ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2022м. ХарківСправа № 922/1270/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н. А.

за участю секретаря судового засідання Желтухіна А. М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ БУДИНОК "НОВААГРО» (, адреса місцезнаходження: вул. Чернишевська, 66, м. Харків, 61002, тел. НОМЕР_1 , E-mail: / представник - адвокат Крайз Олександр Ігорович, тел. НОМЕР_2 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄРМАК ГОЛД» (, адреса місцезнаходження: вул. Шкільна, буд. 20, село Чумаки, Дніпровський р-н, Дніпропетровська обл., 52020, тел. +38, E-mail: )

про стягнення 1 031 027,69 грн. по договору поставки № 04/02 від 04.02.2020

за участю представників учасників справи:

позивача - Крайз О. І.;

відповідача - не з`явився,

СУТЬ СПРАВИ:

ТОВ «ТОРГОВИЙ БУДИНОК «НОВААГРО» звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача ТОВ «ЄРМАК ГОЛД», в якій (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 17.08.2022 за вх. № 8450/22, поданої до відкриття провадження у справі) просив суд стягнути з відповідача 1 031 027,69 грн, з яких: 407593,40 грн. - заборгованість за договором поставки № 04/02 від 04.02.2020; 397343,52 грн. - пеня; 166236,26 грн. - інфляційні збитки; 59854,51 грн. - 3% річних, а також розподілити судові витрати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22 серпня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/1270/22, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 03 жовтня 2022 р., викликано в підготовче засідання представників сторін з доказами їх повноважень, визначеними ст. 60 ГПК України, встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву з доказами надсилання (надання) позивачу копії відзиву та доданих до нього документів у порядку ст. 165 ГПК України, а також належним чином засвідчених копій його статутних та реєстраційних документів, встановлено позивачу строк на подання до суду відповіді на відзив на позовну заяву протягом 5 днів з дня отримання відзиву в порядку ст. 166 ГПК України, відповідачу згідно зі ст. 167 ГПК України встановлено 5-денний строк на подання до суду заперечення на відповідь на відзив з дня отримання відповіді.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24 серпня 2022 року заяву позивача ТОВ «ТОРГОВИЙ БУДИНОК «НОВААГРО» про забезпечення позову (вх. № 1270 від 17.08.2022) у справі № 922/1270/22 задоволено, накладено арешт на грошові кошти в межах суми заявлених позовних вимог 1 031 027,69 грн., які знаходяться на рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄРМАК ГОЛД» (, адреса місцезнаходження: вул. Шкільна, буд. 20, село Чумаки, Дніпровський р-н, Дніпропетровська обл., 52020) в АТ «УкрСиббанк» (МФО 351005 р/р НОМЕР_3 ), а також на всіх інших рахунках ТОВ «ЄРМАК ГОЛД» у банківських та інших фінансово-кредитних установах.

21 вересня 2022 року (вх. № 10318) на адресу господарського суду Харківської області надійшов відзив відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄРМАК ГОЛД» на позовну заяву, в якому заборгованість в сумі 407.593,40 гривень станом на 13.09.2022 року відповідач визнав та зазначив, що вказана заборгованість існує за видатковою накладною № 1 від 23.02.2022 року в сумі 285.417,60 гривень, видатковою накладною № 1 від 21.02.2022 року в сумі ПДВ 47.569,60 гривень, видатковою накладною № 4 від 22.02.2022 року в сумі ПДВ 48.297,60 гривень, видатковою накладною № 10 від 21.02.2022 року в сумі ПДВ 48.131,20 гривень.

При цьому мотивуючи відзив відповідач зазначив також про те, що за пунктом 5.5 договору сторони прийшли до згоди, що у випадку не реєстрації постачальником податкової накладної в ЄРПН, з будь-яких причин (в тому числі зупинення її реєстрації органами ДВС або оформлення її постачальником неналежним чином) у встановлений законодавством строк для проведення розрахунків, покупець має право здійснити оплату отриманої продукції у розмірі 80 % від загальної суми, належної до сплати ним за отриману від постачальника продукцію; залишок суми за отриману продукцію (20 % від загального розміру, належної до сплати) покупець сплачує постачальнику протягом 2 банківських днів після реєстрації постачальником в ЄРПН належним чином оформленої податкової накладної. Виходячи із умов наведеного пункту 5.5 укладеного сторонами договору, відповідач за видатковими накладними № № 1 від 21.02.2022 року, № 4 та № 10 не сплатив своєчасно позивачу лише суми ПДВ у розмірі 20 % у зв`язку з не реєстрацією податкових накладних позивачем.

Крім того, відповідач зазначає про те, що до заяви про збільшення позовних вимог не надано жодної видаткової накладної, рахунків та актів звірки за 2021 рік, вважає дані товарно-транспортних накладних неналежним доказом у справі та вважає, що позивачем не надано до позовної заяви жодного доказу несвоєчасності оплати за товар, в зв`язку з чим відсутні підстави для нарахування пені, штрафів та інфляційних збитків. Вказує на відсутність можливості здійснювати грошові розрахунки з контрагентами (з березня 2022 року АТ «Укрсиббанк» зупинив здійснення видаткових операцій відповідача), що становить, на думку відповідача, непереборні обставини, посилається на введення воєнного стану на території України, що спричинило звільнення робітників підприємства (до обов`язків яких входило оформлення первинних документів), зупинення виробництва та зупинення банком здійснення видаткових операції за розрахунками підприємства, що є обставинами непереборної сили. З посиланням на пункти 7.1, 7.2 та 7.3 договору та приписи Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» вказує на наявність у відповідача форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливлюють своєчасно сплатити грошові кошти за поставлену продукцію (посилається на лист ТПП України від 28.02.2022 року № 2024/02,0-7,1, в якому ТПП України підтверджує надзвичайні, невідворотні та об`єктивні обставини для суб`єктів господарської діяльності по будь-якому договору), вважає, що відповідач звільнений від відповідальності за несвоєчасну сплату у зв`язку з обставинами непереборної сили, посилається також на неповідомлення позивачем відповідача письмовою претензією щодо наявного спору сторін за договором.

27 вересня 2022 року (вх. № 10688) на адресу господарського суду Харківської області надійшла відповідь на відзив ТОВ «ТОРГОВИЙ БУДИНОК «НОВААГРО», в якому позивач вказує, що здійснив усі залежні від нього дії щодо виконання свого податкового зобов`язання з реєстрації податкових накладних по операціях за вказаними відповідачем видатковими накладними, однак в зв`язку із введенням воєнного стану на території України та відсутністю доступу до реєстру податкових накладних у позивача не було інформації щодо факту їх реєстрації. Зазначає, що відсутність реєстрації податкової накладної в ЄРПН не є порушенням позивачем правил здійснення господарської діяльності (невиконання господарського зобов`язання), адже зобов`язання з реєстрації податкових накладних виникає з податкового законодавства, а не з договірних відносин, тому є податковим, а не господарським зобов`язанням. Наголошує також, що з першої можливості податкові накладні № 3, 9, 6, 7 були зареєстровані у встановленому законом порядку, проте відповідач наявну заборгованість не сплатив. У відповіді на відзив відповідача позивач зазначає, що передав відповідачу всі документи, передбачені умовами договору, що не оспорюється самим відповідачем, тобто відповідач прийняв поставлений товар у повному обсязі та без зауважень, відтак після прийняття товару і документів на нього у відповідача виник обов`язок щодо його оплати на підставі закону.

Щодо дії форс-мажорних обставин зазначає, що обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини) в силу вимог статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» підтверджуються сертифікатом про такі обставини. Вказує, що самі по собі форс-мажорні обставини не є підставою для звільнення від відповідальності, оскільки необхідно довести існування причинно-наслідкового зв`язку між конкретними обставинами непереборної сили та конкретними зобов`язаннями по відповідному договору, які суб`єкт господарювання не має можливості своєчасно виконати, що підтверджується сертифікатом торгово-промислової палати. Посилається на те, що відповідач не повідомив позивача про настання форс-мажорних обставин всупереч вимог пункту 7.1 укладеного сторонами договору. Додатково вказує, що відповідач не надав жодного доказу, що з березня 2022 року намагався вчинити дії для виконання своїх грошових зобов`язань по договору, крім того, позивача не було повідомлено про факт блокування рахунків відповідача.

Про призначене на 03 жовтня 2022 року судове засідання позивач був повідомлений належним чином, через систему «Електронний суд» подав заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яка ухвалою господарського суду від 26 вересня 2022 року задоволена, вирішено провести підготовче засідання по справі № 922/1270/22, призначене на 03 жовтня 2022 року, а також наступні судові засідання у даній справі за участю адвоката Крайза Олександра Ігоровича в режимі відеокоференції поза межами приміщення суду, з використанням можливостей підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Електронна адреса, яка використовується представником: . Відповідач про час та місце розгляду судової справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 601 про отримання відправлення відповідачем 07.09.2022 року.

В призначеному 03 жовтня 2022 році судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів прийняв участь представник позивача, відповідач явку свого повноважного представника в призначене судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, можливістю прийняти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції не скористався. В судовому засіданні суд протокольною ухвалою на підставі статті 185 ГПК України закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до розгляду по суті на 24 жовтня 2022 року.

Про призначене на 24 жовтня 2022 року судове засідання представник позивача повідомлений належним чином, оскільки брав участь у попередньому судовому засіданні в режимі відеоконференції, відповідач про час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом надсилання на його поштову адресу ухвали суду та оприлюднення її в ЄДРСР, а також шляхом направлення на електронну адресу відповідача відповідного листа із ухвалою суду.

В призначеному 24 жовтня 2022 році судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів прийняв участь представник позивача, відповідач явку свого повноважного представника в призначене судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, можливістю прийняти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції не скористався. В судовому засіданні суд оголосив протокольну ухвалу про перерву в судовому засіданні на 09 листопада 2022 року для надання можливості позивачу надати додаткові пояснення з питання здійснених оплат товару відповідачем за договором.

Про призначене на 09 листопада 2022 року судове засідання представник позивача повідомлений належним чином, оскільки брав участь у попередньому судовому засіданні в режимі відеоконференції, відповідач про час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом надсилання на його поштову адресу ухвали суду та оприлюднення її в ЄДРСР.

08 листопада 2022 року (вх. № 13511) на адресу господарського суду Харківської області надійшло клопотання позивача з відповідними документами в підтвердження факту здійснених оплат товару відповідачем за договором.

В призначеному 09 листопада 2022 році судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів прийняв участь представник позивача, відповідач явку свого повноважного представника в призначене судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, можливістю прийняти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції не скористався. В судовому засіданні представник позивача надав додаткові пояснення щодо здійснених оплат товару відповідачем за договором та просив суд позов задовольнити в повному обсязі з підстав та мотивів, наведених у ньому.

Дослідивши матеріали судової справи та наявні у ній документальні докази, надані сторонами в ході розгляду справи господарським судом, вислухавши думку учасників судового процесу на підтвердження власних вимог та заперечень, судом встановлено наступне.

Щодо підсудності даного спору Господарському суду Харківської області суд зазначає наступне.

В силу частини 5 статті 29 ГПК України позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Пунктом 3 частини 1 статті 532 ЦК України встановлено, що за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, виконання провадиться за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, борошно, яке поставлялося позивачем відповідачу за договором поставки № 04/02 від 04 лютого 2020 року в період з дати його укладання і до лютого 2022 року включно було виготовлено ДП «НОВОПОКРОВСЬКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ» та поставлялося відповідачу безпосередньо з місцезнаходження виготовлення Товару, де воно зберігалося.

Це підтверджується, тим, що між ТОВ «ТБ «НОВААГРО» та ДП «НОВОПОКРОВСЬКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ» 25 червня 2021 року було укладено Договір № 0025 Про надання послуг із давальницької сировини на млині, відповідно до умов якого ДП «НОВОПОКРОВСЬКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ» здійснює переробку пшениці, наданої ТОВ «ТБ «НОВААГРО», у борошно.

Місцезнаходження ДП «НОВОПОКРОВСЬКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ» - Харківська обл., Чугуївский р-н, смт. Новопокровка, вул. ім. В. Вєсіча, 1. Факт надання послуг з переробки зерна у борошно підтверджується актам здачі приймання робіт (надання послуг): № 36 від 31 січня 2022 року, № 417 від 31 грудня 2021 року, № 381 від 30 листопада 2021 року, № 343 від 31 жовтня 2021 року, № 285 від 30 вересня 2021 року, № 235 від 31 серпня 2021 року. Факт надання послуг зі зберігання борошна підтверджується актам здачі-приймання робіт (надання послуг): № 515 від 31 січня 2022 року, № 5809 від 31 грудня 2021 року, № 5402 від 30 листопада 2021 року. Факт поставки товару з місця його зберігання підтверджується товарно-транспортними накладними: № НП290921-03 від 29 вересня 2021 року, № НП201021-03 від 20 жовтня 2021 року, № НП041221-02 від 04 грудня 2021 року, № НП051221-02 від 05 грудня 2021 року, № НП250122-02 від 25 січня 2022 року, № НП060222-02 від 06 лютого 2022 року, № НП210222-04 від 21 лютого 2022 року, № НП230222-01 від 23 лютого 2022 року. В зазначених товарно-транспортних накладних визначений пункт навантаження - Харківська обл., смт. Новопокровка, вул. В. Весіча, 1.

Крім цього, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 532 ЦК України, за грошовим зобов`язанням виконання провадиться за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання, відтак місцем виконання грошового зобов`язання в межах зазначеного договору є Харківська область, місто Харків, вулиця Чернишевська, 66.

Таким чином вищезазначені обставини дають підстави для висновку про те, що ТОВ «ТБ «НОВААГРО» систематично поставляло відповідачу товар, який був виготовлений та зберігався на території Харківської області, і відповідач був обізнаний про це із отриманих документів, у зв`язку з чим спір за договором поставки № 04/02 від 04 лютого 2020 року, на підставі якого здійснювалися поставки підсудний Господарському суду Харківської області.

Фактичні обставини, встановлені судом під час розгляду даної справи.

04 лютого 2020 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТОРГОВИЙ БУДИНОК «НОВААГРО» (позивач по справі, постачальник за договором) і ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЄРМАК ГОЛД» (відповідач по справі, покупець за договором) було укладено договір поставки № 04/02, відповідно до умов якого позивач зобов`язався поставити і передати у власність відповідача продукцію, згідно асортиментного переліку, зазначеному у Додатку № 1 до Договору, а відповідач зобов`язався прийняти і оплатити продукцію в порядку і на умовах визначеному Договором.

В Додатку № 1 до Договору сторони узгодили асортиментний перелік продукції, що належить до поставки, а саме: борошно пшеничне вищого ґатунку (код УКТЗЕД 110100), крупа манна (код УКТЗЕД 110311). У пункті 1.2 Договору сторони погодили, що найменування, ціна, кількість та дата поставки продукції погоджується засобами миттєвого зв`язку (телефон, електронна пошта), але не пізніше ніж за 48 годин до дати поставки та визначаються у видаткових накладних на кожну окрему партію продукції.

Пунктом 3.7 договору визначено, що датою поставки є дата, зазначена у відповідній видатковій накладній на партію продукції, а пунктом 3.8 договору визначено, що право власності на продукцію переходять до покупця в момент підписання уповноваженою особою за дорученням покупця видаткової накладної під час отримання ним продукції в місці поставки.

Загальна сума договору (пункт 5.1 договору) складається з суми усіх поставлених партій продукції відповідно до видаткових накладних (найменування, ціна, кількість та дата поставки продукції визначається згідно пункту 1.2 договору у видаткових накладних на кожну окрему партію продукції).

За умовами пункту 5.2 (в редакції додаткової угоди до договору від 27.04.2020 року) покупець на підставі виставленого постачальником рахунку, оплачує кожну поставлену партію продукції протягом трьох банківських днів з дати реєстрації постачальником податкової накладної, складеної на дану партію продукції та за умови надання постачальником супровідних документів на цю продукцію.

Оплатою продукції вважається момент надходження грошових коштів на поточний рахунок постачальника (пункт 5.4 договору).

В процесі виконання Договору, позивач періодично поставляв відповідачу товар, а відповідач оплачував його.

Зокрема, за укладеним сторонами Договором позивачем було поставлено товар на загальну суму 210 845 133,75 грн., що підтверджується відповідними видатковими накладними. При цьому за Договором відповідачем загалом сплачено 210 120 065,35 грн. відповідно до платіжних доручень та виписок, що містяться в матеріалах господарської справи.

Частину поставленої продукції за Договором було повернуто, а саме у кількості 22,5 тонн, що оформлено накладними на повернення постачальнику № 16 від 22.06.2022, № 17 від 22.06.2022, № 18 від 22.06.2022 на загальну суму 317 475,00 грн.

Таким чином, позивачем поставлено відповідачу товар на суму 210 527 658,75 грн. (з урахуванням повернення), а сплачено за цей товар було 210 120 065,35 грн., сума заборгованості за Договором складає 407 593,40 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, строк виконання зобов`язань по оплаті поставленої партії продукції відповідно до пункту 5.2 Договору настав за всіма видатковими накладними, в тому числі й за видатковою накладною № 1 від 21.02.2022 останнім днем строку оплати було 24 лютого 2022 року, за видатковими накладними № 3 від 22.02.2022, № 4 від 22.02.2022 останнім днем строку оплати було 25 лютого 2022 року, за видатковою накладною № 1 від 23.02.2022 останнім днем строку оплати було 28 лютого 2022 року.

Відтак строк виконання зобов`язань щодо оплати продукції за вищезазначеними видатковими накладними є таким, що настав, проте оплата за поставлений за Договором товар здійснена не в повному обсязі, в зв`язку із чим у відповідача виникла перед позивачем заборгованість у розмірі 407 593,40 грн. по оплаті поставленого позивачем відповідачу товару.

Надаючи юридичну кваліфікацію зазначеним вище обставинам з урахуванням норм чинного законодавства суд виходить з наступного.

Щодо стягнення суми заборгованості в розмірі 407 593,40 грн.

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом встановлено, що позивачем був поставлений відповідачеві товар на загальну суму 210 527 658,75 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, а оплачено поставлений товар було лише частково на суму 210 120 065,35 грн., сума заборгованості за Договором складає 407 593,40 грн. При цьому доказів оплати отриманого товару в повному обсязі матеріали справи не містять, а відповідачем визнано факт наявності заборгованості у вказаному розмірі.

Виходячи з наведеного суд приходить до висновку про наявність у справі достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 407 593,40 грн.

Щодо стягнення пені у розмірі 397 343,52 грн.

Відповідно до статті 530 Цивільного Кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконання у цей строк (термін).

Згідно із статтею 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 611 Цивільного Кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За приписами статті 549 Цивільного Кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із пунктом 6.4 Договору, у випадку несвоєчасної оплати продукції (партії продукції) покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми заборгованості. Нарахування пені припиняється з моменту повної оплати поставленої Продукції (партії продукції).

Перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку пені судом встановлено, що такий розрахунок виконано згідно з нормами чинного законодавства та у відповідності до умов Договору. Доказів протилежного відповідачем не надано. Отже, позовні вимоги в цій частині (про стягнення пені в сумі 397 343,52 грн.) є законними та обґрунтованими.

Відносно стягнення 3 % річних у розмірі 59 854,51 грн. та інфляційних збитків у розмірі 166 236,26 грн.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановлені вище обставини, а саме наявність прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання свідчить про наявність правових та фактичних підстав для стягнення з відповідача 3% річних та індексу інфляції.

Перевіркою зробленого позивачем розрахунку 3% річних та індексу інфляції, який міститься в матеріалах справи, судом встановлено правильне нарахування 3% річних у сумі 59 854,51 грн. та індексу інфляції в розмірі 166 236,26 грн.

На підставі викладеного позовні вимоги про стягнення 3% річних та індексу інфляції є законними, обґрунтованими і тому підлягають задоволенню.

Стосовно заперечень відповідача.

По-перше, суд не бере до уваги припущення відповідача про ненадання позивачем жодної видаткової накладної до заяви про збільшення позовних вимог як підстави для відмови в задоволенні позову, адже відповідні документальні докази (видаткові накладні за весь період дії договору сторін) були надані позивачем безпосередньо при зверненні до суду разом із позовною заявою.

По-друге, щодо неповідомлення позивачем відповідача про наявність спору суд зазначає, що обов`язкове досудове врегулювання спору сторін умовами договору не передбачено, як і не передбачено такої імперативної норми приписами чинного законодавства.

По-третє, відносно відсутності реєстрації податкових накладних суд зауважує, що позивач здійснив усі залежні від нього дії щодо виконання свого податкового зобов`язання з реєстрації податкових накладних по операціях за вказаними відповідачем видатковими накладними, однак в зв`язку із введенням воєнного стану на території України та відсутністю доступу до реєстру податкових накладних у позивача не було інформації щодо факту їх реєстрації, проте з першої можливості податкові накладні № 3, 9, 6, 7 були зареєстровані у встановленому законом порядку, що підтверджується матеріалами господарської справи. При цьому відсутність реєстрації податкової накладної в ЄРПН не є порушенням позивачем правил здійснення господарської діяльності (невиконання господарського зобов`язання), адже зобов`язання з реєстрації податкових накладних виникає з податкового законодавства, а не з договірних відносин, тому є податковим, а не господарським зобов`язанням.

Щодо наявності форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Таким чином, судом розцінюється критично посилання відповідача на відсутність можливості здійснювати грошові розрахунки з контрагентами (з березня 2022 року АТ «Укрсиббанк» зупинив здійснення видаткових операцій відповідача) та одночасно зазначає про те, що відповідачем не надано жодного доказу, що останній з березня 2022 року намагався вчинити будь-які дії для виконання своїх грошових зобов`язань по Договору поставки № 04/02, в тому числі, відкрити рахунок в іншому банку для здійснення розрахунків з контрагентами. При цьому, позивача, як свідчать матеріали справи, не було повідомлено про факт блокування рахунків.

Слід також враховувати, що сторони, укладаючи договір, погодили всі його істотні умови, в тому числі ціну та строки оплати поставленого товару. Відтак відповідач, прийнявши на себе зобов`язання за договором, погодився із відповідними зобов`язаннями, які взяв на себе підписанням договору.

Необхідно врахувати, що відповідач як юридична особа, яка здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, усвідомлювало необхідність оплати поставленого товару, оскільки будь-які законодавчі підстави для звільнення від такої оплати відсутні, з огляду на що повинно було розумно оцінити цю обставину з урахуванням виду своєї діяльності та можливості виконання зобов`язання у погоджені сторонами строки.

Відповідно до частини 1 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Стаття 218 Господарського кодексу України унормовує, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Статтею 617 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (частина 1 статті 617 Цивільного кодексу України).

Тобто, можливе звільнення від відповідальності за невиконання, а не від виконання в цілому. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 по справі № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд і у постанові від 16.07.2019 по справі №917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Відповідачем не надано належних та допустимих, у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, доказів існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із позивачем, як і не надано обґрунтованих причинно-наслідкових зв`язків між введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором, з огляду на таке.

Введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти, адже протилежного відповідачем не доведено відповідними доказами. Більше того, держава на даний час заохочує розвиток підприємницької діяльності з метою позитивного впливу на економіку країни (зменшення податків, митних платежів тощо). Відповідач не надав доказів того, що абсолютно всі працівники, керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, всі працівники не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все, або частина складу рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану.

В даному випадку сторона не надала доказів, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором, адже матеріали справи свідчать, що відповідачем систематично допускались порушення строків оплати поставленого позивачем товару.

Окрім цього, суд зауважує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем, з огляду на запровадження в державі воєнного стану, тобто такі форс-мажорні обставини, стосуються обох сторін договору.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, тому суд відхиляє заперечення відповідача як недоведені документально і такі, що ґрунтуються на бажанні уникнути виконання грошового зобов`язання. Відтак, аргументи відповідача судом відхиляються.

Таким чином, суд приходить до однозначного переконливого висновку про те, що заперечення відповідача позбавлені будь-якого фактичного та правового обґрунтування, ґрунтуються на невірному тлумаченні норм діючого законодавства, а фактично є спробою за відсутності фактичних та правових підстав уникнути юридичної відповідальності за порушення своїх зобов`язань за укладеним з позивачем договором, в зв`язку із чим суд відхиляє заперечення відповідача та задовольняє позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ БУДИНОК «НОВААГРО» як належно мотивованих та документально підтверджених.

Щодо витрат по сплаті судового збору в розмірі 15 465,42 грн.

Частиною четвертою статті 129 ГПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Таким чином, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 15 465,42 грн. покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 13, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄРМАК ГОЛД» (ідентифікаційний код: 36166843, місцезнаходження: 52020, Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, село Чумаки, вулиця Шкільна, будинок 20) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ БУДИНОК «НОВААГРО» (ідентифікаційний код 39820081, місцезнаходження: 61002, місто Харків, вулиця Чернишевська, будинок 66) заборгованість у розмірі 407 593,40 грн. за договором поставки № 04/02 від 04 лютого 2020 року, пеню у розмірі 397 343,52 грн., 3 % річних у розмірі 59 854,51 грн., інфляційні збитки у розмірі 166 236,26 грн. та 15 465,42 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 18 листопада 2022 року.

Суддя Н. А. Новікова