ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2022 р. Справа№ 910/14637/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Тищенко О.В.

Шаптали Є.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Рейніша Леоніда Валерійовича

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2022, повний текст якого складений 15.06.2022

у справі №910/14637/21 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Рейніша Леоніда Валерійовича

до Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Комунальне підприємство «Київреклама»

про відшкодування моральної шкоди у розмірі 243 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 243 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що:

- 10.12.2019 представниками третьої особи було демонтовано рекламну конструкцію фітнес клубу EveryDay Fitness, що розташовувалась на фасаді будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , разом з якою демонтовано і належну позивачу неонову вивіску R&COFFEE кав`ярні, яка знаходиться в орендованому приміщенні фітнес клубу;

- рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.02.2021, яке залишене без змін постановою від 11.06.2021 Шостого адміністративного апеляційного суду, визнано протиправним наказ Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.11.2019 №1606 «Про демонтаж рекламних засобів» в частині демонтажу неонової вивіски R&COFFEE, а також встановлено право власності позивачу на вказану неонову вивіску;

- незаконне рішення відповідача сприймалось позивачем як фактор, що свідчить про позбавлення відчуття життєвої захищеності та пригнічення, оскільки є не тільки проявом використання владних повноважень у публічно правових відносинах, у яких позивач і відповідач не є рівноправними;

- наказ Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.11.2019 №1606 «Про демонтаж рекламних засобів» викликав у позивача негативні емоції, страждання, приниження, який позивач зазнав внаслідок неправомірних дій та, як наслідок завдав йому моральної шкоди.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.06.2022 у справі №910/14637/21 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належними та допустимими, в розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України, доказами не доведено того факту, що внаслідок винесення спірного наказу № 1606 в частині, яка стосується демонтажу належної позивачу вивіски, останньому завдана моральна шкода, яка становить 243 000,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2022 у справі №910/14637/21 та ухвалити нове рішення, яким стягнути з Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь Фізичної особи-підприємця Рейніша Леоніда Валерійовича моральну шкоду у розмірі 243 000,00 грн.

У апеляційній скарзі апелянт послався на те, що при винесенні оспорюваного рішення судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на ті ж самі обставини, що й при звершенні до суду з позовом додатково зауваживши на тому, що судом першої інстанції не враховано те, що вважається таким, що людина апріорі зазнає моральні страждання при порушенні її прав з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.08.2022, справу №910/14637/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Куксов В.В., Шаптала Є.Ю..

З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що у даному випадку унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування матеріалів даної справи у суду першої інстанції та відкладення вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу ІV ГПК України, до надходження матеріалів справи.

Листом Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2022 витребувано у судді Північного апеляційного господарського суду Тищенко А.І. матеріали справи №910/14637/21 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи №910/3191/21.

Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України - прим. суду).

Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481*100=248 100 грн.) крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 248 100,00 грн., справа підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2022 задоволено клопотання Фізичної особи-підприємця Рейніша Леоніда Валерійовича про поновлення строку апеляційного оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2022 по справі №910/14637/21, апелянту поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2022 у справі №910/14637/21, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Рейніша Леоніда Валерійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2021 у справі №910/14637/21, постановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

25.10.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач, з посиланням на те, що:

- конструкція позивача R&COFFEE не оформлена відповідно до вимог Порядку розміщення вивісок у місті Києві як інформаційна вивіска;

- позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту понесення моральної шкоди,

просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду №09.1-08/3584/22 від 14.11.2022 призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/14637/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2022, визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Тищенко О.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.11.2022 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Рейніша Леоніда Валерійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2022 у справі №910/14637/21 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Шаптала Є.Ю., Тищенко О.В.

З матеріалів справи слідує, що у відзиві на апеляційну скаргу відповідач, з посиланням на введення воєнного стану, просить поновити йому строк для подання відзиву.

Щодо вказаного клопотання колегія суддів зазначає про таке.

Згідно з ч. 1 ст. 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Статтею 114 ГПК України встановлено, що:

- суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій.

- строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2022 якою відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Рейніша Леоніда Валерійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2021 у справі №910/14637/21, встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

У зв`язку з тимчасовою неможливістю направляти паперові примірники копій судових рішень через відділення АТ «Укрпошта», ухвалу від 13.09.2022 відповідачу 17.09.2022 направлено за вказаною ним адресою електронної пошти .

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач проти отримання ухвали від 13.09.2022 не заперечив.

Частиною 1 ст. 119 ГПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого судом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи (ч. 3 ст. 119 ГПК України).

Стаття 7 ГПК України визначає принцип рівності всіх перед законом і судом

Стаття 13 ГПК України встановлює, що:

- судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін;

- учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом;

- кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

- суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Отже, за положеннями ГПК України кожна сторона має рівні права, а суд має сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим ГПК України.

Враховуючи наведені відповідачем у обґрунтування поданого клопотання доводи, а також те, що апеляційний перегляд справи № 910/14637/21 відбувається під час воєнного стану, колегія суддів вважає за доцільне, для забезпечення сторонами рівних прав під час судового розгляду, поновити відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Станом на 17.11.2022 інших відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.

Враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням воєнного стану в Україні з 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, та його продовження Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022 від 17.05.2022 № 341/2022 та від 12.08.2022 № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», справа розглядається у розумний строк.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.02.2021, яка залишена без змін постановою Шостого адміністративного апеляційного суду від 11.06.2021, у справі № 640/3687/20 адміністративний позов Фізичної особи-підприємця Рейніша Леоніда Валерійовича задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.11.2019 №1606 «Про демонтаж рекламний засобів» в частині демонтажу неонової вивіски R&COFFEE за адресою: АДРЕСА_1 .

При вирішенні спору сторін у справі № 640/3687/20 судами встановлено, що:

- позивач на підставі укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Лікувально-реабілітаційний медіка центр» договором № 05/08-1 від 05.08.2019, є орендарем приміщення площею 40,5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

- наказом Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.11.2019 № 1606 «Про демонтаж рекламних засобів» надано розпорядження директору Комунального підприємства «Київреклама», в порядку положень п.п. 3.3.1 п. 3.3. Порядку розміщення зовнішньої реклами в м. Києві, забезпечити демонтаж рекламних засобів у кількості 51 одиниця згідно із Додатком до наказу;

- вказаний додаток до наказу відповідача від 12.11.2019 № 1606 містить перелік адрес (місць розташування) за якими, на фасаді будівель знаходяться спеціальні рекламні конструкції без відповідних дозволів, у тому числі за адресою: АДРЕСА_1 ;

- на підставі вказаного наказу Комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» 10.12.2020 демонтовано рекламну конструкцію фітнес клубу EveryDay Fitness, що розташовувалась на фасаді будівлі за адресою: м. Київ, Деснянський район вул. Оноре де Бальзака, 4-а, разом з якою також демонтовано неонову вивіску R&COFFEE, яка розташовувалась на тому ж фасаді будівлі та належить на праві власності позивачу.

Окружний адміністративний суду міста Києва встановив, що вказана неонова вивіска R&COFFEE є інформаційною вивіскою, а не рекламою у відповідності до ч. 6 ст. 9 Закону України «Про рекламу», та не потребує отримання відповідного дозволу.

Вказані обставини в силу ст. 75 ГПК України доведенню при розгляді цієї справи не потребують.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилається на те, що незаконне протиправне рішення відповідача (наказ відповідача від 12.11.2019 № 1606) сприймалося позивачем як фактор, що свідчить про позбавлення відчуття життєвої захищеності та пригнічення, оскільки є не тільки проявом використання владних повноважень у публічно правових відносинах, у яких позивач і відповідач не є рівноправними та викликав у позивача негативні емоції, страждання, приниження, яких позивач зазнав внаслідок неправомірних дій, чим останньому завдано моральної шкоди розмір якої позивач визначає в сумі 243 000,00 грн.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

За змістом частини 2 статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є заподіяння майнової шкоди.

Відповідно до частини 1 статті ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способами захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Аналогічні норми містяться також в статті 20 ГК України, якою встановлено, що кожний суб`єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема шляхом відшкодування збитків.

Стаття 56 Конституції України встановлює, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з приписами ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України).

Отже, відповідальність за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування, настає незалежно від вини цих органів.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є неправомірні дії (бездіяльність) цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, в той час як відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

При цьому, довести наявність цих елементів має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 02.03.2018 по справі №916/336/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Факт неправомірності дій органу державної влади має бути встановлений у встановленому чинним законодавством порядку, а саме, підтверджений відповідним судовим рішенням, яке буде мати преюдиційне значення для цієї справи про відшкодування шкоди.

Як встановлено вище судовими рішеннями у справі № 640/3687/20 встановлено відсутність підстав для демонтажу належної позивачу неонової вивіски R&COFFEE, тобто - неправомірність дій відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

За змістом положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню, крім випадку неумисного повідомлення викривачем недостовірної інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції» в порядку, передбаченому зазначеним Законом, яка підлягає спростуванню.

Судом враховано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №383/596/15 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин; зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації; при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За змістом ч. 4 ст. 23 ЦК України при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

У позовній заяві позивач зазначає про те, що незаконне рішення відповідача сприймалось ним як фактор, що свідчить про позбавлення відчуття життєвої захищеності та пригнічення, оскільки є не тільки проявом використання владних повноважень у публічно правових відносинах, у яких позивач і відповідач не є рівноправними.

Разом із тим, виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди фізичній особі-підприємцю, завданої органами державної влади, саме позивач має довести на підставі належних і допустимих доказів, які втрати немайнового характеру настали у такої особи як суб`єкта господарювання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем належними та допустимими, в розумінні ст.ст. 76,77 ГПК України, доказами не доведено того факту, що внаслідок винесення наказу № 1606 в частині, яка стосується належної позивачу вивіски, останньому завдано моральної шкоди розмір якої становить 243 000,00 грн.

При цьому колегія суддів зауважує позивачу на тому, що ним взагалі не надано жодного доказу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, як і не надано будь-яких доказів систематичності з боку відповідача у порушенні прав позивача, а також інших документів у підтвердження завданої моральної шкоди у заявленому розмірі тощо.

Щодо послання позивача на практику викладену у постанові Верховного Суду від 22.06.2020 у справі № 925/1300/18 де, за твердженням позивача, викладено наступний висновок: «подальше винесення незаконних рішень і вимоги цілком обґрунтовано могло сприйматись позивачем як фактори, що свідчать про позбавлення відчуття життєвої захищеності та пригнічення, оскільки є не тільки проявом використання владних повноважень у публічно правових відносинах, у яких позивач і відповідач не є рівноправними.», судом першої інстанції цілком вірно зазначено про те, що в тексті вищевказаної постанови відсутній даний висновок.

Натомість, як вбачається з вищевказаної постанови, якою було скасовано постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2019 та рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2019 у справі № 925/1300/18 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції, суд касаційної інстанції зазначив, що: «На підтвердження своїх вимог позивач послався на обставини заподіяння йому моральної шкоди внаслідок неправомірних дій органів ДФС при проведенні перевірки та донарахування сум податкових зобов`язань, що встановлено судовими рішеннями в адміністративних справах № 823/1294/17, № 823/1778/17, № 823/1503/17, які набрали законної сили. Як на доказ наявності шкоди позивач послався, зокрема, на обставини отримання акта ГУ ДФС в Черкаській області від 16.08.2017, за змістом якого, як з`ясувалося згодом, відповідачем неправомірно було нараховано додаткових податкових зобов`язань на суму 2 134 051,74 грн. і усвідомлення ймовірного застосування санкцій за їх несплату призвело до стресу, який став наслідком погіршення стану здоров`я позивача, на підтвердження чого позивачем надано ряд доказів, зокрема, щодо звернення за медичною допомогою у цей період. Загалом тривалі неправомірні дії органів ДФС та подальший процес відновлення порушених прав спричинили позивачу душевні страждання, переживання, стрес та відчуття невизначеності, вплинули на реалізацію намірів позивача, суттєво погіршили його життєві зв`язки та ділову репутацію, тобто заподіяли йому моральну шкоду».

У постанові Північного апеляційного господарського суду від 05.04.2021 р у справі № 925/1300/18, яка набрала законної сили, оскільки ухвалою Верховного суду від 25.05.2021 у справі № 925/1300/18 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області на постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.04.2021 та рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2020 у справі №925/1300/18, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду зазначила наступне: « Водночас, у спірній ситуації неправомірну поведінку працівників ГУ ДФС у Черкаській області можна оцінити як таку, що є психотравмуючою для позивача. Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відповідний аналіз характеру вчинених дій. Так, посадові особи не тільки не виконали дії, які слід вчиняти у випадку невиявлення контролюючим органом під час виходу на перевірку за адресою платника податків, а й багаторазово, близько трьох місяців, за відсутності законних підстав, намагались у будь-що скласти акт про порушення позивачем законодавства. Подальше винесення незаконних рішень і вимоги цілком обґрунтовано могло сприйматись позивачем як фактори, що свідчать про позбавлення відчуття життєвої захищеності та пригнічення, оскільки є не тільки проявом використання владних повноважень у публічно правових відносинах, у яких позивач і відповідач не є рівноправними, а й можливістю настання негативних наслідків для платника податків у разі несплати грошового зобов`язання: виникнення права податкової застави на майно платника податків, нарахування пені, кримінальної відповідальності, тощо. Доказів на спростування наведених висновків скаржником не надано.».

Отже при розгляді справи №925/1300/18, на відміну від цієї справи № 910/14653/21, позивачем були надані докази на підтвердження погіршення стану, а неправомірні дії органів ДФС мали тривалий характер.

Враховуючи те, що як було встановлено вище, позивач належними та допустимими доказами факту завдання моральної шкоди позивача внаслідок винесення відповідачем наказу № 1606 суду не довів, правові підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 243 000,00 грн. відсутні.

Інших підстав для скасування рішення у апеляційній скарзі не наведено.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду міста Києва від 15.06.2022 у справі №910/14637/21, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Враховуючи вищевикладене та вимоги апеляційної скарги, апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Рейніша Леоніда Валерійовича задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Рейніша Леоніда Валерійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2022 у справі №910/14637/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2022 у справі №910/14637/21 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/14637/21.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді О.В. Тищенко

Є.Ю. Шаптала