіть в умовах воєнного стану.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).

Як відзначив Верховний Суд у постанові від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

В свою чергу, Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зробив правовий висновок, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.07.2022 у справі № 918/539/16.

Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Так, апеляційне провадження здійснюється на підставі поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги, в межах її доводів та вимог, що відповідає приписам ч. 1 ст. 269 ГПК України.

Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).

Апеляційний суд зауважує, що представник скаржника не був обмежений у праві приймати участь в судовому засіданні 14.11.2022 безпосередньо в залі суду або ж подати клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/), однак цим правом не скористався.

Подані ним апеляційні скарги в первісній та новій редакції, клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, заява про вступ у справу як представника та клопотання про долучення доказів до матеріалів справи від 26.09.2022 в системі «Електронний суд», а також заява за вих.№ 22/30-09 від 30.09.2022 про усунення недоліків апеляційної скарги не містять клопотання про розгляд справи за участі представника Кузнецова Е.А.

Так само, не заявлено такого клопотання й Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в тому числі у поданому до суду відзиві.

Водночас, ліквідатор ТОВ «СІ-Інвест» арбітражний керуючий Демчан О.І. у відзиві на апеляційну скаргу просив розглядати справу без його участі.

Згідно із ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, враховуючи положення ст. 7, 13, 14, 42-46 ГПК України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, та несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, з урахуванням того, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, зважаючи на подану ліквідатором ТОВ «СІ-Інвест» арбітражним керуючим Демчаном О.І. заяву про розгляду справи без його участі, приймаючи до уваги необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, обставини сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та викладення її в поданих процесуальних документах, а також в забезпеченні участі в судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції, і цими правами вони розпоряджаються на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представників апелянта, ліквідатора ТОВ «Сі-Інвест», державного виконавця, та решти учасників справи.

Представник кредитора - Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в судовому засіданні 14.11.2022 заперечив проти задоволення апеляційної скарги та зазначив про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Апеляційний господарський суд, заслухавши представника кредитора-3, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, Ліквідатор ТОВ «СІ-Інвест» арбітражний керуючий Демчан Олександр Іванович звернувся до Господарського суду Запорізької області з заявою про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями ТОВ «СІ-Інвест» у зв`язку із доведенням до банкрутства на колишніх учасників та керівників боржника, а саме: 1) ТОВ «Виробнича фірма «Єврокомплекс» (учасник), 2) ТОВ «Предіум-Інвест» (учасник), 3) ТОВ «Гірничодобувна компанія «Полімікт» (учасник), 4) ТОВ «Інвестиційна компанія «Житомир-Капіталбуд» (учасник), 5) ТОВ «Сілікон» (учасник), 6) ОСОБА_2 (учасник), 7) ОСОБА_1 (керівник), 8) ОСОБА_3 (учасник, керівник).

Ухвалою суду від 27.09.2021 заяву ліквідатора ТОВ «СІ-Інвест» арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича було задоволено, ухвалено покласти субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника ТОВ СІ-Інвест у розмірі 220365917,16 грн у зв`язку з доведенням ТОВ СІ-Інвест до банкрутства на ТОВ Виробнича фірма Єврокомплекс, ТОВ Предіум-Інвест, ТОВ Гірничодобувна компанія Полімікт, ТОВ Інвестиційна компанія Житомир-Капіталбуд, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 . Присуджено стягнути солідарно з ТОВ Виробнича фірма Єврокомплекс, ТОВ Предіум-Інвест, ТОВ Гірничодобувна компанія Полімікт, ТОВ Інвестиційна компанія Житомир-Капіталбуд, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ТОВ СІ-Інвест 220365917 (двісті двадцять мільйонів триста шістдесят п`ять тисяч дев`ятсот сімнадцять) грн 16 коп. у якості субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю СІ-Інвест.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 31.01.2022 апеляційна скарга ТОВ Виробнича фірма Єврокомплекс на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 27.09.2021 у справі №908/314/18 залишена без задоволення. Апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволена частково. Ухвала Господарського суду Запорізької області від 27.09.2021 у справі №908/314/18 в частині покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника Товариства з обмеженою відповідальністю СІ-Інвест у розмірі 220 365 917,16 грн у зв`язку з доведенням Товариства з обмеженою відповідальністю СІ-Інвест до банкрутства на ОСОБА_2 та стягнення солідарно з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю СІ-Інвест - 220 365 917 грн. 16 коп. у якості субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю СІ-Інвест скасована, в цій частині прийнято нове рішення про відмову в задоволенні заяви ліквідатора боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю СІ-Інвест арбітражного керуючого Демчана Олександра Івановича про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю СІ-Інвест у зв`язку із доведенням до банкрутства на ОСОБА_2 . В решті ухвалу Господарського суду Запорізької області від 27.09.2021 у справі №908/314/18 залишено без змін.

На виконання постанови Центрального апеляційного господарського суду від 31.01.2022 та ухвали Господарського суду Запорізької області від 27.09.2021 у справі №908/314/18, Господарським судом Запорізької області 02.06.2022 було видано шість наказів про солідарне стягнення заборгованості на користь ТОВ СІ-Інвест з боржників - ТОВ Виробнича фірма Єврокомплекс; ТОВ Предіум-Інвест; ТОВ Гірничодобувна компанія Полімікт; ТОВ Інвестиційна компанія Житомир-Капіталбуд; ОСОБА_3 ; ОСОБА_1 .

05.07.2022 ліквідатор ТОВ «СІ-Інвест» звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про примусове виконання наказу від 02.06.2022 по справі № 908/314/18, за яким боржником являється ОСОБА_1 .

14.07.2022 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових Владиславом Сергійовичем (далі державний виконавець) відкрито виконавче провадження № 69420451.

ОСОБА_1 вважає вказану постанову в частині накладання арешту на грошові кошти у вигляді пенсії, що містяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ Приватбанк на ім`я ОСОБА_1 , протиправною та такою, що підлягає скасуванню. Крім того, на його думку, державним виконавцем не виконано обов`язок щодо зняття у межах виконавчого провадження №69420451 арешту з грошових коштів у відповідній частині.

Наведене і стало причиною звернення до господарського суду з даною скаргою.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувана постанова державного виконавця від 14.07.2022 винесена в межах наданих законом повноважень та з дотриманням правових положень Закону України «Про виконавче провадження», оскільки цією постановою накладено арешт на кошти ОСОБА_1 , крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, що однозначно слідує зі змісту постанови. Щодо вимог про зобов`язання державного виконавця зняти арешт із вказаних коштів, то суд зазначив, що з пояснень представника скаржника на відповідні запитання суду в судовому засідання послідувало, що Кузнецов Е.А. (його представник) з поставленого безпосередньо перед судом питання ні до банківської установи, ні до державного виконавця письмових звернень не направляв.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та доводам апеляційної скарги, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини другої ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно статті 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно приписів ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями статті 10 Закону № 1404-VIII визначено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Відповідно до ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом тощо.

Питання організації, порядку та умов виконання судових рішень і рішень інших органів, що підлягають примусовому виконанню, зокрема звернення стягнення на кошти боржника на рахунках в банках, передбачені як Законом № 1404-VIII, так і Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року (далі - Інструкція).

Відповідно до частини 7 статті 26 Закону № 1404-VIII у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Якщо у заяві про відкриття виконавчого провадження не зазначено майно боржника та/або його кошти на рахунках у банківських установах, то у відповідності до статті 36 Закону № 1404-VIII розшук майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Частиною першою статті 48 Закону № 1404-VIII визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (абзац перший частини другої статті 48 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частин першої та другої статті 56 Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Відповідно до пункту 7 розділу VIII Інструкції, розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, виконавець зобов`язаний винести постанову відповідно до частини першої статті 48 Закону№ 1404-VIII про звернення стягнення на майно боржника, його арешті або вилучені вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення (частини третя та четверта статті 56 Закону № 1404-VIII).

Крім того, частина восьма розділу VIII Інструкції визначає, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові про накладення арешту зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

При цьому частина перша та друга стаття 48 Закону № 1404-VIII чітко визначають порядок звернення стягнення на майно боржника та обмеження щодо накладення арешту на кошти, що знаходяться на банківських рахунках боржника, у випадках визначених Законами зазначеними у частині другій цієї статті та на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Законом № 1404-VIII також визначено, що виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника (частини восьмої статті 48).

У пункті 10 Розділу VIII Інструкції вказується також, що саме після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову.

При цьому пунктами 3, 14, 21 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, зі змісту вищевказаних норм права слідує, що арешт є початковою та окремою стадією провадження щодо звернення стягнення на майно боржника і являє собою сукупність заходів, що передбачають як наслідок обмеження в праві розпорядження майном, на яке накладається арешт. При цьому виконавець за відсутності відомостей про майно, повідомлених кредитором повинен самостійно здійснити заходи для виявлення такого майна, у тому числі грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках, і перед накладенням арешту на майно (кошти) боржника повинен отримати відомості про наявність у боржника відповідного майна та коштів, зокрема щодо коштів на банківських рахунках - відомості про володільця рахунку, номеру, виду рахунку, суми коштів, що зберігаються на ньому. Саме наявність таких даних дозволяє виконавцю здійснити арешт коштів, що знаходяться на банківських рахунках у відповідності до статті 18 Закону № 1404-VIII та розділу VIII Інструкції.

Відповідно до пункту 8 розділу VIII Інструкції на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що державний та/або приватний виконавець перед накладанням арешту повинен з`ясувати суму та статус грошей, що знаходяться на рахунку боржника, і у постанові про накладання арешту серед інших відомостей вказати про суму коштів, на яку накладається арешт, або зазначити, що арешт поширюється на кошти на усіх рахунках, у тому числі, що будуть відкрити після накладення арешту. Накладання арешту на суми, що перевищують суми, визначені виконавчим документом, та перевищують суми витрат виконавчого провадження, що підлягають стягненню, є незаконним.

При цьому законом забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 261 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (абзац другий частини другої статті 48 Закону № 1404-VIII).

Відтак, частиною другою статті 48 Закону № 1404-VIII встановлено невичерпний перелік рахунків, кошти на яких не підлягають арешту, оскільки передбачено, що законом можуть бути визначені й кошти на інших рахунках боржника, звернення стягнення та/або накладення арешту на які заборонено законом.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) (пункт 7.13 постанови).

Так, щодо доводів апелянта про незаконність прийнятої 14.07.2022 в межах виконавчого провадження № 69420451 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В.С. постанови про арешт коштів боржника, що призвело до арешту коштів на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» для виплати пенсії, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною першою статті 48 Закону № 1404-VIII визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до частин першої та другої статті 68 Закону № 1404-VIII стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається: 1) у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, 2) відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, 3) у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Тобто зазначена норма права визначає кошти, що складають, зокрема, пенсію, як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.

Порядок звернення стягнення на пенсію також визначається Законом № 1404-VIII та розділом Х «Звернення стягнення на заробітну плату та інші види доходів боржника» Інструкції у відповідності до яких про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (частина третя статті 68 Закону № 1404-VIII).

При цьому у відповідності до пункту 4 розділу Х Інструкції контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється виконавцем за власною ініціативою, в тому числі за заявою стягувача шляхом перевірки правильності та своєчасності відрахувань підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами та фізичними особами - підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, про що складається відповідний акт.

Відповідно частини першої статті 70 Закону розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Частинами другою та третьою статті 70 Закону № 1404-VIII передбачено, що з пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Апеляційний суд зазначає, що встановлення відрахувань у певному відсотковому визначенні від пенсії боржника покликане гарантувати людині право на одержання грошової виплати (у розрахунку на місяць), яка призначається у встановленому державою порядку як захід матеріального забезпечення певних категорій осіб за принципами пенсійного страхування, загальнолюдської солідарності та субсидування, що становить одне з основних соціально-трудових прав людини, тому й законодавець обмежив розмір будь - яких утримань із пенсії, і таке обмеження є законодавчо встановленою забороною на накладення арешту на пенсію, що виплачена боржнику після таких утримань, або частину пенсії, що перевищує граничну межу таких відрахувань.

Накладення арешту на кошти, що складають пенсію боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із пенсії, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його соціально-трудових прав.

Таким чином, не може бути накладений арешт на кошти що складають пенсію боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти пенсії боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають пенсію, таке обмеження не розповсюджується.

Подібні за змістом правові висновки в частині, що стосується арешту грошових коштів, що складають заробітну плату, наведені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.04.2022 у справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21).

Згідно з ч. 3 ст. 52 Закону № 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 19.05.2020 у справі № 908/361/19, в постанові від 20.04.2022 у справі № 756/8851/20).

Відповідно до ст. 56 Закону № 1404-VIII державним виконавцем у виконавчому провадженні № 69420451 винесено постанову від 14.07.2022 про арешт майна боржника. Постановлено накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів - 242402508,88 грн.

Копію зазначеної постанови направлено, в тому числі АТ КБ «ПриватБанк», у якому виявлений рахунок боржника ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 вважає зазначену постанову державного виконавця протиправною, оскільки її винесення потягло арешт коштів на рахунку № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк», який призначений для виплати ОСОБА_1 пенсії, на підтвердження надав банківську виписку по рахунку.

Зазначається, що аналіз банківської виписки по рахунку № НОМЕР_1 (станом на 23.07.2022) дає підстави для висновку, що на цей рахунок надходять не лише пенсійні виплати, а й інші надходження заробітна плата, грошові перекази від інших фізичних осіб.

Водночас, суд першої інстанції не знайшов підстав для задоволення скарги в частині скасування означеної постанови, оскільки нею було накладено арешт на кошти ОСОБА_1 , крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, тобто державний виконавець визначив банківським установам порядок та обмеження у виконанні із застереженням про неможливість накладення арешту на кошти на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що оскаржувана постанова державного виконавця від 14.07.2022 про накладення арешту винесена в межах наданих законом повноважень та з дотриманням правових положень Закону України «Про виконавче провадження», оскільки містить застереження для банку про неможливість накладення арешту на кошти, звернення стягнення на які заборонено законом, що узгоджується з позицією Верховного Суду, зокрема, викладено в постанові від 22.07.2021 у справі № 280/3860/20 (провадження № К/9901/32604/20).

Щодо вимог скаржника про зобов`язання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зняти у межах виконавчого провадження №69420451 арешт з грошових коштів (в частині), що містяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ Приватбанк на ім`я ОСОБА_1 , слід зазначити наступне.

Зняття арешту з коштів, що складають заробітну плату, здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих статус коштів виключно із заробітної плати, або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок відповідно до частини другої вищевказаної статті.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, що знаходяться на цьому рахунку, заборонено законом.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону (абзац другий частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII).

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) (пункти 7.14, 7.15 постанови).

При цьому передбачене абзацом другим частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною встановленою законом.

Таким чином, у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є його пенсією, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.

Враховуючи вищевикладене, у справах про оскарження дій державного виконавця з арешту грошових коштів боржника - фізичної особи у виконавчому провадженні, слід з`ясувати чи виконав банк свій обов`язок щодо повідомлення виконавця про цільове призначення коштів на рахунках боржника та чи повертав постанову про накладення арешту на грошові кошти, накладення арешту на які заборонено законом. Крім того, належить дослідити, чи звертався боржник до виконавця з заявою про неможливість накладення арешту на кошти на рахунку та/або про зняття арешту та які підтверджуючі документи він надавав.

Наведе відповідає правовій позиції Верховного Суду у постанові від 10.06.2021 у справі № 520/4794/20 (провадження № К/9901/18373/20),

У даній справі судом першої інстанції встановлено, що органом ДВС, ліквідатором ТОВ «СІ-Інвест», а також і самим скаржником представлені матеріали виконавчого провадження № 69420451, з яких слідує, що державним виконавцем не отримано від будь-кого документального підтвердження щодо віднесення рахунку НОМЕР_1 до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, а також і підтвердження того, що на кошти, які знаходяться на цьому рахунку, заборонено накладати арешт згідно закону.

Не містять таких доказів й матеріали справи.

При цьому як вже було зазначено, постановою від 14.07.2022 державним виконавцем у виконавчому провадженні № 69420451 було постановлено накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів.

В свою чергу, як зазначив сам скаржник: « ОСОБА_1 листування з виконавчою службою з приводу виконавчого провадження № 69420451 не проводилось» (т. 1 а.с. 2 останній абзац).

В судовому засіданні представником скаржника повідомлено, що Кузнецов Е.А. (його представник) з поставленого безпосередньо перед судом питання ні до банківської установи, ні до державного виконавця письмових звернень не направляв.

Доказів подання боржником до державного виконавця заяви про неможливість накладення арешту на кошти на рахунку та/або про зняття арешту та надання відповідних підтверджуючих документів, матеріали справи не містять.

Натомість, банківська виписка по рахунку № НОМЕР_1 (станом на 23.07.2022) (т. 1 а.с. 37-39) та довідка № GH3535EJ3HT9DQ6R від 04.08.2022 АТ КБ «Приватбанк» щодо призначення рахунку IBAN НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 5) були надані лише до суду разом із відповідною скаргою.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність протиправної бездіяльності державного виконавця та підстав для його зобов`язання вчинити певні дії.

При цьому апеляційний суд зауважує, що ОСОБА_1 має право звернутися до органу ДВС із відповідною заявою про зняття у межах виконавчого провадження №69420451 арешту з грошових коштів (в частині пенсії, заробітної плати тощо), що містяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ Приватбанк на його ім`я, а державний виконавець, у свою чергу, встановивши обставини накладення арешту на грошові кошти, звернення стягнення на які заборонено/обмежено законом, не позбавлений можливості самостійно зняти такий арешт за наявності відповідного документального підтвердження.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи у даному випадку сукупність встановлених обставин, підтверджених відповідними доказами, з огляду на положення ст.ст. 74-80, 86 ГПК України та норми законодавства, які застосовуються у спірних правовідносинах, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення скарги.

Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, не встановлено.

З огляду на все вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що доводи скаржника, наведені ним в апеляційній скарзі, свого підтвердження не знайшли, не спростовують мотивів та висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі, у зв`язку з чим, відхиляються судом апеляційної інстанції, наслідком чого є відсутність підстав для зміни чи скасування ухвали Господарського суду Запорізької області від 10.08.2022 у справі №908/314/18.

Щодо поданого скаржником клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, згідно якого просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 витрат на надання правової допомоги в розмірі 6 000,00 грн, слід зазначити наступне.

З метою отримання правової допомоги між ОСОБА_1 (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Хілько» були укладені Договори про надання правової допомоги № 89 від 18.07.2022 та № 90 від 26.07.2022.

Відповідно до п. 1.1 договору № 89 від 18.07.2022 Клієнт доручив, а Адвокатське об`єднання прийняло на себе зобов`язання надати Клієнту правову допомогу, пов`язану із захистом його прав і законних інтересів в судах всіх інстанцій, що діють в системі судоустрою України, на підприємствах, установах і організаціях усіх форм власності незалежно від підпорядкування у справі № 908/314/18.

Згідно п. 1.1 договору № 90 від 26.07.2022 Клієнт доручив, а Адвокатське об`єднання прийняло на себе зобов`язання надати Клієнту правову допомогу, пов`язану із захистом його прав і законних інтересів в судах всіх інстанцій, що діють в системі судоустрою України, на підприємствах, установах і організаціях усіх форм власності незалежно від підпорядкування у справі про визнання протиправною та скасування постанови про арешт коштів боржника від 14.07.2022 у виконавчому провадженні № 69420451 та зобов`язання вчинити дії.

Як передбачено п.п. 4.1 договорів вартість та ціна послуг визначається у детальному описі робіт.

Відповідно до детальних описів робіт (надання послуг) та здійснення витрат Адвокатським об`єднанням, необхідних для надання правничої допомоги у справі, загальна сума вартості послуг становить 6 000,00 грн.

Обсяг наданих послуг, зафіксований в актах приймання-передачі та детальних описах робіт, та становить вартість на загальну суму 6 000,00 грн.

Факт оплати послуг Адвокатського об`єднання підтверджується платіжними дорученням (квитанціям).

До клопотання заявником було додано копії: договору про надання правової допомоги № 89 від 18.07.2022, договору про надання правової допомоги № 90 від 26.07.2022, рахунку-фактури від 26.07.2022 № 8901, рахунку-фактури від 26.08.2022 № 8902, квитанції № 0.0..1 від 26.07.2022, квитанції № 0.0..1 від 26.08.2022, детального опису робіт (наданих послуг) та здійснення витрат виконаних Адвокатським об`єднанням, необхідних для надання правничої допомоги у справі від 26.07.2022, детального опису робіт (наданих послуг) та здійснення витрат виконаних Адвокатським об`єднанням, необхідних для надання правничої допомоги у справі від 25.08.2022, акту приймання-передачі наданих послуг від 27.07.2022, акту приймання-передачі наданих послуг від 25.08.2022, ордеру про надання правничої (правової) допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційний суд зазначає, що з огляду на фактичний результат вирішення скарги та перегляду справи в апеляційному порядку судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2 481,00 грн та за надання професійної правничої допомоги в сумі 6 000,00 грн на підставі положень ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 275, 276, 282, 339 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 10.08.2022 у справі № 908/314/18 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 10.08.2022 у справі №908/314/18 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги та за надання професійної правничої допомоги покласти на ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 21.11.2022

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Л.А. Коваль

Суддя А.Є. Чередко