ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2022 р. Справа №926/1327/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Бонк Т.Б.

Суддів Бойко С.М., Якімець Г.Г.,

секретар судового засідання Кострик К.,

за участю представників учасників справи:

прокурора: Майорчака В.М.

стягувача: Книговський В.О. (в порядку самопредставництва);

боржника: не з`явився (належно повідомлений),

розглянувши апеляційну скаргу Національного природничого парку "Вижницький" №433 від 14.07.2022 (вх. суду від 19.07.2022 №01-05/1667/22)

на ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 06.07.2022 (суддя Миронюк С.О., м.Чернівці )

про відмову у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення Господарського суду Чернівецької області від 16.06.2021

у справі №926/1327/21

за позовом Керівника Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Карпатського округу

до Національного природного парку "Вижницький"

про відшкодування шкоди в сумі 104 598,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року Керівник Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону звернувся до Господарського суду Чернівецької області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Карпатського округу з позовом до НПП "Вижницький" про відшкодування шкоди в сумі 104598,00 грн, завданої внаслідок незаконної рубки дерев на території об`єкту природно-заповідного фонду.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 16.06.2021 у справі №926/1327/21 позов задоволено. Присуджено до стягнення з НПП «Вижницький» на користь держави в особі Державної екологічної інспекції Карпатського округу шкоду в сумі 104598,00 грн, які зобов`язано перерахувати одержувачам коштів: 50 відсотків до спеціального фонду місцевого бюджету Вижницької територіальної громади в сумі 52299,00 грн; 20 відсотків до спеціального фонду Чернівецького обласного бюджету в сумі 20919,60 грн; 30 відсотків до Державного бюджету України в сумі 31379,40 грн. Стягнуто з НПП «Вижницький» на користь Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону судовий збір в сумі 2270,00 грн.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 12.11.2021 рішення Господарського суду Чернівецької області від 16.06.2021 року у справі №926/1327/21 залишено без змін.

16.02.2022 на примусове виконання вказаного рішення видано відповідні накази.

У червні 2022 року від відповідача надійшла заява, в якій він просив відстрочити виконання рішення суду строком на період дії військового стану на території України та встановити порядок виконання рішення суду шляхом зобов`язання Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, відкриття окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду, як це передбачено Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Вказана заява обгрунтована тим, що НПП "Вижницький" є неприбутковою установою, яка фінансується за рахунок коштів державного бюджету і може виконувати рішення суду лише в межах суми, передбаченої відповідним кошторисом на визначені видатки. Крім того, боржник посилається на запроваджений з 24.02.2022 на території України воєнний стан, який визнаний Торгово-промисловою палатою обставинами непереборної сили.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 06.07.2022 у справі №926/1327/21 відмовлено у задоволенні заяви НПП "Вижницький" про відстрочення виконання рішення Господарського суду Чернівецької області від 16.06.2021.

При прийнятті ухвали суд першої інстанції виходив з того, що зазначена відповідачем підстава для надання відстрочки - відсутність бюджетного фінансування і наявність витрат тільки на захищені видатки, не є самостійними та достатніми підставами для відстрочки обов`язкового до виконання судового рішення, яке вступило в законну силу. Крім того, за приписами частини 5 статті 331 ГПК України відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, водночас, у даній справі рішення ухвалене 16.06.2021, а відтак рік після його ухвалення закінчився 16.06.2022, у зв`язку з чим станом на 06.07.2022 у суду взагалі відсутні процесуальні права на надання відстрочки його виконання. Щодо вимог відповідача про встановлення порядку виконання рішення суду шляхом зобов`язання Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, відкриття окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду, суд зазначив, що заявлена «зміна способу» виконання рішення суду у даній справі фактично призведе до зміни змісту рішення суду, оскільки фактично має на меті заміну боржника за судовим наказом, що врегульовано іншою процедурою, ніж процедура зміни способу виконання судового рішення, а також, що зміна способу виконання рішення у заявлений спосіб взагалі призведе до зміни резолютивної частини рішення.

Боржник не погодився з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задоволити його заяву про відстрочення виконання рішення.

В апеляційній скарзі боржник вказує, що він є бюджетною установою, основним видом діяльності якої є дослідження і експериментальні розробки у сфері інших природних і технічних науку, та посилається на запроваджений з 24.02.2022 на території України воєнний стан. Також скаржник, посилаючись на ст.ст.2, 4 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», просить зобов`язати Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України, відкриття окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішення суду.

Прокурор у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу-без задоволення.

Прокурор вказує, що відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження виняткових обставин, які можуть слугувати підставою для відстрочки виконання рішення. Зазначає, що з моменту прийняття рішення (16.06.2021) боржник не вчинив жодних дій, спрямованих на його виконання, а також, що в силу вимог ч. 5 ст. 331 ГПК України відстрочення виконання рішення не може перевищувати одного року з дня прийняттярішення.

Держекоінспекція(позивач) у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу-без задоволення.

Вказує, зокрема, що посилання скаржника на те, що він є бюджетною неприбутковою установою та відсутність у нього коштів не є тими виключними обставинами, які можуть бути підставою для відстрочки виконання рішення, так як такі обставини виникли внаслідок здійснення відповідачем своєї господарської діяльності, а згідно з ст. 617 ЦК України відсутність коштів у боржника не може звільняти його від відповідальності. Зазначає також, що сам факт запровадження воєнного стану не може вважатись належною підставою для відстрочки виконання рішення, а скаржник не надав жодних доказів того, що внаслідок запровадження воєнного стану він не працює.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 09.08.2022 у справі № 926/1327/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача.

Ухвалою від 11.10.2022 призначено розгляд справи в судовому засіданні 15.11.2022.

У судовому засіданні 15.11.2022 представник позивача та прокурор заперечили щодо доводів апеляційної скарги та просили залишити оскаржувану ухвалу без змін.

Скаржник не забезпечив явки свого представника в судове засідання, причин неявки не повідомив. Копія ухвали апеляційного суду надіслана скаржнику на його електронну адресу , вказану в апеляційній скарзі та заяві про усунення недоліків апеляційної скарги.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін з огляду на наступне.

При перегляді ухвали місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним:

Частинами 1 та 5 ст. 331 ГПК передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (частини 3, 4 ст. 331 ГПК).

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

На державу покладено позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чижов проти України", заява № 6962/02).

За висновками, викладеними Європейським судом з прав людини у своїх рішеннях, і, зокрема, у рішенні від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України", межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд з прав людини підкреслив, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже, сама можливість надання відстрочки/розстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

Отже, питання про відстрочення виконання рішення суду господарські суди мають вирішувати із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення.

Особа, яка подала заяву про відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.

Зі змісту поданої боржником заяви вбачається, що як на наявність підстав для відстрочення виконання судового рішення боржник посилається на те, що він є неприбутковою бюджетною установою, в якої відсутні кошти для виконання рішення, а також на запроваджений на території України воєнний стан.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

За приписами ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

ЄСПЛ у справі "Бакалов проти України" та у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" зазначив, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, що зазначена відповідачем підстава для надання відстрочки - відсутність бюджетного фінансування і наявність витрат тільки на захищені видатки, не є самостійними та достатніми підставами для відстрочки та/або розстрочки обов`язкового до виконання судового рішення, яке вступило в законну силу.

Посилання апелянта на запроваджений в Україні воєнний стан суд також відхиляє як необгрунтовані, оскільки скаржник не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що запровадження воєнного стану вплинуло на його господарську діяльність та унеможливило виконання рішення у даній справі. Слід також зазначити, що рішення у даній справі прийнято ще 16.06.2021 та залишено без змін апеляційним судом постановою від 12.11.2021, тобто задовго до запровадження 24.02.2022 на території України воєнного стану.

При цьому, судова колегія звертає увагу, що скаржник не надав жодних доказів на підтвердження вчинення ним будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення у даній справі.

Відтак колегія суддів вважає обгрунтованими висновки місцевого суду, що наведені відповідачем доводи не є доказом наявності виняткових обставин, достатніх та необхідних для відстрочки виконання рішення суду в розумінні ст. ст.73,74,76,77, 331 ГПК України та не доводять неможливість виконання рішення суду у даній справі.

Крім того, за приписами частини 5 статті 331 ГПК України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Оскільки рішення у справі №926/1327/21 ухвалене 16.06.2021, граничним строком для його відстрочення було 16.06.2022, тому станом на момент прийняття оскаржуваної ухвали- 06.07.2022 суд не вправі був надавати відстрочку його виконання в силу вимог ч. 1 ст.331 ГПК України.

Щодо посилань боржника на положення Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та його вимог про встановлення порядку виконання рішення суду шляхом зобов`язання Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, відкриття окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 160 Господарського процесуального кодексу України суд може змінити спосіб чи порядок виконання наказу суду в порядку, встановленому статтею 331 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Суд зазначає про те, що під зміною способу і порядку виконання рішення суду слід розуміти прийняття господарським судом нових заходів для реалізації такого рішення в разі неможливості його виконання у порядку та у спосіб, що раніше встановлені. Підставою для зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або у спосіб, встановлений господарським судом.

Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим.

Поняття «спосіб» і «порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 Цивільного кодексу України. Для зміни способу виконання судового рішення необхідним є з`ясування питання чи не призведе така зміна способу виконання до зміни первісно обраного позивачем способу захисту своїх прав та інтересів, оскільки змінюючи спосіб виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Зміна способу виконання рішення можлива шляхом видозмінення зазначеної у рішенні форми (грошової чи майнової) виконання. За відсутності у відповідача присудженого позивачеві майна в натурі, засвідченої державним виконавцем, господарський суд може змінити спосіб виконання рішення і видати наказ про стягнення вартості цього майна.

Відтак суд першої інстанції обгрунтовано вказав, що заявлена боржником «зміна способу» виконання рішення суду у даній справі шляхом зобов`язання Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, відкриття окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду, фактично призведе до зміни змісту рішення суду, оскільки така має на меті заміну боржника за судовим наказом, що врегульовано іншою процедурою, ніж процедура зміни способу виконання судового рішення. Крім того, зміна способу виконання рішення у заявлений спосіб взагалі призведе до зміни резолютивної частини рішення.

На підставі викладеного колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги та погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача про відстрочення виконання рішення.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 276 ГПК України).

На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що ухвала Господарського суду Чернівецької області від 06.07.2022 у справі №926/1327/21 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для її скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно з ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 86,129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Національного природничого парку "Вижницький" №433 від 14.07.2022 (вх. суду від 19.07.2022 №01-05/1667/22) - залишити без задоволення.

2.Ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 06.07.2022 у справі №926/1327/21- залишити без змін.

3. Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції - покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок оскарження постанови встановлений ст.ст. 286-289 ГПК України.

5.Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Повний текст постанови складено 21.11.2022

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя С.М. Бойко

суддя Г.Г. Якімець