ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2022 р. Справа№ 910/16055/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Михальської Ю.Б.

за участю секретаря судового засідання Кузьменко А.М.

представники:

від позивача: Решетило Р.Г., (довіреність, посвідчення адвоката № 000713 від 21.10.2019);

від відповідача: Данилов К.О. (витяг з ЄДРЮОФОП).

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київтранспарксервіс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2022 (повний текст рішення складений 27.06.2022)

у справі № 910/16055/21 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Комунального підприємства "Київтранспарксервіс"

до Антимонопольного комітету України

про часткове визнання недійсним та часткове скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України про визнання недійсним та часткове скасування рішення Антимонопольного комітету України від 15.07.2021 №75-р/тк у справі № 38/60/42-рп/к.20 (надалі - рішення № 75-р/тк).

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на те, що відповідачем при прийнятті рішення № 75-р/тк неповно з`ясовано та не доведено обставини, які мають значення для справи № 38/60/42-рп/к.20, і які визнано встановленими, неправильно застосовано норми матеріального права.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.06.2022 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у позовних вимогах, суд першої інстанції виходив з того, що: при прийнятті рішення № 75-р/тк відповідач діяв у межах своїх повноважень, у порядок та спосіб, встановлений законодавством про захист економічної конкуренції; викладені у рішенні № 75-р/тк висновки відповідають фактичним обставинам справи та є обґрунтованими; позивачем належними та допустимими доказами викладені у рішенні №75-р/тк обставини спростовані не були, відтак, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2022 у справі № 910/16055/21 та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що судом першої інстанції не правильно застосовано норми матеріального права, не в повній мірі з`ясовано обставини справи щодо правомірності встановлення позивачем одноразового платежу/ забезпечувального платежу, штрафів, а також, не взято до уваги висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладені у постанові від 14.05.2020 по справі № 910/14493/18, в якій чітко зазначено, що обов`язок доведення в чому саме проявляється зловживання монопольним становищем, покладено саме на Антимонопольний комітет України.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу та узагальнення його доводів

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить суд апеляційної інстанції рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування судового рішення є безпідставними та необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних і допустимих доказах, та виніс оскаржуване судове рішення з дотриманням норми матеріального та процесуального права.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2022, апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2022 у справі № 910/16055/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2022 у справі № 910/16055/21 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів: Тарасенко К.В., Михальської Ю.Б.; розгляд апеляційної скарги призначено на 10.11.2022.

В судове засідання, яке відбулося 10.11.2022, з`явилися представники позивача та відповідача, які підтримали свої правові позиції щодо апеляційної скарги.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Тимчасовою адміністративною колегією Антимонопольного комітету України (комітет, відповідач) 15.07.2021 винесено рішення № 75-р/тк, яким:

- визнано, що Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" (позивач) у період з 05.03.2019 - по 05.01.2021 займало монопольне (домінуюче) становище на ринку продажу прав на експлуатацію майданчиків для паркування транспортних засобів у м. Києві, як таке, що не мало на цьому ринку жодного конкурента;

- визнано дії позивача, які полягають у встановленні в період з 05.03.2019 по 05.01.2021 для переможців електронних аукціонів щодо продажу прав на експлуатацію майданчиків для паркування транспортних засобів у м. Києві обов`язку зі сплати одноразового платежу за право укладання договору про передачу в експлуатацію відповідних майданчиків для паркування та забезпечувального платежу, а також штрафів за відмову від укладання вказаного договору або підписання актів приймання-передачі таких майданчиків в експлуатацію, порушенням, передбаченим п. 2 ст. 50 та п. 1 ч. 2 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку продажу прав на експлуатацію майданчиків для паркування транспортних засобів у м. Києві шляхом встановлення таких умов придбання товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на цьому ринку;

- за порушення, зазначене в п. 2 резолютивної частини цього рішення, відповідно до абзацу першого ч. 2 ст. 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" накладено на позивача штраф у розмірі 2 605 133 гривні;

- зобов`язано позивача припинити порушення, зазначене в п. 2 резолютивної частини цього рішення, про що письмово повідомити відповідача протягом 10 календарних днів з дня його припинення з наданням підтвердних документів.

Таким чином, вищевказане рішення відповідача № 75-р/тк мотивоване тим, що дії позивача, які підлягають у встановленні для переможців електронних аукціонів щодо продажу прав на експлуатацію майданчиків для паркування транспортних засобів у місті Києві обов`язків сплати одноразового платежу за право укладення договору про передачу в експлуатацію відповідних майданчиків для паркування та штрафів за відмову від укладення вказаного договору або підписання актів приймання-передачі таких майданчиків в експлуатацію, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п. 2 ст. 50 та п. 1 ч. 2 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Причиною виникнення спору у справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання рішення № 75-р/тк недійсним та його скасування.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що відповідач зобов`язаний був довести, що позивач встановлюв такі ціни чи інші умови придбання, які неможливо було б встановлювати за умов існування значної конкуренції на ринку або встановлення таких умов реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

З огляду на викладене, позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом про визнання недійсним п. 2, 3 рішення № 75-р/тк.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.06.2022 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

Як вбачається з рішення №75-р/тк, позивача визнано таким, що вчинив порушення передбачене п. 2 ст. 50 та п. 1 ч. 2 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку продажу прав на експлуатацію майданчиків для паркування транспортних засобів у місті Києві шляхом встановлення таких умов придбання товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на цьому ринку, а саме обов`язку зі сплати одноразового платежу за право укладання договору про передачу в експлуатацію відповідних майданчиків для паркування та забезпечувального платежу, а також штрафів за відмову від укладання вказаного договору або підписання актів приймання-передачі таких майданчиків в експлуатацію.

Загальні вимоги, правила та єдиний порядок ведення роботи при застосуванні систем електронних торгів для реалізації іншим суб`єктам господарювання прав на експлуатацію майданчиків для паркування Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" (надалі - КП "Київтранспарксервіс") встановлені Положенням про порядок реалізації прав на експлуатацію майданчиків для паркування із застосуванням електронних торгів у КП "Київтранспарксервіс", затвердженим наказом директора КП "Київтранспарксервіс" від 06.08.2019 № 70 та погодженим листом Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30.07.2019 № 053-7199 (далі - Положення № 70).

Як вбачається з пунктом 5.2 Положення № 70 загальна вартість договору складається з двох основних компонентів:

- вартість експлуатації паркувального майданчика за весь період (зазвичай 1 096 календарних днів, тобто 3 роки), що підлягає оплаті на умовах договору;

- одноразовий платіж за право укладення договору (10 % від вартості експлуатації місць для паркування) (далі - одноразовий платіж).

Одноразовий платіж сплачується переможцем торгів на користь КП "Київтранспарксервіс" впродовж трьох банківських днів із дня підписання протоколу про результати проведення торгів та не підлягає поверненню.

Згідно з пунктом 4.3 Положення № 70 до переліку обов`язкових документів, що надаються учасником торгів, включено, зокрема, гарантійний лист про зобов`язання сплатити штраф у розмірі 50 % від вартості договору, розрахованої за результатами торгів, у випадку визнання такого учасника переможцем та його відмови від укладання договору (далі - штраф 1).

Відповідно до п. 5.3 примірної форми договору про передачу майданчика в експлуатацію, який укладається між КП "Київтранспарксервіс" та переможцем торгів, у випадку безпідставної відмови останнього від підписання акта приймання-передачі в експлуатацію в установленому договором порядку, такий суб`єкт господарювання зобов`язується сплатити на користь позивача 50 % від вартості одноразового платежу за право укладення договору (далі - штраф 2).

Як вбачається з листа КП "Київтранспарксервіс" від 16.04.2020 № 053/05-1575, відповідача повідомлено, що основною метою встановлення одноразового платежу є:

- мінімізація ризиків укладання договорів із контрагентами, що мають недостатній рівень платоспроможності, що може призвести до невиконання ними своїх зобов`язань за договором, зокрема виникнення дебіторської заборгованості;

- мінімізація ризиків укладання договорів із контрагентами, які не мають дійсного наміру укласти договір та можуть його достроково розірвати.

У вищевказаному листі позивач також зазначив, що необхідність застосування штрафу 1 обумовлена численними випадками відмов (у тому числі повторних) переможців торгів від укладання відповідних договорів, оскільки, у випадку відмови переможця торгів від укладання такого договору КП "Київтранспарксервіс" змушене повторно оголошувати процедуру проведення таких торгів. Вказана ситуація може повторюватися по декілька разів щодо одного й того ж майданчика, внаслідок чого підприємство позбавляється можливості використання закріплених за ним майданчиків для паркування з метою отримання доходів, а також наповнення місцевого та державного бюджетів за рахунок сплати податків на період, коли тривають повторні торги. Наведеними діями, на думку КП "Київтранспарксервіс", підприємству завдаються збитки.

Окремо необхідно зазначити, що Регламентом роботи електронної торгової системи "Prozorro.Продажі" ЦБД 2 щодо проведення електронних аукціонів із продажу / надання в оренду майна (активів) / передачі права (далі - Регламент ЕТС) наведено перелік визначення термінів, зокрема, гарантійний внесок - спосіб забезпечення виконання учасником зобов`язань щодо участі в електронному аукціоні, що підлягає внесенню користувачем для набуття статусу учасника електронного аукціону шляхом перерахування (або донарахування) коштів на рахунок оператора електронного майданчика. Гарантійний внесок встановлюється організатором аукціону в розмірі від 5 до 10 % від стартової ціни лота й зазначається в умовах продажу / надання в оренду майна (активів) / передачі права та оголошенні про проведення аукціону.

Одноразовий платіж сплачується на користь КП "Київтранспарксервіс" (організатора аукціону), а гарантійний внесок сплачується шляхом перерахування коштів на рахунок оператора електронного майданчика, який на відміну від одноразового платежу відповідно до пунктів 9.3 - 9.7 Регламенту ЕТС підлягає поверненню оператором.

Регламентом електронних торгів також визначено одним з інструментів гарантування добросовісності учасників внесення суб`єктами господарювання заставного платежу, який може бути утриманий у випадку відмови учасника від підписання протоколу електронних торгів або договору.

Відповідно до п. 4.4 Положення № 70 організатор торгів (КП "Київтранспарксервіс") безумовно дискваліфікує учасників торгів, які раніше брали участь в оголошених організатором торгах, були визнані у встановленому порядку переможцями торгів, але відмовилися від підписання протоколу торгів або укладання договору.

При цьому, перелік суб`єктів господарювання, які підлягають такій дискваліфікації, зазначається в оголошенні про проведення торгів, а також на сайті КП "Київтранспарксервіс" в рубриці "Дискваліфіковані учасники торгів" за посиланням https://parkservis.kiev.ua/content/ dyskvalifikovani-uchasnyky-torgiv.

Станом на 10.06.2020 до переліку включено 16 суб`єктів господарювання.

За інформацією КП "Київтранспарксервіс", яка була надана відповідачу, всі грошові кошти, які надходять до підприємства від сплати переможцями торгів одноразового платежу, штрафу 1 та штрафу 2, КП "Київтранспарксервіс" використовує для забезпечення власної господарської діяльності, сплати податків і зборів, виконання зобов`язань підприємства із забезпечення надходжень до бюджету міста Києва.

Згідно з п. 5.3 Положення № 70 витрати, пов`язані з підготовкою лота, підлягають окремому відшкодуванню з боку переможця торгів, що підтверджується текстами відповідних оголошень про проведення торгів.

Таким чином, відповідач зробив висновок, з яким погоджується судова колегія про те, що необхідність стягнення КП "Київтранспарксервіс" з переможців торгів одноразового платежу, штрафу 1 та штрафу 2 жодним чином не пов`язана з підготовкою або проведенням торгів.

Також судова колегія зазначає, що листом від 16.04.2020 № 053/05-1574, КП "Київтранспарксервіс" звернулося до ДП "ПРОЗОРРО.ПРОДАЖІ" з пропозицією внести зміни до чинного регламенту 11 проведення аукціонів із використанням системи електронних торгів "Prozorro.Sale" (Регламенту ЕТС), внаслідок чого ДП "ПРОЗОРРО.ПРОДАЖІ" наказом № 25 від 01.07.2020 затвердило редакцію № 1.12 Регламенту ЕТС ЦБД 2, в якій пункт 9.10 викладено таким чином:

" 9.10. У випадку проведення аукціонів з продажу прав на експлуатацію майданчика для паркування транспортних засобів, стартовою ціною лоту може вважатись сума коштів за одне паркомісце за 1 день, зазначене в оголошенні. У випадку проведення електронних аукціонів з продажу прав на експлуатацію майданчика для паркування транспортних засобів, коли стартовою ціною лоту вважається сума коштів за одне паркомісце за 1 день, винагорода оператора розраховується від фактичної річної ціни договору з урахуванням одноразового платежу за право укладання договору (у разі його наявності). У випадку якщо термін дії такого договору складає менше 12 місяців, винагорода оператора розраховується від фактичної ціни договору з урахуванням одноразового платежу за право укладання договору. У випадку проведення аукціонів з продажу прав на експлуатацію майданчика для паркування транспортних засобів, коли стартовою ціною лоту є сума коштів за одне паркомісце за 1 день, організатором може бути встановлений інший розмір гарантійного внеску: - але не більше 20 000 грн для майданчиків для паркування із загальною кількістю паркомісць до 100 одиниць; - але не більше 40 000 грн для майданчиків для паркування із загальною кількістю паркомісць більше 101 одиниці. У випадку, коли аукціон з продажу прав на експлуатацію майданчика для паркування транспортних засобів завершився із визначенням переможця, якого було дискваліфіковано або останній відмовився від підписання протоколу електронний торгів та/або укладання договору з організатором, розмір гарантійного внеску в наступному аукціоні щодо того ж майданчика для паркування одноразово може бути збільшений організатором на 100%".

Тобто, ДП "ПРОЗОРРО.ПРОДАЖІ" затвердило редакцію Регламенту ЕТС ЦБД 2 № 1.12, яка містить положення про застосування одноразового платежу (пункт 9.10), лише після надходження відповідного звернення від КП "Київтранспарксервіс".

При цьому, як було встановлено відповідачем щодо введення таких норм до ДП "ПРОЗОРРО.ПРОДАЖІ", крім позивача, ніхто не звертався.

Також, судом першої інстанції було встановлено, чим погоджується суд апеляційної інстанції, що листом Північного міжобласного територіального відділення Комітету від 14.04.2021 № 60-02/2971, позивачу направлено копію подання від 14.04.2021 № 60-03/120п про попередні висновки, яким запропоновано надати у разі наявності зауваження чи заперечення до подання.

КП "Київтранспарксервіс" повідомило відповідача про те, що з 09.10.2020 договори, які укладає позивач, вже не містять умов про сплату одноразового платежу в розмірі 10 %.

Натомість, наказом КП "Київтранспарксервіс" від 09.10.2020 № 104 затверджено нову редакцію "Положення про порядок реалізації прав на експлуатацію майданчиків для паркування із застосуванням електронних торгів в Комунальному підприємстві "Київтранспарксервіс" (далі - Положення № 104).

Однак, з метою встановлення чи припинено до моменту прийняття рішення у справі позивачем порушення законодавства про захист економічної конкуренції, про яке йшлося у поданні, відповідачем було здійснено аналіз відповідних положень договору.

За результатами цього аналізу Комітетом було виявлено, що сплачуючи забезпечувальний платіж, суб`єкт господарювання позбавлялався свого права впродовж трьох років вільно користуватися та розпоряджатися власними грошовими коштами, які були сплачені КП "Київтранспарксервіс" як забезпечувальний платіж.

Положенням № 104 скасовано застосування одноразового платежу за право укладання договору (10 % від вартості експлуатації місць для паркування).

Однак, наказом КП "Київтранспарксервіс" від 10.11.2020 № 138 "Про затвердження рекомендованої форми договору про надання для експлуатації майданчика для паркування" було затверджено та введено в дію нову рекомендовану форму договору про надання в експлуатацію майданчика для паркування (далі - договір).

Згідно з пунктом 4.7 договору передбачено застосування забезпечувального платежу, який розраховується таким чином: розмір забезпечувального платежу = вартість надання для експлуатації майданчика для паркування 1 машино-місця за 1 день в гривнях, визначена за результатами аукціону * кількість машино-місць майданчика для паркування, експлуатація яких підлягає оплаті * 100 днів.

У пункті 4.8 договору передбачено, що забезпечувальний платіж підлягає сплаті суб`єктом господарювання, який має намір укласти договір на користь КП "Київтранспарксервіс" впродовж п`яти календарних днів із дня підписання договору та його сплата є підставою для підписання позивачем акту приймання-передачі майданчика для паркування.

За умовами договору, КП "Київтранспарксервіс" повертає суму забезпечувального платежу суб`єкту господарювання, який має намір укласти договір протягом 10 банківських днів після отримання від суб`єкта господарювання, акта повернення майданчика для паркування, яка залишилася після вирахування сум, визначених у пунктах 6.2 - 6.5 договору (п. 4.9 договору).

Згідно з пунктом 4.10 договору при достроковому розірванні договору з ініціативи суб`єкта господарювання, сума забезпечувального платежу не повертається.

Строк дії такого договору становить три роки від дати його підписання (п. 8.2 договору).

Отже, сплачуючи забезпечувальний платіж, суб`єкт господарювання позбавляється свого права впродовж трьох років вільно користуватися та розпоряджатися власними грошовими коштами, які були стягнуті КП "Київтранспарксервіс" як забезпечувальний платіж.

При цьому, суб`єкту господарювання забезпечувальний платіж може бути взагалі не повернений у разі дострокового розірвання договору.

Однак, розірвання договору є правом кожної з його сторін і може бути застосоване суб`єктом господарювання внаслідок обставин, які навіть не залежать від неї.

Враховуючи вищевикладене, передбачений договором забезпечувальний платіж КП "Київтранспарксервіс" застосовує на заміну скасованому одноразовому платежу за право укладання договору (10% від вартості експлуатації місць для паркування).

Таким чином, відповідачем було встановлено, що КП "Київтранспарксервіс" застосовував передбачений договором забезпечувальний платіж на заміну скасованому одноразовому платежу за право укладання договору (10 % від вартості експлуатації місць для паркування), що було не інакше як підміною понять.

Цілі застосування до суб`єктів господарювання мало чим відрізнялися один від одного, а також мали на меті одержання позивачем додаткових коштів унаслідок порушення прав суб`єктів господарювання, з якими КП "Київтранспарксервіс" укладав договори про надання в експлуатацію майданчиків для паркування.

У апеляційній скарзі, позивач ствержував, що має повне право встановлювати умови договору на власний розсуд, оскільки дане право передбачене Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та носить своє відображення у висновках Верховного Суду, а тому реалізація права не може тягнути за собою наслідки у формі накладення штрафу Антимонопольном комітетом України, колегія суддів вищевказані твердження позивача оцінює критично, виходячи з наступного.

Як вбачається з п.у 3 рішення Київської міської ради № 930/1591 позивача визначено єдиним оператором з паркування транспортних засобів, стягнення паркувального збору та виготовлення абонементних талонів із паркування автомобільного транспорту в місті Києві, споживачі, які виявили бажання отримати права на експлуатацію майданчиків для паркування транспортних засобів у м. Києві, обмежені у виборі суб`єкта господарювання, який реалізує такий товар. Наявність такої ринкової влади надає КП "Київтранспарксервіс" можливість диктувати виключні умови реалізації вказаного товару.

Однак, у випадку незгоди із запропонованими КП "Київтранспарксервіс" умовами споживачі не мають можливості обрати альтернативного продавця прав на експлуатацію майданчиків для паркування транспортних засобів у місті Києві, оскільки позивач займає монопольне (домінуюче) становлення на цьому ринку.

Відповідно до приписів ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За правилами ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України, при укладанні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Всупереч наведеним нормам КП "Київтранспарксервіс" встановлювало для переможців торгів такі умови реалізації прав на експлуатацію майданчиків для паркування транспортних засобів у місті Києві, які суперечать конкурентному законодавству та які неможливо було б застосувати за умов наявності значної конкуренції на цьому ринку.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які б були неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Стаття 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" не містить положень стосовно мінімальної кількості фактів (подій), яка вважалася б достатньою для кваліфікації дій суб`єктів господарювання за ознаками зловживання монопольним (домінуючим) становищем. Отже, в принципі й одноразове відповідне порушення, належним чином встановлене й доведене, може бути підставою для здійснення такої кваліфікації.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 вказаного Закону зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом.

У розгляді справ зі спорів, пов`язаних із зловживанням монопольним становищем на ринку, господарським судам необхідно мати на увазі, що наведений у ст. 29 Господарського кодексу України перелік дій, що визнаються таким зловживанням, не можна вважати вичерпним.

Згідно з приписом ч. 1 ст. 41 Господарського кодексу України законодавство, що регулює відносини, які виникають у зв`язку з недобросовісною конкуренцією, обмеженням та попередженням монополізму у господарській діяльності, складаються з Господарського кодексу України, Закону України "Про Антимонопольний комітет України", інших законодавчих актів. До таких законодавчих актів належить і Закон України "Про захист економічної конкуренції", який передбачає як кваліфікуючі ознаки зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку (ч. 1 ст. 13), так і перелік відповідних дій чи бездіяльності (ч. 2 цієї ст.).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" зловживання монопольним (домінуючим) становищем є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 наведеного Закону за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про: визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; визнання суб`єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; накладення штрафу.

За порушення, передбачені, зокрема п. 2 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", накладаються штрафи в розмірі, передбаченому абзацом другим ч. 2 ст.52 названого Закону.

Підставами для скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України, зокрема є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права (ч. 1 ст. 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Підсумовуючи викладене, судова колегія дійшла виновку про те, що відповідачем доведено, а позивачем не спростовано, що дії КП "Київтранспарксервіс", які полягають у встановленні для переможців електронних аукціонів щодо продажу прав на експлуатацію майданчиків для паркування транспортних засобів у місті Києві обов`язків зі сплати одноразового платежу за право укладання договору про передачу в експлуатацію відповідних майданчиків для паркування, забезпечувального платежу, штрафів за відмову від укладання договору або підписання актів приймання- передачі майданчиків в експлуатацію становлять порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене п. 2 ст. 50 та п. 1 ч. 2 ст. 13 Закону, у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку продажу прав на експлуатацію майданчиків для паркування транспортних засобів у місті Києві шляхом встановлення таких умов придбання товару, які неможливо було б встановити за умов наявності значної конкуренції на цьому ринку.

Щодо накладеного на КП "Київтранспарксервіс" штрафу, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за порушення законодавства про захист економічної конкуренції передбачене п. 2 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", накладається штраф у розмірі до 10 % доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф.

В силу вимог п.п. 2 п. 12.2 Рекомендаційних роз`яснень Антимонопольного комітету України № 39-рр від 09.08.2016 "Щодо застосування положень частин другої, п`ятої та шостої статті 52 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції" у випадку порушень, передбачених п. 1 та 2 ст. 50 Закону, тяжкість яких визначається як значна, та порушень, передбачених п. 4 ст. 50 Закону, початковий розмір штрафу встановлюється в розмірі 10 % доходу (виручки) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) або витрат покупці на придбання товару, прямо чи непрямо (опосередковано) пов`язаних із порушенням.

Згідно інформації, що наявна в матеріалах справи, яку КП "Київтранспарксервіс" надало листом від 28.04.2021 № 053/05-1908, дохід (виручка) позивача від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за 2020 рік становить 43 418 891 (сорок три мільйони чотириста вісімнадцять тисяч вісімсот дев`яносто одну) гривню.

Рішенням відповідача № 75-р/тк на КП "Київтранспарксервіс" було накладено штраф у розмірі 2 605 133 грн, що в свою чергу становить 5,38 % від доходу позивача за 2020 рік.

При розрахунку штрафної санкції органи відповідач керуються нормами ст. 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" та Рекомендаційними роз`ясненнями.

Відповідно до п. 17 Рекомендаційних роз`яснень, до пом`якшуючих обставин належать: припинення відповідачем дій (бездіяльності, що містять ознаки порушення, до прийняття відповідного рішення, попереднього рішення органу Комітету; відшкодування шкоди, завданої порушенням, чи усуненням наслідків порушення в інший спосіб до прийняття відповідного рішення органу Комітету; усунення умов, що сприяли вчиненню порушення, до прийняття відповідного рішення; фактичне недотримання учасником узгоджених дій їх умов та наявність доказів, що суб`єкт господарювання фактично конкурував на ринку, протягом всього часу тривання порушення; співпраця під час розгляду справи з органами Комітету, що сприяла з`ясуванню обставин справи, зокрема виявленню фактів, відомостей, про які органи Комітету не запитували, або виявленню інших порушень законодавства про захист економічної конкуренції, у тому числі вчинених іншими особами; вчинення порушення внаслідок впливу органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, органу адміністративно - господарського управління та контролю або суб`єкта господарювання, в економічній залежності від якого знаходився порушник; звернення до початку розгляду справи про порушення за отримання дозволу суб`єктом господарювання на концентрацію в разі вчинення порушення, передбаченого п. 12 ст. 50 Закону.

Враховуючи вищезазначене, під час визначення розміру штрафу за порушення законодавства про захист економічної конкуренції не передбачається врахування такої обставини, як відсутність дійсної прямої майнової шкоди правам та інтересам як заявників по справі, так і іншим споживачам.

Чинним законодавством України Комітет наділений дискреційними повноваженнями та має право накладати штрафи за порушення, передбачені законодавством про захист економічної конкуренції, у розмірах, визначених ст. 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Встановлення органами Комітету у діях суб`єктів господарювання порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу здійснюються на основі аналізу та оцінки доказів, зібраних під час розгляду кожної конкретної справи та виходячи з її фактичних обставин.

Застосований до позивача штраф, відповідає вимогам Закону та становить до 10 % доходу (виручки) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) позивача за 2020 рік, а саме складає - 5,38 % від доходу (виручки) позивача.

При визначенні розміру штрафу Комітетом враховано зокрема розмір доходу, пов`язаний з порушенням, передбаченим п. 2 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", те, що порушення Підприємством законодавства про захист економічної конкуренції виявлено вперше та те, що порушення не припинено.

Статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації відповідно до Закону України "Про санкції"; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Підставами для визнання акту недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акту недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акту прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту встановлення в оскаржуваному рішенні №75-р/тк, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідачем дотримано вимоги Закону України "Про захист економічної конкуренції", у зв`язку з чим всебічно, повно і об`єктивно розглянуто обставини справи, досліджено подані документи, належним чином проаналізовано відносини сторін.

Таким чином, відповідач діяв у межах наданих повноважень, відтак рішення №75-р/тк прийнято у межах повноважень, передбачених чинним законодавством, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом апеляційної інстанції до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Отже, наведені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги позивача.

В свою чергу, викладені відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу доводи є обґрунтованими та такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За таких обставин, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи, підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 07.06.2022 у справі № 910/16055/21 - без змін.

Матеріали справи № 910/16055/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 16.11.2022.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

Ю.Б. Михальська