ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2022 р. Справа №926/4092/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Кордюк Г.Т.

суддів Скрипчук О.С.

Кравчук Н.М.

секретар судового засідання Клебан Н.А.

розглядаючи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавництво Фоліо» б/н від 19.05.2022 (вх. № 01-05/1094/22)

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 04.02.2022, повний текст рішення складено 09.02.2022

у справі № 926/4092/21 (суддя Гушилик С.М.)

за позовом Керівника Чернівецької окружної прокуратури, м. Чернівці, в інтересах держави, в особі Управління комунальної власності Чернівецької міської ради, м. Чернівці

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавництво Фоліо», м. Харків

про стягнення заборгованості та пені в розмірі 351 928,11 грн, розірвання договору оренди нерухомого майна 12/К від 06.04.2020 та звільнення нежитлового приміщення,

за участю представників сторін:

прокурор: Рогожнікова Н.Б.,

від позивача: Іванович Л.Є. представник,

від відповідача: Шрамко І.С. адвокат

В С Т А Н О В И В:

06.10.2021 у Господарський суд Чернівецької області звернувся керівник Чернівецької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Управління комунальної власності Чернівецької міської ради з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавництво Фоліо» (далі по тексту ТОВ «Видавництво Фоліо») про:

1)стягнення заборгованості в розмірі 259 894,03 грн., з яких: 24 534,58 грн. - основна заборгованість за період з 23.05.2020 по 31.08.2021, 16 359,45 грн. - пені, яка нарахована за період прострочення грошового зобов`язання по сплаті основної заборгованості;

2)розірвання договору оренди нерухомого майна №12/К від 06.04.2020

3)звільнення нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: м.Чернівці, вул. О.Кобилянської, 45, 1-го поверху житлового будинку (прим. (12-1)-(12-6)), загальною площею 77,90 кв.м.

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що між департаментом розвитку Чернівецької міської ради (правонаступником якого є управління комунальної власності Чернівецької міської ради) та ТОВ «Видавництво Фоліо» укладений договір оренди нерухомого майна №12/К від 06.04.2020, за яким відповідач прийняв у користування нежитлове приміщення загальною площею 77,90 кв.м., розташоване за адресою: м.Чернівці вул. О.Кобилянської, 45, з метою використання під торговельний об`єкт з продажу книг, газет і журналів, виданих українською мовою. У порушення умов договору оренди відповідач за період з травня 2020 року по серпень 2021 року (18 місяців) орендну плату вносив у неповному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 243 534,58 грн., що стало підставою для нарахування пені в сумі 16 359,45 грн. Також, в порушення умов договору, відповідач не уклав охоронюваний договір з відділом охорони культурної спадщини Чернівецької міської ради та проводив ремонтні роботи без згоди орендодавця. Враховуючи нарощену заборгованість по сплаті орендної плати та пеню за порушення умов договору №12/К від 06.04.2020, яку власник приміщення самостійно не стягує з орендаря, порушення інших умов договору, з метою захисту інтересів держави в особі управління комунальної власності Чернівецької міської ради, прокурор вимушений звернутись із позовом про стягнення заборгованості та пені, достроковому розірванню договору оренди №12/К від 06.04.2020 та звільненню приміщення розташованого за адресою: м.Чернівці, вул. О.Кобилянської, 45, загальною площею 77,90 кв.м.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 29.12.2021 у справі №926/4092/21 задоволено заяву Чернівецької окружної прокуратури про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення орендної плати (вх.№5286 від 22.12.2021), а подальший розгляд справи вирішено здійснювати з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог в сумі 351 928,11 грн., з яких орендна плата за період з 23.05.2020 по 30.11.2021 складає 324 175,63 грн. та пеня за період з 01.08.2020 по 30.11.2021 складає 27 752,48 грн.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 04.02.2022 у справі №926/4092/21 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Видавництво Фоліо» на користь Управління комунальної власності Чернівецької міської ради заборгованість по орендній платі в розмірі 324 175,63 грн та пеню в сумі 21 261,95 грн. Розірвано договір оренди нерухомого майна №12/К від 06.04.2020 укладений між Департаментом розвитку Чернівецької міської рад та ТОВ «Видавництво Фоліо» на нежитлове приміщення розташоване за адресою: м. Чернівці вул. О.Кобилянської, 45, першого поверху житлового будинку (12-1)-(12-6), з метою використання його під торгівельний об`єкт з продажу книг, газет, журналів, виданих українською мовою, загальною площею 77,90 кв. м. Зобов`язано ТОВ «Видавництво Фоліо» звільнити нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: м.Чернівці, вул. О.Кобилянської, 45, першого поверху житлового будинку (12-1)-(12-6), з метою використання його під торгівельний об`єкт з продажу книг, газет, журналів, виданих українською мовою, загальною площею 77,90 кв.м., шляхом повернення його Управлінню комунальної власності Чернівецької міської ради за актом приймання-передачі у 3-х денний термін після набрання вказаним рішенням законної сили. Стягнуто з ТОВ «Видавництво Фоліо» на користь Чернівецької обласної прокуратури судовий збір в сумі 9 721, 56 грн. Відмовлено у задоволенні решти позовних вимог про стягнення пені у розмірі 6490,53 грн.

Суд встановив, що прокурор правомірно та в межах своїх повноважень звернувся із позовом у даній справі. Встановивши порушення відповідачем умов договору в частині своєчасного виконання зобов`язання по сплаті орендних платежів, суд дійшов до висновку, що вимога про стягнення заборгованість по орендній платі в сумі 324175,63 грн. за період з 23.05.2020 по 30.11.2021 є обґрунтованою та підлягає задоволення. Оскільки матеріалами справи не підтверджено виключних обставин за яких відповідач не міг використовувати орендоване приміщення, то суд відхилив твердження відповідача про те, що він повинен бути звільнений від сплати орендних платежів на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 та постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV» від 11.03.2020 за №211. Суд не погодився з заявленим у позові розміром пені, оскільки прокурор просить стягнути пеню, яка нарахована, на орендну плату з корегуванням її розміру на індекс інфляції та пеню в цілому, а тому здійснивши перерахунок дійшов до висновку, що стягненню підлягає 21 261,95 грн., а не 27 752,48 грн., як нарахував прокурор. З цих підстав відмовлено у стягненні пені у розмірі 6490,53 грн. Оскільки матеріалами справи підтверджується, що з 23.05.2020 по 12.02.2021 відповідач сплачував орендну плату несвоєчасно та в неповному обсязі, а з 12.02.2021 по 30.11.2021 він взагалі не сплачував орендних платежів, тобто більше трьох місяців, то суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність правових підстав, передбачених ч. 1 ст. 782 ЦК України, для розірвання договору оренди нерухомого майна №12/К від 06.04.2020. Місцевий господарський суд також встановив порушення інших умов договору та вимог чинного законодавства щодо: (1)укладення охоронного договору до 06.05.2020 (п. 4.1.17 договору та ст. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини»), (2)укладення договору з балансоутримувачем про відшкодування витрат на утримання об`єкта оренди і прибудинкової території, а також з іншими організаціями на надання комунальних послуг (п.4.1.11 договору), (3)отримання згоди на проведення ремонтних робіт. Враховуючи, що суд задовольнив вимогу про розірвання договору оренди нерухомого майна №10 від 16.01.2019 то відсутні правові підстави для використання відповідачем приміщення, яке є об`єктом оренди за договором, тому обґрунтованими є вимоги про звільнення приміщення, розташованого за адресою: м.Чернівці вул. О.Кобилянської, 45, першого поверху житлового будинку (12-1)-(12-6), загальною площею 77,90 кв.м.

Не погодившись з вказаним рішенням ТОВ «Видавництво Фоліо» звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 19.05.2022 (вх. № 01-05/1094/22) у якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 29.12.2021 у справі №926/4092/21 та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що:

1)суд першої інстанції не врахував, що прокурором не обґрунтовано його участь в межах відносин, які є спірними у даній справі;

2)покликання прокурора, що позивач немає коштів для звернення до суду з позовом у даній справі не може свідчити про бездіяльність цього органу, а інших доказів бездіяльності прокурором не надано;

3)висновок місцевого господарського суду про відсутність підстав для звільнення відповідача від сплати орендної плати на період карантинних обмежень, не відповідає фактичним обставинам справи згідно з якими апелянт, як орендар, об`єктивно не міг використовувати орендоване приміщення, що в силу ч. 6 ст. 762 ЦК України є підставою для звільнення від виконання зобов`язання зі сплати орендних платежів;

4)розриваючи укладений між сторонами договір оренди на підставі ч. 1 ст. 782 ЦК України, суд першої інстанції не врахував, що відповідач не сплачував орендну плату протягом трьох місяців з поважних, незалежних від нього причин, а тому відсутні підстави для застосування цієї норми та розірвання договору;

5)оскільки відповідач об`єктивно не мав можливості використовувати орендоване приміщення, то відсутність укладеного охоронного договору не впливає на цілісність та збереження об`єкта оренди, а відтак і на виконання укладеного між сторонами договору оренди;

6)наявність окремого входу до орендованого відповідачем приміщення не впливає на можливість його використання, як це зазначив суд першої інстанції;

7)встановивши факт неукладення з балансоутримувачем договору про відшкодування витрат на утримання об`єкта оренди та прибудинкової території, суд не врахував складне фінансове становище відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу прокурор просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Серед іншого зазначає, що твердження апелянта про те, що незвернення позивача до суду через відсутність належного фінансування не може свідчити про бездіяльність уповноваженого органу, не узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, які викладені у постановах від 15.10.2019 у справі №903/129/18, від 30.03.2021 у справі №920/266/19, від 01.06.2021 у справі №910/11956/20, від 06.07.2021 у справі №922/3025/20 про те, що сам факт незвернення до суду уповноваженого органу з позовом, свідчить про те, що вказаний орган неналежно виконує свої повноваження щодо захисту інтересів держави, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для їх захисту та звернення до суду. Твердження скаржника про те, що між сторонами договору велося листування щодо вирішення спору, в яку втрутився прокурор, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки єдиним варіантом вирішення спору мало бути погашення заборгованості в грошовій формі без будь-яких інших альтернативних варіантів. На момент існування карантинних обмежень відповідач не був позбавлений можливості відмовитись від укладення договору оренди приміщення відповідно до пунктів 1, 3 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 13.03.2020 за №138/6, яким погоджено передачу в оренду спірного приміщення відповідачу. Запровадження Кабінетом Міністрів України обмежувальних заходів під час карантину само по собі не свідчить про принципову неможливість використання орендарем приміщення, а тому доводи скаржника щодо наявності форс-мажорних обставин є безпідставними. Орендар отримавши по акту приймання-передачі від 06.04.2020 приміщення, був обізнаний про його склад і стан, здійснив на власний розсуд необхідний ремонт, почав використовувати орендоване приміщення за цільовим призначенням, а тому спростовуються доводи апелянта про те, що відповідач не використовував спірне приміщення.

В судове засідання 07.11.2022 представники сторін з`явились.

Відповідач підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просили скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 04.02.2022 у справі №926/4092/21 та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Прокурор та позивач проти апеляційної скарги заперечили, просили залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши представників сторін, дослідивши доводи і заперечення наведені в апеляційній скарзі та відзиві, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі встановленими судом першої інстанції та неоспореними обставинами, а також обставини, встановленими судом апеляційної інстанції, і визначеними відповідно до них правовідносини вбачається, що протягом 2020-2021 років Чернівецькою окружною прокуратурою неодноразово здійсненні запити (від 19.11.2020, 12.05.2021, 03.06.2021, 13.07.2021, 17.09.2021) до орендодавця, щодо вирішення питання про стягнення заборгованості з ТзОВ "Видавництво Фоліо" по орендним платежам. За результатами вивчення на предмет повноти сплати коштів з орендної плати до бюджету міста встановлено, що останній заборгованість не погасив, охоронний договір не уклав (а.с.46-47, 60-73).

30.08.2021 року Чернівецькою окружною прокуратурою (в черговий раз) на управління комунальної власності Чернівецької міської ради направлено лист за №52-5692 вих. -21 про надання інформації про вжиті останнім заходи щодо стягнення із ТОВ "Видавництво Фоліо" боргу в судовому порядку, причини не вжиття таких заходів в судовому порядку та чи буде вжиття таких заходів в подальшому (а.с.76-77).

У відповідь на зазначений лист позивач листом 14/06/421 від 08.09.2021 року повідомив прокурора про те, що ним не вживалися заходи спрямовані на стягнення заборгованості, розірвання договору та звільнення приміщення у судовому порядку та вживатись не будуть у зв`язку із недостатнім фінансуванням (а.с.78).

У зв`язку із зазначеними обставинами, прокурор повідомив позивача про наявні підстави для представництва інтересів держави в суді в особі управління комунальної власності Чернівецької міської ради, у зв`язку з чим має намір звернутися до суду із відповідним позовом, що саме ним зроблено і було.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Відповідно до ч.2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ч.3 ст.4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 31-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про прокуратуру" прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (п. 2 ч. 1 ст.2 Закону України "Про прокуратуру»).

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 року №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року зі справи № 806/1000/17).

За приписами ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).

У Рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

З урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 45 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 року у справі №912/2385/18 дійшла висновку, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуванні порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності.

В контексті правовідносин у даній справі, інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи.

Управління комунальної власності Чернівецької міської ради є отримувачем коштів з орендних платежів, тобто саме тим органом, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, при цьому, управлінням не вжито заходів щодо стягнення з відповідача заборгованості, а тому прокурор звертаючись до суду з позовом має на меті захист порушених інтересів держави та територіальної громади м.Чернівці.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що прокурор правомірно та в межах своїх повноважень звернувся із позовною заявою в інтересах держави в особі Управління комунальної власності Чернівецької міської ради до ТОВ "Видавництво Фоліо». Відтак спростовуються доводи апелянта про те, що прокурором не обґрунтовано його участь в межах відносин, які є спірними у даній справі.

У своїх позовних вимогах прокурор просить стягнути заборгованість по сплаті орендних платежів за період з 23.05.2020 року по 30.11.2021 року в сумі 324175,63 грн., пеню за період з 01.08.2020 року по 30.11.2021 року в сумі 27752,48 грн., розірвати договір оренди нерухомого майна №12/К від 06.04.2020 року та звільнити приміщення, наполягаючи на тому, що орендар протягом трьох місяців поспіль не сплачував орендні платежі та окрім того не уклав охоронний договір з органом охорони культурної спадщини Чернівецької міської ради, а також проводив ремонтні роботи в приміщенні без дозволу орендодавця.

Судами встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 13.03.2020 року №138/6, протоколу електронних торгів від 25.02.2020 року №UA-PS-2019-11-28-000021-2 та заяви відповідача від 25.03.2020 року, департаментом розвитку Чернівецької міської ради (далі орендодавець, правонаступником якого є Управління комунальної власності Чернівецької міської ради) 06.04.2020 року укладено договір оренди нерухомого майна № 12/К (далі договір) з Товариством з обмеженою відповідальністю "Видавництво Фоліо" (далі відповідач, орендар), згідно пункту 1.1 якого орендодавець на підставі вказаного рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради, передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 77,90 кв.м., розташоване за адресою: м.Чернівці вул. О.Кобилянської, 45, з метою використання під торговельний об`єкт з продажу книг, газет і журналів, виданих українською мовою (далі майно) (а.с. 30-32, 38-40).

У відповідності до свідоцтва про право власності від 16.12.2011 року серія САЕ№254125 власником нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: м.Чернівці вул. О.Кобилянської, 45, першого поверху в житловому будинку літ.А загальною площею 77,90 кв.м. є територіальна громада м.Чернівці (а.с.23).

06.04.2020 року за актом приймання-передання об`єкта оренди позивач передав, а відповідач прийняв об`єкт оренди нежитлові приміщення (12-1)-(12-6) першого поверху будівлі літ.А, загальною площею 77,90 кв.м., які знаходяться в м.Чернівці, вул. О.Кобилянської, 45 (а.с.41).

Пунктом 1.5 договору оренди передбачено, що його укладено строком на два роки й одинадцять місяців, що діє з 06.04.2020 року до 05.03.2023 року (включно).

Вартість об`єкта оренди становить 768621,00 грн (без урахування податку на додану вартість) відповідно до звіту про оцінку майна (п. 1.2 договору).

Об`єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади м. Чернівців і знаходиться на балансі КЖРЕП №9 (п. 1.4 договору).

Відповідно до п.1.6 договору обчислення строку дії цього договору починається з моменту його укладення. Моментом укладення договору є дата підписання його сторонами та скріплення печатками сторін.

Пунктом 2.1 договору визначено, що за користування об`єктом оренди орендар сплачує орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Положення про порядок розрахунку плати за оренду майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Чернівців, затвердженого міською радою, та на дату укладення договору, місячний розмір якої згідно з розрахунком орендної плати, що є додатком до цього договору на дату його укладення з урахуванням ПДВ становить 24000,00 гривень.

Нарахування орендної плати починається з дня підписання договору, орендна плата за перший місяць сплачується орендарем залежно від кількості календарних днів оренди майна. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції попереднього місяця, що визначається Державною службою статистики України (п. 2.2-2.4 договору).

Відповідно до п.2.11 договору розмір орендної плати може бути переглянуто за погодженням сторін або на вимогу однієї із сторін у разі зміни методики її розрахунку, зміни цін і тарифів (ставки орендної плати), істотної зміни стану об`єкта оренди та в інших випадках, передбачених чинним законодавством, в тому числі рішеннями міської ради, що набрали чинності, у порядку визначеному законодавством.

Пунктом 2.12 передбачено, що починаючи з першого числа наступного місяця на суму недоїмки нараховується пеня за кожний день прострочення платежу, включаючи день оплати, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ що діяла в період за який сплачується пеня.

В разі припинення або розірвання договору оренди орендар сплачує орендну плату по день передачі орендодавцю об`єкта оренди за актом приймання передання (п. 2.14 договору).

Відповідно до п. 4.1.3 договору до обов`язків орендаря належить своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

У відповідності до п.4.1.11 договору в місячний термін після укладення цього договору укласти з балансоутримувачем договір про відшкодування витрат на утримання об`єкта оренди і прибудинкової території (в тому числі щодо відшкодування плати за землю), договори з іншими організаціями на надання комунальних послуг (газ, вода, електроенергія, опалення, тощо) та в десятиденний термін надати орендодавцю копії договорів, що засвідчують виконання зазначеного обов`язку.

За умовами п.4.1.13 орендар зобов`язаний проводити реконструкцію, реставрацію об`єкта лише за згодою орендодавця та в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Згідно з п.4.1.17 договору орендар зобов`язаний у тридцятиденний термін після укладення цього договору, укласти охоронний договір з органом культурної спадщини Чернівецької міської ради, та у той же термін надати його орендодавцю, у разі якщо будинок (будівля), в якому знаходиться об`єкт оренди, є пам`яткою архітектури та містобудування місцевого значення.

Після закінчення строку дії договору чи у випадку його дострокового розірвання, протягом трьох робочих днів передати орендодавцю за актом приймання-передання об`єкт оренди у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі майна в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу та відшкодувати орендодавцеві збитки, в разі погіршення стану або втрати об`єкта оренди (п.4.1.18 договору).

Розділом 5 договору передбачена відповідальність сторін за неналежне виконання зобов`язань за договором, згідно якого сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Так, відповідно до п.5.4 договору за несвоєчасне внесення орендної плати орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочки.

Крім того, несплата орендної плати протягом трьох місяців із дня закінчення строку платежу є підставою для дострокового розірвання договору на вимогу орендодавця (п. 5.5 договору).

У разі несвоєчасного повернення орендарем майна при припиненні або розірванні договору він сплачує оpeндoдавцю додатково компенсацію за використання майна в розмірі подвійної орендної плати по день передачі його орендодавцеві за актом приймання-передання. В разі відмови орендаря від складання та підписання акту приймання-передання об`єкта оренди, такий акт складається комісією створеною орендодавцем (п.5.6 договору).

Пунктом 5.9 договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання орендарем обов`язків, передбачених цим договором, орендодавець має право достроково вимагати розірвання цього договору в порядку, передбаченому чинним законодавством та звільнення об`єкта оренди.

Відповідно до п.7.3 договору, цей договір може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї з сторін договір може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених цим договором та законодавчим України.

Заяви, пропозиції, повідомлення, претензії щодо змін, розірвання, припинення, продовження договору на новий термін та щодо інших його умов, надсилаються сторонами рекомендованими (цінними) листами з повідомленнями про їх вручення за адресами зазначеними у договорі (п. 7.6 договору).

Невід`ємною частиною договору є його додатки, а саме: розрахунок орендної плати, акт приймання-передання об`єкта оренди, звіт про незалежну оцінку майна, (п. 9.1-9.2 договору).

Докази визнання договору недійсним в матеріалах справи відсутні.

У справі, що розглядається, на спірні правовідносини поширюється дія норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, які регулюють орендні правовідносини.

Між сторонами у справі виникло зобов`язання з приводу оренди нерухомого майна на підставі договору оренди в силу пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення передбачено ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно зі статтею 759 Цивільного кодексу України та частиною 1 статті 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Статтею 143 Конституції України визначено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є у комунальній власності, вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції.

Орендодавцями комунального майна, згідно з п.п. 2 п. 1 ст.287 Господарського кодексу України є органи, уповноважені представницькими органами місцевого самоврядування, - щодо єдиних майнових комплексів, нерухомого майна і споруд, майна, що не увійшло до статутного капіталу, яке перебуває у комунальній власності, а у відповідності до п.в ч.2 ст.4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" є органи, уповноважені представницькими органами місцевого самоврядування, - щодо єдиних майнових комплексів, нерухомого майна і споруд, майна, що не увійшло до статутного капіталу, яке перебуває у комунальній власності.

Статтею 29 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: зокрема - власні (самоврядні) повноваження: управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення є виключною компетенцією міської ради, що передбачено пунктом 31 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні».

Як встановлено вище, між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди нерухомого майна № 12/К від 06.04.2020 року, за умовами, якого оредодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 77,90 кв.м., розташоване за адресою: м.Чернівці вул. О.Кобилянської, 45, з метою використання під торговельний об`єкт з продажу книг, газет і журналів, виданих українською мовою (а.с. 38-40).

При укладенні договору оренди нерухомого майна №12/К від 06.04.2020 року орендодавець діяв на підставі Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Положення про оренду майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Чернівці, та інших нормативних актів.

Факт отримання приміщення підтверджено підписаним представниками сторін актом приймання-передання об`єкта оренди, яким орендодавець - департамент розвитку міської ради (правонаступником якого є позивач передав, а ТзОВ "Видавництво Фоліо" прийняло об`єкт оренди нежитлові приміщення (12-1)-(12-6) першого поверху будівлі літ.А, загальною площею 77,90 кв.м., які знаходяться в м.Чернівці, вул. О.Кобилянської, 45 (а.с.41).

За умовами п. 1.1, п.2.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення та орендар сплачує орендну плату за користування об`єктом оренди в сумі та в строки визначені договором (п.2.2-2.6 договору).

17.03.2020 року Чернівецька міська рада прийняла рішення № 2093, яким вирішила доручити департаменту розвитку Чернівецької міської ради не проводити нарахування орендної плати за майно, що є комунальною власністю територіальної громади міста Чернівці на період запровадження вимушених протиепідемічних заходів на території міста в період з 13.03.2020 до 03.04.2020 (включно) на підставі поданої заяви орендаря та за умови погодження постійно діючої комісії з виділення в оренду нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м.Чернівці (а.с. 33).

13.04.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Видавництво Фоліо" звернулося з заявою до департаменту розвитку Чернівецької міської ради, в якій просило у відповідності до рішення міської ради №2093 від 17.03.2020 року не нараховувати орендну плату на період запровадження вимушених протиепідемічних заходів в м.Чернівцях (а.с.42).

У відповідності до протоколу №3/2020 засідання комісії з виділення в оренду нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м.Чернівці від 16.04.2020 року ТзОВ "Видавництво Фоліо" було надано згоду, щодо ненарахування орендної плати на період карантинних заходів (а.с.34).

04.06.2020 року Чернівецька міська рада прийняла рішення №2125, яким внесла зміни до рішення №2093, а саме: період не нарахування орендної плати було продовжено до 22.05.2020 року (а.с.35-36).

25.09.2020 року, 19.03.2021 року та 26.05.2021 року позивач звертався до відповідача з претензіями про наявність заборгованості по сплаті орендних платежів, які направленні йому рекомендованим листом з повідомленням про вручення, проте останні залишені без відповіді (а.с. 43-44, 52-55).

09.11.2020 року від орендаря надійшла заява вих.81, в якій останній просив розглянути можливість звільнення ТзОВ "Видавництво Фоліо" від сплати за оренду за договором №12/К від 06.04.2020 року (а.с.45).

Листом від 28.12.2020 року №02/01-17/2273 департамент розвитку Чернівецької міської ради повідомив ТзОВ "Видавництво Фоліо" повідомив, що заява орендаря буде розглянута після погашення останнім заборгованості, яка обліковується станом на 01.11.2020 року (а.с.49-50).

25.02.2021 року Чернівецька міська рада прийняла рішення № 97, яким вирішила відмовити в ненарахуванні орендної плати ТзОВ "Видавництво Фоліо" за оренду майна, яке знаходиться за адресою м.Чернівці, вул. Кобилянської Ольги, 45, згідно з договором № 12/К від 06.04.2020 року (а.с.51).

15.04.2021 року рішенням Чернівецької міської ради від № 177 ліквідовано Департамент розвитку Чернівецької міської ради та утворено Управління комунальної власності Чернівецької міської ради з 01.07.2021 року.

31.05.2021 року Чернівецька міська рада на 6 сесії VIIІ скликання прийняла рішення №253 "Про затвердження Положення про виконавчі органи Чернівецької міської ради", яким вирішено затвердити Положення про Управління комунальної власності Чернівецької міської ради. У вказаному Положенні визначено, що Управління комунальної власності Чернівецької міської ради є правонаступником Департаменту розвитку Чернівецької міської ради.

Відповідно до статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до частини 1 статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ст.763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч.1).

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (далі Закон) орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором.

У відповідності до вимог ч.2-4 ст.17 Закону орендна плата визначається за результатами аукціону. У разі передачі майна в оренду без проведення аукціону орендна плата визначається відповідно до Методики розрахунку орендної плати, яка затверджується Кабінетом Міністрів України щодо державного майна та представницькими органами місцевого самоврядування - щодо комунального майна. У разі якщо представницький орган місцевого самоврядування не затвердив Методику розрахунку орендної плати, застосовується Методика, затверджена Кабінетом Міністрів України. Орендна плата підлягає коригуванню на індекс інфляції згідно з Методикою розрахунку орендної плати. Якщо орендар отримав майно в оренду без проведення аукціону, відповідне коригування орендної плати на індекс інфляції здійснюється щомісячно. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

В силу положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судами, орендар після укладення договору оренди нерухомого майна №12/К від 06.04.2020 року та передачі йому майна за актом приймання-передачі, здійснив наступні оплати по орендним платежам: 07.04.2020р. в сумі 3897,18 грн (платіжне доручення №7357), 18.08.2020р. в сумі 24000 грн (платіжне доручення №9789),28.09.2020р. в сумі 10000 грн (платіжне доручення №10716), 23.10.2020р. в сумі 10000 (платіжне доручення №11382), 28.12.2020р. в сумі 20000 грн (платіжне доручення №13407), 25.01.2021р. в сумі 20000 грн (платіжне доручення №419), 04.02.2021р. в сумі 20000 (платіжне доручення №508), 12.02.2021р. в сумі 300 грн (платіжне доручення №756) (а.с.220-224).

Згідно розрахунку зробленого управлінням комунальної власності заборгованість відповідача по орендним платежам за період з 23.05.2020 року по 30.11.2021 року складає 324175,63 грн, при цьому, орендодавцем у своєму розрахунку враховані всі здійсненні орендарем проплати.

На день розгляду спору судом першої інстанції відповідачем заборгованість по орендній платі в сумі 324175,63 грн жодними доказами не спростована, так само, як і відсутні дані про погашення відповідачем наявної заборгованості.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов до правильного висновку, що відповідачем було порушено умови договору в частині своєчасного виконання зобов`язання по сплаті орендних платежів, а тому вимога про стягнення заборгованість по орендній платі в сумі 324175,63 грн за період з 23.05.2020 року по 30.11.2021 року є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 548 ЦК України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України).

Частиною 2 ст.551 ЦК України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Частиною 6 ст. 231 ГК України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов`язання мало бути виконано.

Як встановлено судами, п. 5.4 договору оренди передбачено, що за несвоєчасне внесення орендної плати орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ що діяла у період за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочки.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені в сумі 27752,48 грн за період з 01.08.2020 року по 30.11.2021 року включно, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що такий розрахунок є арифметично неправильним, оскільки прокурор просить стягнути пеню, яка нарахована, на орендну плату з корегуванням її розміру на індекс інфляції та пеню в цілому, однак за результатами проведеного судом перерахунку стягненню з відповідача підлягає пеня в сумі 21261,95 грн за той самий період, і саме вона підлягає задоволенню, а решта вимог в сумі 6490,53 грн нараховано помилково, а відтак підлягає залишенню без задоволення.

За загальним правилом, встановленим ст. 188 ГК України, розірвання господарського договору в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Зокрема, за змістом ч. 2 ст. 24 Закону договір оренди може бути достроково припинений за згодою сторін. Договір оренди може бути достроково припинений за рішенням суду та з інших підстав, передбачених цим Законом або договором.

Статтею 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Таким чином, підстави для розірвання договору оренди землі мають бути визначені або безпосередньо договором оренди або приписами законодавства.

Як зазначалось вище, п. 5.9 договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання орендарем обов`язків, передбачених цим договором, орендодавець має право достроково вимагати розірвання цього договору в порядку, передбаченому чинним законодавством та звільнення об`єкта оренди.

Крім цього, відповідно до п.7.3 договору на вимогу однієї з сторін договір може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених цим договором та законодавчим України.

Несплата орендної плати протягом трьох місяців із дня закінчення строку платежу є підставою для дострокового розірвання договору на вимогу орендодавця (п. 5.5. Договору).

Частиною 1 ст. 782 ЦК України визначено, що наймодавець має право відмовитись від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Судами встановлено, що відповідач починаючи з 23.05.2020 року по 12.02.2021 року сплачував орендну плату несвоєчасно та в неповному обсязі, при цьому, з 12.02.2021 року по 30.11.2021 року він взагалі перестав сплачувати орендні платежі, тобто більше трьох місяців. А тому апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про наявність підстав для розірвання договору оренди нерухомого майна №12/К від 06.04.2020 року.

За змістом ч.1 ст. 25 Закону України у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.

Частиною 4 статті 291 ГК України встановлено, що правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Так, відповідно до ч.1 ст.785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Положеннями п. 4.1.17. договору встановлено, що після закінчення строку дії договору чи у випадку його дострокового розірвання, орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів передати орендодавцю за актом приймання-передання об`єкт оренди у належному стані не гіршому ніж на момент передачі майна в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу та відшкодувати орендодавцю збитки, в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об`єкта оренди.

Враховуючи, що судом першої інстанції правомірно задоволено вимогу про розірвання договору оренди нерухомого майна №10 від 16.01.2019 року та відсутні правові підстави для використання відповідачем приміщення, яке є об`єктом оренди за вищевказаним договором, то обґрунтованими є висновки суду першої інстанції про задоволення вимоги позивача щодо звільнення приміщення, розташованого за адресою: м.Чернівці вул. О.Кобилянської, 45, першого поверху житлового будинку (12-1)-(12-6), загальною площею 77,90 кв.м.

Окрім того, у відповідності до умов договору, прийнявши в оренду приміщення, орендар взяв на себе ряд обов`язків.

Так пунктом 4.1.17 врегульовано, що орендар зобов`язаний у тридцятиденний термін після укладення договору, укласти охоронний договір з органом культурної спадщини Чернівецької міської ради.

В матеріалах справи міститься лист № 03-04-13/202 від 22.09.2021 року, яким Управління охорони культурної спадщини Чернівецької міської ради повідомило Чернівецьку окружну прокуратуру про те, що об`єкт оренди, розташований за адресою м.Чернівці, вул. Ольги Кобилянської, 45, є пам`яткою архітектури та містобудування місцевого значення - житловий будинок початку ХХ століття, взятий на облік наказом Міністерства культури молоді та спорту України №851 від 18.02.2020 року. Також, в даному листі прокурора проінформовано, що ТзОВ "Видавництво Фоліо" не укладало охоронний договір з органом культурної спадщини (а.с.93-94).

Статтею 23 Закону України "Про охорону культурної спадщини" визначено, що усі власники пам`яток чи їхніх частин або уповноважені ними органи, незалежно від форм власності на ці пам`ятки, зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір. Порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відсутність охоронного договору не звільняє особу від обов`язків, що випливають із цього Закону.

Враховуючи, що договір оренди нерухомого майна був укладений 06.04.2020 року, орендар повинен був укласти охоронний договір до 06.05.2020 року, проте в порушення умов договору та чинного законодавства останній такий договір не уклав.

Окрім того, орендар не надав докази в підтвердження того, що ним були виконанні умови п.4.1.11 договору, а саме: укладення договору з балансоутримувачем про відшкодування витрат на утримання об`єкта оренди і прибудинкової території, а також з іншими організаціями на надання комунальних послуг.

Що ж стосується твердження апелянта стосовно того, що він повинен бути звільнений від сплати орендних платежів на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020р. та Постанови Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV" від 11.03.2020р. № 211, суд зазначає наступне.

У відповідності до п.3.13 Положення про порядок розрахунку плати за оренду майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м.Чернівці, затвердженого рішенням Чернівецької міської ради від 27.12.2012р. №700 надання пільг з орендної плати здійснюється за рішенням міської ради.

Пункт 129-1 постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання оренди державного та комунального майна" від 03.06.2020 року №483 передбачає, якщо у зв`язку із змінами у соціально-економічному становищі в країні або в окремих її регіонах внаслідок економічної кризи, стихійного лиха, запровадження карантинних обмежень або інших подій, які можуть негативно вплинути на здатність орендарів продовжувати сплачувати орендну плату за укладеними договорами оренди, Кабінет Міністрів України або представницький орган місцевого самоврядування ухвалили рішення про надання орендних знижок або звільнення від сплати орендної плати за договорами оренди певного майна або за договорами оренди майна, яке використовується за певними цільовим призначеннями, визначеними у такому рішенні, то підставою для застосування таких звільнень або знижок є наказ орендодавця, прийнятий на підставі звернення орендаря, на якого вони поширюються.

Як вже зазначалося вище, рішенням від 25.02.2021 року Чернівецька міська рада прийняла рішення № 97, яким відмовила в задоволенні заяви орендаря від 09.11.2020 року в ненарахуванні орендної плати ТзОВ "Видавництво Фоліо" за оренду майна, яке знаходиться за адресою м.Чернівці, вул. Кобилянської Ольги, 45, згідно з договором №12/К від 06.04.2020 року (а.с.51). Вказане рішення відповідачем не оскаржувалось.

Вищезгадане рішення було прийнято, з урахуванням рекомендацій постійної комісії міської ради та на підставі того, що листом від 28.12.2020 року орендодавець звернувся до орендаря з листом № 02/01-17/2273, в якому повідомив, що заява орендаря буде розглянута після погашення останнім заборгованості, яка обліковується станом на 01.11.2020 року (а.с.49-50), проте відповідь орендодавцем не була отримана.

При цьому слід відмітити, що у відповідності до рішення Чернівецької міської ради від 17.03.2020 року №2093 ( із змінами), яке було прийнято на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", орендодавцем не проводились нарахування орденної плати в період з 06.04.2020 року по 22.05.2020 року та нарахування пені в період з 06.04.2020 року по 31.07.2020 року, отже, під час запровадження вимушених протиепідемічних заходів на території м. Чернівці орендаря було звільнено від сплати орендних платежів. Абзац 4 п. 14 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України вказує на те, що ця норма не поширюється на суб`єктів господарювання, які впродовж дії карантину фактично здійснювали діяльність з використанням цього майна в своїй господарській діяльності в повному обсязі, а також на договори найму майна, яке належить територіальній громаді (згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020; в редакції Законів № 553-IX від 13.04.2020, № 692-IX від 16.06.2020).

Постановою Верховного Суду від 20.10.2021 року у справі №911/3067/20 щодо подібних правовідносин, зазначається, що звільнення від орендної сплати є істотним втручанням у правовідносини сторін, а тому може застосовуватись лише за виключних обставин, наприклад, відсутність доступу до найманого приміщення, неможливість орендаря перебувати в ньому, зберігати речі, оскільки запровадження Кабінетом Міністрів України обмежувальних заходів під час карантину само по собі не свідчить про принципову неможливість використання орендарем приміщення, а тому доводи, щодо наявності в даному факті форс-мажорних обставин є недоцільними.

Що ж стосується висновку Харківської торгово-промислової палати щодо обставин, які ускладнили належне виконання зобов`язань за договором оренди нерухомого майна від 06.04.2020 року №12/К, як висновок для ТзОВ "Видавництво Фоліо" відбулась суттєва зміна обставин, яка викликана неконтрольованою перешкодою, що знаходилась поза контролем сторін і виникла після укладення договору та об`єктивно ускладнює належне виконання зобов`язань за договором, суд зазначає наступне.

В матеріалах справи міститься висновок з якого вбачається, що Харківська торгово-промислова палата посилається на те, що Чернівецька область систематично та довготривало перебувала у "червоній зоні" протягом 2020-2021 року, однак дане твердження є загальним та неконкретизованим. Верховний Суд у постановах № 912/3323/20 від 21.07.2021, № 914/374/21 від 03.08.2022, зробив висновок, що одне лише передбачене законом віднесення карантину до форс-мажорних обставин не свідчить про існування форс-мажору у конкретних правовідносин сторін, де така обставина може стати форс-мажорною лише у випадку, якщо особа доведе, що конкретний обмежувальний захід, запроваджений в рамках карантину, унеможливлює виконання конкретного договору.

З матеріалів справи не вбачається, що відповідачем доведено, що протягом 2020-2021 рр., він не міг здійснювати підприємницької діяльності.

Крім того, суд не бере до уваги доводи скаржника, що він не міг використовувати приміщення за призначенням, за відсутності підключення до електромереж, оскільки згідно п. 1.3 договору, опис технічного стану об`єкта на дату передачі, його складення, зазначаються в акті приймання-передачі, підписуються сторонами і є додатком до договору, і складає його невід`ємну частину. Відповідач підписав акт приймання-передачі без застережень.

Крім того, пунктом 4.1.11 договору обов`язок по укладенню договору на постачання електроенергії покладено на відповідача, який зобов`язаний був надати копії договорів орендодавцю, цього відповідачем не дотримано.

Твердження відповідача про неможливість здійснення підприємницької діяльності в орендованому приміщенні спростовується також актом перевірки переданого в оренду нерухомого майна від 29.12.2021 року, яким зафіксовано, що приміщення зачинено, проте з огляду вітрини встановлено, що книжкова крамниця заповнена товаром.

Отже відповідач отримавши по акту приймання-передачі приміщення, здійснив в ньому ремонт (постеливши підлогу), що підтверджено документами та особисто представником у судовому засіданні, почав використовувати приміщення за цільовим призначенням, а саме: з продажу книг, про що і свідчать книги на стелажах, які чітко видно у вітрині магазину, та встановлено в акті від 29.12.2021 року, зробленого орендодавцем. Таким чином, твердження відповідача про те, що він навіть не почав використовувати приміщення, спростовуються вищевикладеним.

Окрім того, при укладенні договору оренди нерухомого майна в Україні вже було запроваджено карантинні обмежувальні заходи про які відповідачу достеменно було відомо, отже вести мову про те, що після укладення договору оренди та отримання об`єкта оренди по акту приймання-передання, були зміненні істотні обставини, якими сторони керувались при його укладенні було б не вірно.

Таким чином, апелянт не спростував факту використання об`єкту оренди, факту погашення заборгованості по сплаті орендних платежів та пені.

Отже, твердження скаржника спростовуються вище викладеним та не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги.

З огляду на вищезазначене, відповідачем не спростовано наведених висновків суду першої інстанції, які тягли б за собою наслідки у вигляді скасування прийнятих судових рішень та не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставин по справі та його правильні висновки, а тому апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавництво Фоліо» б/н від 19.05.2022 (вх. № 01-05/1094/22) підлягає залишенню без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - залишенню без змін.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи залишення апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про покладення судового збору за подання апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

рішення Господарського суду Чернівецької області від 04.02.2022 у справі №926/4092/21 - залишити без змін.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавництво Фоліо» б/н від 19.05.2022 (вх. № 01-05/1094/22) - залишити без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

Порядок та строк оскарження встановлено ст.ст. 288-289 ГПК України.

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Скрипчук О.С.

Суддя Кравчук Н.М.

Повний текст постанови складено 15.11.2022.