21.11.2022Справа № 910/8100/21
За позовом1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Веранж» 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Сайленд-Груп» 3. Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Еволюшн» 4. Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» 5. Дочірнього підприємства «Фірма «Укртатнафтасервіс» 6. Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» 7. Товариства з обмеженою відповідальністю «Болонья Компані» 8. Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАРТ-Н» 9. Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНСІС» 10. Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛАЙМ-С» 11. Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас Х» 12. Товариства з обмеженою відповідальністю «Донмас» 13. Товариства з обмеженою відповідальністю «Атойл» 14. Товариства з обмеженою відповідальністю «Амрам» 15. Товариство з обмеженою відповідальністю «МІРАНТІС» 16. Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК-Фаро» 17. Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТА ПЕТРОЛІУМ» 18. Товариства з обмеженою відповідальністю «Коуч Прайм» 19. Товариства з обмеженою відповідальністю «Дрім-Компані» 20. Товариства з обмеженою відповідальністю «Велеонор» 21. Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕСТИЖ НАФТА» 22. Товариства з обмеженою відповідальністю «Хромія» 23. Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайк-Сіті» 24. Товариства з обмеженою відповідальністю «Китчер-Солюшн» 25. Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія літ» 26. Товариства з обмеженою відповідальністю «Варна груп» 27. Товариства з обмеженою відповідальністю «Кайрос бук» 28. Товариства з обмеженою відповідальністю «Прем`єр бізнес брук» 29. Товариства з обмеженою відповідальністю «АЙАС» 30. Товариства з обмеженою відповідальністю «Дата Голд»
доАнтимонопольного комітету України
провизнання недійсними пунктів рішення
Суддя Босий В.П.
секретар судового засідання Дупляченко Ю.О.
Представники сторін:
згідно протоколу судового засідання
Товариство з обмеженою відповідальністю «Веранж» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України про визнання недійсними пунктів рішення.
Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для визнання недійсними п. 1, 2 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України №178-р від 30.03.2021 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу в частині, що стосується Товариства з обмеженою відповідальністю «Веранж».
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.05.2021 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2021 об`єднано в одне провадження справи №910/8100/21, №910/8087/21, №910/8512/21, №910/8309/21, №910/8287/21, №910/8513/21, №910/9133/21, №910/9134/21, №910/8085/21, №910/8093/21, №910/8083/21, №910/8099/21, №910/8147/21, №910/8169/21, №910/8049/21, №910/8279/21, №910/8052/21, №910/8161/21, №910/8048/21 та №910/8058/21, присвоєно об`єднаній справі №910/8100/21, підготовче засідання в об`єднаній справі №910/8100/21 призначено на 26.07.2021.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 позовні вимоги задоволено повністю, визнано недійсними пункти 1, 2 резолютивної частини рішення Антимонопольного комітету України №178-р від 30.03.2021 в частинах, що стосуються Товариства з обмеженою відповідальністю «Веранж», Товариства з обмеженою відповідальністю «Сайленд-Груп», Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Еволюшн», Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта», Дочірнього підприємства «Фірма «Укртатнафтасервіс», Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», Товариства з обмеженою відповідальністю «Болонья Компані», Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАРТ-Н», Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНСІС», Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛАЙМ-С», Товариства з обмеженою відповідальністю «Компас Х», Товариства з обмеженою відповідальністю «Донмас», Товариства з обмеженою відповідальністю «Атойл», Товариства з обмеженою відповідальністю «Амрам», Товариство з обмеженою відповідальністю «МІРАНТІС», Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК-Фаро», Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТА ПЕТРОЛІУМ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Коуч Прайм», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дрім-Компані», Товариства з обмеженою відповідальністю «Велеонор», Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕСТИЖ НАФТА», Товариства з обмеженою відповідальністю «Хромія», Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайк-Сіті», Товариства з обмеженою відповідальністю «Китчер-Солюшн», Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперія літ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Варна груп», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кайрос бук», Товариства з обмеженою відповідальністю «Прем`єр бізнес брук», Товариства з обмеженою відповідальністю «АЙАС» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Дата Голд».

02.11.2022 на електронну пошту суду представником ПАТ «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» подано заяву про розподіл судових витрат після винесення рішення по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2022 призначено судове засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат на 21.11.2022.

Представник заявника в судове засідання з`явилася, надала пояснення по справі, подану заяву про розподіл судових витрат підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання з`явилася, надала пояснення стосовно покладення на відповідача судових витрат, підтримала подану заяву виключно в частині стягнення судового збору.

Представники інших позивачів у справі в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду заяви були належним чином повідомлені.

Розглянувши у судовому засіданні 21.11.2022 заяву ПАТ «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта», заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 221 Господарського процесуального кодексу України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Згідно з приписами ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Частина 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 221 Господарського процесуального кодексу України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У поданій заяві ПАТ «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» просить покласти на Комітет наступні витрати, які позивач 4 поніс у зв`язку з розглядом даної справи:

- 2 270,00 грн. - судовий збір за немайнову вимогу;

- 794 500,00 грн. - судовий збір за майнову вимогу;

- 828 805,00 грн. - витрати на професійну правничу допомогу;

- 151 016,00 грн. - витрати на проведення у справі судової експертизи.

Щодо розподілу судового збору у даній справі суд відзначає наступне.

Як вбачається із рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 у даній справі, витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України були покладені на відповідача; за змістом п. 6 резолютивної частини рішення стягнуто з Антимонопольного комітету України на користь Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» судовий збір у розмірі 4 540,00 грн.

Тобто, оскільки ПАТ «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» були заявлені дві немайнові вимоги (визнання недійсними пунктів 1 та 2 оскаржуваного рішення), то, відповідно, з відповідача на користь позивача 2 був стягнутий судовий збір у розмірі 4 540,00 грн. (2 270,00 грн. * 2).

При цьому, решта суми судового збору, сплачена позивачем 4 згідно платіжного доручення № від 19.05.2021, є такою, що внесена у більшому розмірі, ніж передбачено законом, а відтак позивач 4 не позбавлений права на повернення її згідно приписів ст. 7 Закону України «Про судовий збір», і у суду відсутні підстави для покладення її на відповідача.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд відзначає таке.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно із статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Разом із тим, у частині 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд зазначає, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

На підтвердження понесених позивачем 4 витрат на правничу допомогу, до матеріалів справи були долучені:

- договір про надання юридичних послуг №868/21-LS-1/21 від 07.04.2021, укладений між ПАТ «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» та ТОВ «Міжнародна юридична фірма «ІНТЕГРІТЕС»;

- додаток №1 до договору про надання юридичних послуг №868/21-LS-1/21 від 07.04.2021;

- рахунок на оплату №222 від 12.04.2021;

- платіжні доручення № від 27.04.2021, № від 27.04.2021, № від 28.04.2021, № від 29.04.2021 та № від 30.04.2021 на загальну суму 828 805,00 грн.

Розглянувши подані докази, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача зазначеної суми з огляду на наступне.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

На підтвердження факту оплати вартості правничої допомоги згідно умов договору, представником позивача 4 долучено до матеріалів справи копії платіжних доручень № від 27.04.2021, № від 27.04.2021, № від 28.04.2021, № від 29.04.2021 та № від 30.04.2021 на загальну суму 828 805,00 грн.

В той же час, як уже зазначалося раніше, ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України чітко встановлює, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Більш того, пунктом 3.3 додатку №1 до договору про надання юридичних послуг №868/21-LS-1/21 від 07.04.2021 встановлено, що фактичний обсяг послуг оформлюється актом прийняття послуг, який складає Фірма. Послуги вважаються наданими з моменту підписання обома сторонами акту прийняття послуг.

Всупереч встановленим приписам процесуального Закону та укладеного з юридичною фірмою договору представником позивача 4 не було долучено до матеріалів справи жодного документу (ні то детального опису виконаних робіт, ні акту виконаних робіт тощо) на підтвердження обсягу, вартості наданих послуг або витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Враховуючи вище встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що в даному випадку не доведено фактичного розміру понесених позивачем 4 витрат, пов`язаних із розглядом справи в суді першої інстанції. Таким чином, суд відмовляє ПАТ «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» у відшкодуванні витрат на правничу допомогу в сумі 828 805,00 грн. у зв`язку із їх необґрунтованістю.

Також, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів (ч. 4 ст. 127 Господарського процесуального кодексу України).

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання вимог суду у даній справі позивачем 4 було оплачено вартість судової експертизи, призначеної ухвалою від 06.09.2021, на підтвердження чого позивачем 4 надано платіжне доручення №77285 від 23.05.2022 на суму 151 016,00 грн. Висновок експертів №7149/16857/16858, складений за наслідками проведення такої експертизи, був врахований судом під час прийняття рішення у даній справі.

За таких обставин, беручи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог у повному обсязі, враховуючи, що позивачем 4 подано до матеріалів справи достатньо доказів на підтвердження факту понесення судових витрат на проведення експертизи на суму 151 016,00 грн., суд вважає за необхідне стягнути з відповідача понесені позивачем 4 судові витрати в цій частині.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Заяву Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» про розподіл судових витрат задовольнити частково.

2. Стягнути з Антимонопольного комітету України (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, будинок 45; ідентифікаційний код: 00032767) на користь Публічного акціонерного товариства «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» (39610, ПОЛТАВСЬКА область, місто КРЕМЕНЧУК, вулиця СВІШТОВСЬКА, будинок 3; ідентифікаційний код 00152307) витрати на проведення судової експертизи у розмірі 151 016 (сто п`ятдесят одна тисяча шістнадцять) грн. 00 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні заяви відмовити.

4. Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 23.11.2022.

Суддя В.П. Босий