ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2022 р. Справа№ 910/1665/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Коротун О.М.

Ткаченка Б.О.

при секретарі судового засідання : Шевченко Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: Чурсін О.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2022 року

у справі № 910/1665/22 (суддя Демидов В.О.)

за первісним позовом Приватного підприємства «ТРАНС ЛОГІСТИК»

до Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ"

про стягнення 17017,83 грн,-

за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ"

до Приватного підприємства «ТРАНС ЛОГІСТИК»

про визнання договору добровільного страхування наземного транспорту №078999/920/190001043 в частині страхування транспортного засобу MAN TGM 18.240, реєстраційний номер НОМЕР_1 , недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «ТРАНС ЛОГІСТИК» (далі - позивач за первісним позовом) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ" (далі - відповідач за первісним позовом) про стягнення з відповідача на користь позивача 17017,83 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач за первісним позовом не здійснив своєчасної виплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту №078999/920/190001043 від 16.07.2019 року внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 8528,62 грн, 3% річних у розмірі 2750,64 грн та пеню у розмірі 5738,57 грн.

Крім того, 17.05.2022 року від представника відповідача за первісним позовом до суду надійшла зустрічна позовна заява про визнання договору добровільного страхування наземного транспорту №078999/920/190001043 в частині страхування транспортного засобу MAN TGM 18.240, реєстраційний номер НОМЕР_1 - недійсним.

Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем за первісним позовом допущене порушення прав відповідача за первісним позовом під час укладення договору страхування наземного транспорту №078999/920/190001043 від 16.07.2019 року в частині страхування транспортного засобу MAN TGM 18.240, реєстраційний номер НОМЕР_1 в наслідок якого відповідач за первісним позовом зазнав необґрунтованих фінансових втрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.07.2022 року первісний позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ" на користь Приватного підприємства «ТРАНС ЛОГІСТИК» заборгованість у сумі 17 010,66 грн з яких: інфляційні втрати у розмірі 8 528, 62 грн, 3% річних у розмірі 2743,47 грн, пені у розмірі 5 738, 57 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 2479,95 грн. В іншій частині первісного позову відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство "УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2022 року у справі №910/1665/22 та винести нове рішення, яким відмовити позивачу Приватному підприємству «ТРАНС ЛОГІСТИК» в задоволенні первісного позову в повному обсязі та задовольнити зустрічний позов Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ", договір добровільного страхування наземного транспорту №078999/920/190001043 від16.07.2019 року в частині страхування транспортного засобу MAN TGM 18.240, реєстраційний номер НОМЕР_1 - визнати недійсним.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, зокрема, ст. ст. 13, 74, 76, 77, 86 Господарського процесуального кодексу України.

Так, скаржник вказав, що судом першої інстанції прийнято рішення про стягнення штрафних санкцій за договором, який не відповідає вимогам закону. Страхувальником не було надано страховику всіх необхідних документів для прийняття рішення про виплату (складення страхового акту), а саме акту огляду відповідно до п. 16.1.11 договору страхування наземного транспорту №078999/920/190001043 від16.07.2019 року в частині страхування транспортного засобу MAN TGM 18.240, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

При цьому, за твердженням скаржника, будь-які платежі, що здійснювалися сторонами за договором страхування наземного транспорту №078999/920/190001043 від16.07.2019 року в частині страхування транспортного засобу MAN TGM 18.240, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не мали бути здійснені у зв`язку із невідповідністю договору вимогам ст.ст. 6, 16 Закону України «про страхування».

При цьому, скаржник вказав, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення в частині зустрічних позовних вимог не були враховані правові висновки Верховного суду, зроблені за результатами розгляду спору в суді між тими ж сторонами за справою №910/4296/21.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2022 року, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді Шапран В.В., Ткаченко Б.О.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2022 року у справі №910/1665/22 своєю ухвалою 15.08.2022 року.

23.08.2022 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Крім того, позивач у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема зазначив, що скаржник відзиву на первісний позов не надав, та не скористався своїм правом надати контр розрахунок заявлених позовних вимог або інші доводи по суті позовних вимог.

При цьому, позивач вказав, що доводи позивача за зустрічним позовом щодо неправомірних дій ПП «Транс Логістик» (страхувальника) щодо ненадання транспортного засобу MAN TGM 18.240, реєстраційний номер НОМЕР_1 для огляду при укладанні договору страхування, не заслуговують на увагу, адже, фактично ПАТ «УПСК» подавши зустрічний позов повторно намагається переглянути висновки судів, в тому числі Верховного.

Розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/2540/22 від 29.08.2022 року, у зв`язку перебуванням судді Шапрана В.В. у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/1665/22.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.08.2022 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Сулім В.В., судді Которун О.М., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2022 року прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.07.2022 року у справі №910/1665/22 у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Ткаченко Б.О., Коротун О.М.

Судове засідання 05.10.2022 року не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Ткаченка Б.О. на лікарняному з 03.10.2022 року.

Північний апеляційний господарський суд призначив розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2022 року по справі №910/1665/22 на 16.11.2022 року своєю ухвалою від 17.10.2022 року.

15.11.2022 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника скаржника до суду надійшло заперечення на відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого скаржник просив суд взяти до уваги зауваження до відзиву на апеляційну скаргу.

Так, скаржник у запереченнях, зокрема зазначив, що заперечення ПП «Транс-Логістик» щодо ненадання ПрАТ «УПСК» контррозрахунку та інших доводів по суті позовних вимог, зазначеними у відзиві на апеляційну скаргу, такими, що позбавлені змістовності, спростовуються матеріалами справи та не спростовують доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення вимог ст.ст. 11, 526, 629, 530 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 20, 25 Закону України «Про страхування».

Крім того, скаржник зазначив, що суд першої інстанції відмовився від дослідження та надання правової оцінки доказам, які мають значення для справи, зокрема постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.11.2020 року за справою №357/10633/20, довідки про факт ДТП та довідки про реєстрацію і обставини ДТП.

Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні 16.11.2022 року Північного апеляційного господарського суду підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник позивача за первісним позовом у судове засідання 16.11.2022 року не з`явився. Про час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, зокрема направленням на електронну адресу ухвали Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2022 року.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 року у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 року у справі "Красношапка проти України").

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2022 року підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 16.07.2019 року між Приватним підприємством "Транс Логістик" (страхувальник) та Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія" (страховик) був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 078999/920/190001043 з протоколом розбіжностей до нього (далі - договір), відповідно до умов якого предметом останнього є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням, визначеним у ч. 1 договору наземним транспортним засобом та стаціонарно встановленим на ньому додатковим обладнанням.

Сторони погодили у розділі 8, що договір укладається на строк, визначений у частині І договору: 18.07.2019 року - 17.07.2020 року. Період страхування - частина строку, протягом якого діє договір. Договір набирає чинності з моменту, вказаного як початок строку дії договору, але не раніше 00 год. 00 хв. дня наступного за днем надходження страхового платежу (першого платежу) в повному розмірі на поточний рахунок або в касу страховика чи його представника або через інші платіжні системи, дозволені законодавством України і які запроваджені у страховика, якщо інше не погоджено письмово сторонами.

Відповідно до ч.1 договору застрахованими є транспортні засоби, зазначені у додатку до цього договору. Одним із страхових випадків, передбачених договором вважається пошкодження ТЗ у ДТП - події, яка сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди, чи завдані матеріальні збитки.

Згідно п. 6.3.1 договору страховик не відшкодовує витрати на усунення пошкоджень ТЗ, які мали місце в момент укладення цього договору та були зазначені в Акті огляду, а також тих пошкоджень, за якими було виплачене страхове відшкодування або відмовлено у виплаті, та на дату настання страхового випадку такі пошкодження не були усунені і факт усунення пошкоджень не був зафіксований в Акті огляду ТЗ.

Страхувальник зобов`язаний при укладенні цього договору надати достовірну інформацію страховику про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-яку зміну умов експлуатації, зберігання і т.ін., що може вплинути на ступінь страхового ризику щодо ТЗ, не пізніше 3 робочих днів після виникнення таких фактів (п. 11.2.1 договору).

Страхувальник має право отримати страхове відшкодування при настанні страхового випадку в порядку та на умовах, передбачених договором (п. 11.1.1 договору); оскаржити в порядку, передбаченому чинним законодавством України, відмову страховика у виплаті страхового відшкодування (страхової виплати) або розмір виплаченого страхового відшкодування (страхової виплати) (п. 11.1.8 договору).

Страховик зобов`язаний: протягом 2-х робочих днів, після отримання письмової заяви про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасної виплати страхового відшкодування (п. 11.4.2 договору); після отримання письмового повідомлення про настання страхового випадку, а в разі ДТП, ще й довідки з ДАІ (або відповідної служби) про реєстрацію ДТП, зробити запит до компетентних органів щодо причин та обставин настання страхового випадку (п. 11.4.4 договору); протягом 5 робочих днів з дня отримання письмового повідомлення про настання страхового випадку здійснити огляд пошкодженого ТЗ та/або вжити заходів для проведення незалежної експертизи (п. 11.4.6 договору); прийняти рішення про виплату (скласти страховий акт) страхового відшкодування, або прийняти рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування в термін не пізніше 5 робочих днів від дати отримання страховиком всіх необхідних документів, зазначених у розділі 13 частини ІІ цього договору, що підтверджують факт настання страхового випадку та розмір збитків (п. 11.4.9 договору); у разі відмови у виплаті страхового відшкодування - протягом 10 робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити про це страхувальника та вигодо набувача з обґрунтуванням причин відмови (п. 11.4.10 договору); здійснити виплату страхового відшкодування (страхової виплати) протягом 14 робочих днів від дати прийняття рішення про виплату страхового відшкодування (страхової виплати). Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом сплати страхувальнику пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочки, від суми страхового відшкодування за кожний день прострочки (п. 11.4.11 договору).

Згідно п.п. 11.3.1, 11.3.2, 11.3.7 договору страховик має право при укладенні цього договору страхування отримати від страхувальника інформацію, необхідну для оцінки ступеню страхового ризику; перевіряти надану страхувальником інформацію і документи стосовно ТЗ, умов його експлуатації та зберігання, факт і обставини настання страхового випадку, розмір завданих збитків, та виконання страхувальником та/або довіреними особами зобов`язань за договором; відмовити у виплаті страхового відшкодування у випадках, зазначених у розділі 16 цього договору та Правилах страхування.

В підпункті 16.1.11 п. 16.1 договору (в редакції протоколу розбіжностей,) сторони погодили, що підставами для відмови у виплаті страхового відшкодування, в тому числі, є відсутність акту огляду, завіреного підписом та печаткою представника страховика, що засвідчує факт проведення огляду та фотографування ТЗ.

Згідно п. 18.1 договору за невиконання або неналежне виконання обов`язків за договором сторони несуть майнову відповідальність шляхом сплати пені в розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу (крім страхового платежу) за кожний день прострочення, але не більш подвійної облікової ставки НБУ, встановленої на кінцеву дату такого платежу.

Згідно з додатком №46 від 08.05.2020 року до договору застрахованим є, в тому числі, транспортний засіб - MAN TGM 18.240, д.н.з. НОМЕР_1 , 2013 року випуску, страхова сума 800 000,00 грн, страховий тариф - 1,65%, річний страховий платіж для зазначеного транспортного засобу - 13 200,00 грн, період дії договору: 15.05.2020 року по 14.05.2021 року.

27.10.2020 року Приватне підприємство "Транс Логістик" звернулося до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" із заявою-повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку, яка була зареєстрована в журналі реєстрації за №135.

За умовами п. 12.5 частини ІІ договору (в редакції протоколу розбіжностей) страхувальник повинен здійснювати відновлювальний ремонт пошкодженого ТЗ лише на СТО, що погоджена з страховиком. Сторони домовились, що за цим договором погодженими з страховиком вважаються СТО, на яких відповідно до вимог заводу-виробника ремонтуватимуться застраховані ТЗ після страхових випадків. Дана умова діє тільки для ТЗ, що знаходяться на обслуговування сервісного дилеру MAN, SCANIA.

02.12.2020 року позивач, відповідно до п. 12.5 договору, надав відповідачу рахунок-фактуру № KYV-_AVGOK-0009817 на суму 85155,71 грн, який був наданий офіційним сервіс-партнером MAN в Україні ТОВ "Аванті Груп".

Відповідно до листа від 22.12.2020 року за вих. №1964 "Про відмову у виплаті страхового відшкодування" відповідач повідомив позивачу, що розглянув його заяву та прийняв рішення про відмову у виплаті, оскільки страхувальник при укладенні договору не виконав свого обов`язку щодо надання страховику транспортного засобу MAN TGM 18.240, д.н.з. НОМЕР_1 для огляду та фотографування, через невиконання такого обов`язку Акт огляду вказаного транспортного засобу страховиком відсутній і згідно з п.п.11.3.7 п.11.3, п.п.16.1.11 п.16.1 договору це є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 07.09.2021 року по справі № 910/9454/21, яке залишено в силі судом апеляційної інстанції позов Приватного підприємства «ТРАНС ЛОГІСТИК» до Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ" задоволено, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь Приватного підприємства «Транс Логістик» суму страхового відшкодування у розмірі 85 155,71 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн.

Вказане рішення було прийняте в наслідок порушення взятих на себе зобов`язань відповідачем за первісним позовом за договором добровільного страхування наземного транспорту № 078999/920/190001043 від 16.07.2019 року, укладеного з позивачем за первісним позовом.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Верховного Суду від 19.12.2019 року у справі № 520/11429/17 викладено висновок про те, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

У постанові Верховного Суду від 10.12.2019 року у справі № 910/6356/19 викладено висновок про те, що преюдиційність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до п.п. 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Отже, з урахуванням принципу юридичної визначеності, рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів, а обставини встановлені цим рішенням суду не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як було встановлено в рішенні Господарського суду міста Києва від 07.09.2021 року по справі № 910/9454/21 відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження факту необґрунтованості заявленого позивачем до стягнення розміру страхового відшкодування (в тому числі, не надано свого контррозрахунку суми страхового відшкодування), як і не реалізовано свого права на доведення обставин не здійснення СТО ремонту автомобіля, хоча відповідно до п. 11.4.6 договору саме на страховика покладений обов`язок протягом 5 робочих днів з дня отримання письмового повідомлення про настання страхового випадку здійснити огляд пошкодженого ТЗ та/або вжити заходів для проведення незалежної експертизи.

Відтак суд при розгляді справи № 910/9454/21 дійшов висновку про відсутність доказів проведення відповідачем огляду автомобіля MAN TGM 18.240, д.н.з. НОМЕР_1 після його пошкодження у ДТП, останнє не може бути підставою для невиконання обов`язку виплатити страхового відшкодування ПП "Транс Логістик" як власнику цього застрахованого транспортного засобу.

Враховуючи, що в рішенні Господарського суду міста Києва від 07.09.2021 року по справі № 910/9454/21, яке залишено без змін Північним апеляційним господарським судом позов Приватного підприємства «ТРАНС ЛОГІСТИК» до Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ", суд дійшов висновку, що відсутність акту огляду транспортного засобу не є підставою для відмови у виплаті ним страхового відшкодування, як за законом так і за Правилами, а відтак строк вказаний в п. 11.4.6 договору вважається таким, що настав.

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що судом першої інстанції прийнято рішення про стягнення штрафних санкцій за договором, який не відповідає вимогам закону. Страхувальником не було надано страховику всіх необхідних документів для прийняття рішення про виплату (складення страхового акту), а саме акту огляду відповідно до п. 16.1.11 договору страхування наземного транспорту №078999/920/190001043 від16.07.2019 року в частині страхування транспортного засобу MAN TGM 18.240, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

При цьому, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, що будь-які платежі, що здійснювалися сторонами за договором страхування наземного транспорту №078999/920/190001043 від16.07.2019 року в частині страхування транспортного засобу MAN TGM 18.240, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не мали бути здійснені у зв`язку із невідповідністю договору вимогам ст.ст. 6, 16 Закону України «про страхування».

Ст. 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, у зв`язку із порушенням відповідачем за первісним позовом взятих на себе зобов`язань з виплатити страхового відшкодування, позивачем за первісним позовом було нараховано відповідачеві за первісним позовом інфляційні втрати у розмірі 8528,62 грн за період з січня 2021 по грудень 2021 року, 3% річних у розмірі 2750,64 грн за період з 23.12.2020 року по 19.01.2022 року та пеню у розмірі 5738,57 грн за період з 23.12.2020 року по 24.06.2021 року.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).

Так, укладений між позивачем за первісним позовом та відповідачем за первісним позовом договір за своєю правовою природою є договором страхування, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, Глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України «Про страхування».

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 980 Цивільного кодексу України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Колегія суддів перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, погоджується з висновком суду першої інстанції, що він є арифметично вірним, у зв`язку з чим стягненню з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом підлягає сума у розмірі 8528,62 грн за період з січня 2021 по грудень 2021 року.

Позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у розмірі 2 750,64 грн, за період з 23.12.2020 по 19.01.2022 року, як правильно встановлено судом першої інстанції підлягають частковому задоволенню в сумі 2743,47 грн, оскільки позивачем за первісним позовом при розрахунках було включено 19.01.2022 року, яка є днем фактичної сплати суми заборгованості та не повинна включається в період часу, за який здійснюється стягнення.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 64891,87 грн за період з 03.11.2020 року по 03.11.2021 року, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України унормовано, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За приписами ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 18.1 договору за невиконання або неналежне виконання обов`язків за договором сторони несуть майнову відповідальність шляхом сплати пені в розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу (крім страхового платежу) за кожний день прострочення, але не більш подвійної облікової ставки НБУ, встановленої на кінцеву дату такого платежу.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок пені за заявлений позивачем період в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення пені у розмірі 5738,57 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення первісних позовних вимог.

При цьому, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, що суд першої інстанції відмовився від дослідження та надання правової оцінки доказам, які мають значення для справи, зокрема постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.11.2020 року за справою №357/10633/20, довідки про факт ДТП та довідки про реєстрацію і обставини ДТП, оскільки, останні не мають значення для справи в розумінні ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, так як спір в даній справі виник саме з того, що страхувальник не виконав свого обов`язку щодо надання страховику транспортного засобу MAN TGM 18.240, д.н.з. НОМЕР_1 для огляду та фотографування, в результаті чого відповідач за первісним позовом не здійснив своєчасної виплати страхового відшкодування.

Щодо зустрічних позовних вимог, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Права та обов`язки між позивачем за первісним позовом і відповідачем за первісним позовом у даній справі виникли на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №078999/920/190001043 в частині страхування транспортного засобу MAN TGM 18.240, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Предметом розгляду зустрічної позовної заяви є матеріально-правова вимога про визнання недійсним вказаного договору в частині страхування транспортного засобу MAN TGM 18.240, реєстраційний номер НОМЕР_1 з підстав того, що останній було укладено не у відповідності до Правил страхування, що є порушенням вимог ст.ст. 6, 16 Закону України «Про страхування».

Підпунктом 16.1.11 пункту 16.1 договору визначено однією із підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування відсутність акту огляду, завіреного підписом та печаткою представника страховика, що засвідчує факт проведення огляду та фотографування ТЗ (в редакції додатку №2 «Протокол розбіжностей» до договору).

Відповідно до п. 8.1 Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) затверджених Акціонерним товариством "УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ" 31.03.2009 року договір страхування укладається на підставі письмової Заяви Страхувальника на страхування ТЗ. При заповненні бланку Заяви Страхувальник зобов`язаний відповісти на всі запитання, зазначені в Заяві. Розмір страхового платежу визначається на підставі інформації зазначеної в Заяві. Заповнення Заяви не зобов`язує Страхувальника та Страховика укладати Договір страхування. Не допускається укладання Договору страхування на підставі усної заяви. Обов`язковою умовою є огляд Страховиком ТЗ. В разі, якщо окремі умови Договору страхування не узгоджуються із положеннями цих Правил - застосовуються умови, визначені сторонами Договору страхування.

Пунктом 8.2. Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного), затверджених Головою Правління АТ «УПСК» від 31.03.2009 (надалі - Правила) передбачено, що для укладення Договору страхування Страхувальник пред`являє Страховику такі документи: документ про реєстрацію ТЗ, документ що підтверджує вартість ТЗ (довідка-рахунок, митна декларація тощо), документ що підтверджує вартість додаткового обладнання. Страхувальник - фізична особа надає паспорт, ідентифікаційний код, а юридична особа - довідку з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України Державного комітету статистики України. Якщо Страхувальник не є власником ТЗ, він також повинен пред`явити документ, що надає йому право користування цим ТЗ.

Пунктом 8.3. Правил встановлено, що при страхуванні ТЗ, перед укладанням, поновленням чи зміною умов Договору страхування Страхувальник зобов`язаний надати Страховику ТЗ та додаткове обладнання для огляду.

Статтею 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.07.2015 року № 6-301цс15 та підтримана Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 23.05.2018 року у справі №916/5073/15.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Відповідно до ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Таким чином, позивачем за зустрічним позовом при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними, а також доведено наявність порушеного права.

Крім того, виходячи зі змісту ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Аналогічні положення містяться і в ст. 180 Господарського кодексу України.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Отже, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Як було зазначено вище 16.07.2019 року між Приватним підприємством "Транс Логістик" та Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія" був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 078999/920/190001043 (з протоколом розбіжностей до нього), предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням, визначеним у ч. 1 договору наземним транспортним засобом та стаціонарно встановленим на ньому додатковим обладнанням.

Як вбачається з матеріалів справи, вищевказаний договір разом з додатками до нього підписаний з боку позивача за первісним позовом та відповідача за первісним позовом без зауважень та скріплений їх печатками.

При цьому, твердження скаржника (заявлені в судовому засіданні), що суд першої інстанції не надав оцінку листу від 05.11.2020 року про відмову від договору, є недоречними, з огляду на наступне.

Так, відповідач за первісним позовом електронним листом від 05.11.2020 року ініціював припинення перерахування страхових платежів за спірним договором та фактичне дострокове припинення договірних відносин.

Позивач за первісним позовом погодився з цим листом та з листопада 2020 року внесення страхових платежів припинив, що не заперечується останнім.

Разом з цим, колегія суддів відзначає, що страховий випадок стався 27.10.2020 року, відповідно посилання на лист від 05.10.2020 року не нівелює обов`язок відповідача щодо виплати страхового відшкодування за договором, який був чинним на час страхового випадку.

Відповідно до ч.1 договору застрахованими є транспортні засоби, зазначені у додатку до цього договору.

У додатку №46 від08.05.2020 року до договору № 078999/920/190001043, а саме у п. 4 вказаний спірний транспортний засіб - MAN TGM 18.240, д.н.з. НОМЕР_1 в частині якого відповідач за зустрічним позовом просить суд визнати недійсним.

Обґрунтовуючи відмову у виплаті страхового відшкодування за шкоду, заподіяну транспортному засобу MAN TGM 18.240, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , позивач за зустрічним позовом посилався на те, що страхувальник при укладенні договору страхування не надав страховику вказаного транспортного засобу для огляду та фотографування в момент укладення договору страхування, а тому через невиконання такого обов`язку акту огляду вказаного транспортного засобу страховиком не було, що є підставою для відмови від здійснення страхової виплати.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 18 Закону України "Про страхування" при укладанні договору страхування страховик має право запросити у страхувальника баланс або довідку про фінансовий стан, підтверджені аудитором (аудиторською фірмою), та інші документи, необхідні для оцінки страховиком страхового ризику. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування. Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

При цьому чинне законодавство не забороняє страховику відмовити особам, які до нього звертаються, в укладенні договору страхування, зокрема, у разі відмови в наданні транспортного засобу для огляду.

У зв`язку з цим, оскільки сам по собі факт ненадання страхувальником на огляд ТЗ виключає можливість страховика встановити відповідні пошкодження, що вже існують на час укладення договору та які не відносяться до страхового випадку, що може настати в майбутньому, то ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" вправі було відмовити в укладенні договору добровільного страхування такого неоглянутого транспортного засобу.

Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції, страховик мав всі підстави не укладати договір до складання акта, але не зробив цього. А оскільки сторонами, 08.05.2020 року було підписано додаток № 46 до договору, в якому страховиком самостійно було визначено страхову суму для транспортного з засобу MAN TGM 18.240, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також визначено строк дії договору страхування щодо такого авто.

Як вбачається з зустрічної позовної заяви та не заперечується скаржником, останнім було отримано страхові платежі за договором страхування транспортного засобу MAN TGM 18.240, реєстраційний номер НОМЕР_1 , жодних заперечень при отримання вищевказаних страхових платежів стосовно того, що відсутній акт огляду позивачем за зустрічним позовом не заявлялось.

Верховний Суд у постановах від 11.09.2018 року у справі №910/18812/17, від 08.07.2019 року №910/19776/17, від 04.03.2021 року у справі №905/1132/20 дійшов висновку, що зі змісту норми ч. 1 ст. 241 Цивільного кодексу України вбачається, що наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, здійснення чи прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зроблено висновок про те, що добросовісність (п. 6 ст. 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Цей висновок був застований у пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 461/9578/15-ц (провадження № 14-175 цс 20).

Враховуючи викладене, доводи скаржника, що відмова здійснювати страхове відшкодування (лише з причини відсутності акту) не співмірна з метою страховика щодо отримання захисту від здійснення необґрунтованих виплат, пов`язаних з пошкодженнями транспортних засобів. Тому колегія судідв вбачає необхідність застосувати до спірних правовідносин принцип заборони суперечливої поведінки, який базується на тому, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці, а також ст.13 Цивільного кодексу про заборону зловживання правами.

Схожа правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.11.2021 року у справі №910/4224/21 та 10.12.2021 року у справі 910/4296/21).

З огляду на викладене, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення в частині зустрічних позовних вимог не були враховані правові висновки Верховного суду, зроблені за результатами розгляду спору в суді між тими ж сторонами за справою №910/4296/21.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» встановлено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 982 Цивільного кодексу України визначені, що істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, обов`язок (надати транспортний засіб для огляду) був визначений не договором страхування, а Правилами страхування.

Натомість, відповідно до ст. 989 Цивільного кодексу України, ст. 21 Закону України "Про страхування" обов`язки страхувальника визначаються законом та умовами договору. За договором такий обов`язок (як надання транспортного засобу для огляду перед укладанням договором, так і складання акта) прямо не покладений на страхувальника (для порівняння у пункті 11.2.17 договору встановлений такий обов`язок надати для огляду після виплати страхового відшкодування). При цьому у підпункті 16.1.11 договору застережено, що акт огляду повинен містити підпис та печатку саме представника страховика (відповідача). Отже за умовами договору підписання акта огляду транспортного засобу залежить від страховика (відповідача), а не навпаки".

Так, матеріали справи не містять, а скаржником не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів, які підтверджували, що позивачем за зустрічним позовом вчинялись будь-які дії в частині огляду транспортного засобу, оскільки такі дії залежить від страховика, а не навпаки.

Правила добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) затверджених Акціонерним товариством "УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ" 31.03.2009 року не відносяться до актів цивільного законодавства, а відтак вважати, що порушення самим же страховиком його ж правил не є підставою для визнання договору недійсним.

Водночас, колегія суддів відзначає, що положеннями п. 8.1 Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) за яким договір страхування укладається на підставі письмової Заяви Страхувальника на страхування ТЗ, не передбачає складання акту огляду за результатами такого огляду.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

При цьому, колегія суддів відзначає, що доводи скаржника фактично зводяться до переоцінки висновків суду у справі №910/9454/21, яке вступило в законну силу.

Саме лиш е прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2022 року у справі № 910/1665/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2022 року у справі №910/1665/22 залишити без змін.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/1665/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Коротун

Б.О. Ткаченко

Дата складення повного тексту 18.11.2022 року.