ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2022 р. Справа №914/2556/20

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Бойко С.М.,

Суддів: Бонк Т.Б.,

Якімець Г.Г.,

в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Галицьке перехрестя б/н від 15.06.2022

на рішення Господарського суду Львівської області від 02.06.2022, головуючий суддя Гоменюк З.П., м. Львів, повний текст рішення складено 10.06.2022

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Галицьке перехрестя, м.Львів

до відповідача акціонерного товариства акціонерно-комерційного банку Львів, м.Львів

про стягнення 233 238,54 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позову.

02.10.2020 у Господарський суд Львівської області звернулося товариство з обмеженою відповідальністю Галицьке перехрестя (надалі ТОВ Галицьке перехрестя) з позовом до акціонерного товариства акціонерно-комерційного банку Львів (надалі АТ АКБ «Львів») про стягнення 233 238,54 грн., з яких: 224 912,25 грн. сума несанкціонованих списаних коштів; 2 444,68 грн. інфляційні втрати; 5 881,61 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані проведенням несанкціонованих операцій за рахунком, відкритого ТОВ Галицьке перехрестя в АТ АКБ "Львів", у зв`язку з чим з рахунку було незаконно здійснено переказ грошових коштів, які позивач і просить стягнути з відповідача.

Правовою підставою позову зазначено ст.ст. 509, 525, 526, 625, 1066, 1071, 1073, 1092 Цивільного кодексу України та ст. ст. 7, 18, 22, 38, 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 02.06.2022 у задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що платіжні доручення відповідно до яких здійснювався переказ, були оформлені належним чином і завірені КЕП керівника платника. Тобто переказ було здійснено з рахунка належного платника, і вина Банку у здійсненні такого переказу відсутня.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає:

-місцевий господарський суд залишив поза увагою те, що посадова особа -Онишкевич О.Ч. фізично не могла здійснювати користування системою банку в зв`язку з тим, що її було обрано директором лише через 3 місяці після здійснення списання коштів з поточного рахунку позивача;

-місцевим господарським судом помилково не було взято до уваги внесення повідомлення про вчинення кримінального правопорушення в зв`язку з несанкціонованим переказом коштів до Єдиного реєстру досудових розслідувань (кримінальне провадження № 0002669);

-позивач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, оскільки відсутні докази сприяння втрати, використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції;

-судом не взято до уваги, що платіж у розмірі 195 162,25 грн., який був несанкціоновано списаний з рахунку позивача 14.11.2019 обов`язково підлягав фінансовому моніторингу;

-посилається на правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 910/15953/18 за змістом яких розглядалося питання щодо стягнення з банківської установи на користь клієнта несанкціоновано списаних коштів з поточного рахунку клієнта.

Відповідач не скористався своїм правом, наданим ст. 263 ГПК України, відзиву на апеляційну скаргу не подав.

У відповідності до приписів ч. 10 ст. 270 ГПК України вказана апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається без повідомлення учасників справи.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи і заперечення, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається.

Предметом позову в цій справі є стягнення 233 238,54 грн., з яких: 224 912,25 грн. сума несанкціонованих списаних коштів; 2 444,68 грн. інфляційні втрати; 5 881,61 грн. 3% річних.

Підставою позовних вимог у цій справі, на думку позивача є наявність підстав щодо проведення несанкціонованих операцій за рахунком.

В межах розгляду справи досліджується питання щодо правомірності накладення електронного цифрового підпису на платіжнх дорученнях за № 201 від 14.11.2019, за № 202 від 14.11.2019 та за № 203 від 15.11.2019.

Судами встановлено, що 06.06.2008 ПАТ АКБ «Львів» (банк) та ТОВ «Галицьке перехрестя» (клієнт) укладено договір про поточний рахунок №40.00.000038 (надалі договір від 06.06.2008) (т. 1 а.с. 10-12), відповідно до умов якого банк відкриває рахунки на підставі належним чином підписаної заяви на відкриття рахунку, що надана клієнтом до банку після реєстрації рахунків в порядку, визначеному чинним законодавством та надання банку пакету необхідних документів, передбачених нормативними актами Національного Банку України (п. 1.1. договору від 06.06.2008).

Банк відкриває та обслуговує рахунок згідно цього договору, внутрішніх положень банку та законодавства України (п. 1.2 договору від 06.06.2008).

12.04.2012 ПАТ АКБ «Львів» та ТОВ «Галицьке перехрестя» укладено договір банківського рахунку №40.00.000038 юридичних осіб (надалі договір) (т. 1 а.с. 13-16), відповідно до умов якого є послуги, що надаються банком клієнту, які пов`язані з відкриттям поточного рахунку, переказом грошей з рахунку/на рахунок клієнта, видачею йому грошей у готівковій формі, а також здійсненням по цьому рахунку інших операцій, передбачених чинним законодавством України та цим договором (п. 1.1 договору).

Згідно з п. 2.1 договору банк відкриває клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1 в національній валюті на умовах та в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

18.01.2017 ПАТ АКБ «Львів» та ТОВ «Галицьке перехрестя» укладено додатковий договір про банківське обслуговування з використанням програмного комплексу «Клієнт-Інтернет-Банк» до договору банківського рахунку №40.00.000038 від 06.06.2008 (надалі додатковий договір) (т. 1 а.с. 17-20), відповідно до умов якого банк надає клієнту доступ до клієнтської частини системи з метою надання йому послуг по розрахунковому обслуговуванню на підставі електронних документів, а також обміну іншою інформацією через канали зв`язку в електронній формі (п. 1.1 додаткового договору).

Відповідно до п. 2.1 додаткового договору система є програмним комплексом, який забезпечує можливість віддаленої роботи клієнта з банком із використанням мережі інтернет та каналів зв`язку із корпоративною мережею банку. Система призначена для створення, пересилання та обробки електронних документів, а також обміну іншою інформацією файлів через канали зв`язку в електронній формі.

Пунктом 3.4. додаткового договору сторони визнають, що електронні документи, які належним чином засвідчені шляхом накладення ЕЦП, а також відповідають вимогам, визначеним законодавством та цим договором, мають юридичну силу документу на паперовому носії та є підставою для вчинення банком відповідних дій.

Згідно з п. 3.6 додаткового договору, для здійснення операцій в Системі уповноважені особи клієнта (підписувачі) використовують два види електронних цифрових підписів:

- ЕЦП, що використовується особами, які наділені правом першого підпису (надалі - ЕПЦ тилу «А»).

- ЕЦП, що використовується особами, які наділені правом другого підпису (надалі - ЕЦП типу «Б»).

- ЕД, які клієнт надсилає в банк за допомогою системи, повинні бути підписані ЕЦП обох типів. Доступ до системи, крім осіб, яким у картці із зразками підписів клієнта надано право першого та другого підписів, може надаватися іншим користувачам лише для перегляду стану рахунків та підготовки проектів платіжних документів. Доступ таким користувачам надається за заявкою клієнта відповідно до додатку №1а до цього договору.

За умовами п. 3.11 додаткового договору, клієнт несе відповідальність за всі операції, здійснені в системі із використанням чинного ЕЦП. У разі втрати носія інформації з ЕЦП чи підозри про те, що носій інформації з ЕЦП міг потрапити до сторонніх осіб, клієнт зобов`язаний унеможливити проведення операцій за допомогою системи і негайно телефоном: 0 800 505 848 (із використанням ключового слова) та негайно письмово повідомити банк.

Відповідальність за достовірність оформлення ЕД та накладання ЕЦП покладено на клієнта. У разі виявлення фіктивності ЕД з накладеним ЕЦП, збитки, заподіяні одній із сторін цього договору або третім особам в результаті здійсненої операції за таким ЕД підлягають відшкодуванню за рахунок сторони, з вини якої було сформовано такий документ (п. 3.13 додаткового договору).

У разі зміни осіб, яким надано право першого та другого підпису розрахункових документів відповідно до картки із зразками підписів, клієнт зобов`язаний негайно вилучити в таких осіб ЕЦП та повідомити про це банк, не пізніше як у день настання таких змін, та укласти нові додатки № 1 та № 2 до цього договору (п. 3.14 додаткового договору).

За змістом п. 5.1 додаткового договору банк зобов`язується, зокрема, (1) приймати від клієнта ЕРД, оформлені відповідно до цього договору, із накладеними ЕЦП уповноважених посадових осіб клієнта; (2) виконувати розрахунки на підставі ЕРД у строк, визначений чинним законодавством та відповідними договорами між банком та клієнтом; (3) виконувати розрахунки на підставі ЕРД, отриманих від клієнта, протягом встановленого банком операційного часу у цей же операційний день.

За змістом п. 7.1 додаткового договору клієнт зобов`язується, зокрема, (1) забезпечити надійне збереження носія інформації з ЕЦП; зберігати носій інформації в умовах, що забезпечують його захист від несанкціонованого доступу неуповноважених третіх осіб, а також забезпечити доступність носія інформації виключно підписувачам тільки під час роботи з системою. Підписувачам Клієнта заборонено передавати носій інформації з ЕЦП іншим особам. Носій інформації з ЕЦП має бути доступний лише підписувачеві. Спосіб зберігання носія інформації з ЕЦП повинен унеможливлювати доступ до них будь-яких інших осіб та забезпечувати доступ до них підписувачу тільки в період їх використання під час роботи в системі; (2) забезпечити обмежений доступ до робочого місця, на якому встановлено систему або з якого відбувається доступ до системи виключно належно уповноваженим користувачам.

Клієнт несе відповідальність за достовірність інформації в ЕД, що передається в банк для здійснення операції в системі. Банк не несе відповідальності за списання коштів з рахунку клієнта на підставі правильно оформленого ЕРД, який засвідчений чинними ЕЦП клієнта (п. 8.1., 8.2. додаткового договору).

Відповідно до п. 8.6 додаткового договору банк не несе відповідальності за несвоєчасний обмін інформацією та неможливість передачі ЕД (СМС-повідомлення), неналежну передачу ЕД (СМС-повідомлення) внаслідок:

- неможливості доступу клієнта до мережі Інтернет та інших каналів зв`язку;

- неналежного функціонування апаратного та програмного забезпечення, що застосовується для роботи в системі, яке надане не банком або знаходиться поза компетенцією банку (в т.ч. збоїв або особливостей роботи програмно-технічних комплексів, інтернет-провайдерів та операторів мобільного зв`язку);

- неналежного антивірусного та мережевого захисту робочого місця клієнта;

- несправностей та дефектів обладнання та його неправильного використання;

- відсутності електроенергії;

- інших подій, які знаходяться поза компетенцією банку.

Згідно з п. 8.7 додаткового договору банк не несе відповідальності за втрату клієнтом ЕЦП та паролів до них, імені користувача та паролю для роботи із системою, або передачу цієї інформації третій стороні, а також несвоєчасне оновлення клієнтом ЕЦП та паролів до них при зміні осіб, які мають право першого та другого підписів.

Банк не несе відповідальності за збитки, завдані клієнту чи третім особам, внаслідок несанкціонованого доступу до системи, в тому числі (але не виключно) внаслідок компрометації особистого робочого ключа ЕЦП. Банк не несе відповідальності за збитки, завдані клієнту чи третім особам, у випадку недотриманням клієнтом заходів інформаційної безпеки, визначених цим договором та додатками до нього. Банк не відповідає за збитки, прямі або непрямі, які несе клієнт в результаті використання або неможливості використання системи (п.п. 8.9, 8.10, 8.12 додаткового договору).

18.01.2017 ПАТ АКБ «Львів» та ТОВ «Галицьке перехрестя» підписано додатки до додаткового договору:

- № 1 від 18.01.2017 заявка на надання доступу/внесення змін до прав доступу клієнту/материнській компанії та їх користувачам, що мають право підпису згідно картки із зразками підписів та відтиску печатки клієнта до ПК «Клієнт Інтернет-Банк», відповідно до якої клієнтом визначено підписантів-держателів ключів Рибака Б.Я. та Климко М.Ю. (т. 1 а.с. 21);

- № 2 від 18.01.2017 акт про передачу системи «Клієнт Інтернет-Банк» та початкових ключів електронного цифрового підпису, відповідно до якого клієнту ТОВ «Галицьке перехрестя» в особі директора Рибака Б.Я. передано інсталяційний пакет клієнтської частини системи «Клієнт Інтернет-Банк» та документацію до неї. Клієнт отримав таємні ключі: ключ тип А (або ключ (тип Б)) (т. 1 а.с. 22).

14.11.2019 та 15.11.2019 з поточного рахунку ТОВ «Галицьке перехрестя» було перераховано на рахунок третьої особи грошові кошти в сумі 224 912,25 грн., що підтверджується платіжними дорученням за № 201 від 14.11.2019 на суму 195 162,25 грн. (т. 1 а.с. 46), за № 202 від 14.11.2019 на суму 9 500,00 грн. (т. 1 а.с. 47) та за № 203 від 15.11.2019 на суму 20 250,00 грн. (т. 1 а.с. 48) та виписками по рахунку (т. 1 а.с. 25-27). Отримувач: ФОП Духота Б.О., банк отримувача АТ «А-Банк», призначення платежу: оплата за виконані роботи згідно з договором № 17ДВ від 17.10.19.

15.11.2019 ТОВ «Галицьке перехрестя» звернулося до відповідача з заявою щодо несанкціонованого списання грошових коштів з рахунку, відкритого в ПАТ АКБ «Львів» трьома платежами впродовж 14 - 15.11.2019 на рахунок невідомої третьої особи, з вимогою про повернення коштів.

Позивач звернувся до правоохоронних органів, дані про вчинений злочин були внесенні до Єдиного реєстру судових розслідувань: 15.11.2019 за №0002669 щодо крадіжки грошових коштів ТОВ «Галицьке перехрестя» 15.11.2019 у сумі 224 912,25 грн, шляхом переведення грошових коштів з рахунку товариства у АТ АКБ «Львів» на рахунок АТ «А-БАНК» ФОП Духота Б.О., правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 2 ст. 361 Кримінального кодексу України (т. 1 а.с. 35).

Листом за № 617/1-09 від 10.09.2020 банк повідомив ТОВ «Галицьке перехрестя» (т. 1 а.с. 29), що в результаті проведеного розслідування не встановлено факту несанкціонованого зняття коштів з рахунку позивача.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором банківського рахунку, а відтак підпадає під правове регулювання глави 72 Цивільного кодексу України.

Частиною першою статті 1067 Цивільного кодексу України передбачено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку, якщо інше не встановлено главою 72 або не випливає із суті договору банківського вкладу (частина третя статті 1058 ЦК України).

Згідно зі статтею 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Частинами першою та третьою статтею 1068 Цивільного кодексу України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Частиною першою статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З укладеного між сторонами договору банківського рахунку вбачається, що банк здійснює розрахункове обслуговування клієнта в порядку встановленому чинним законодавством та цим договором.

Згідно з статтею 18 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" електронний документ на переказ має однакову юридичну силу з паперовим документом. Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа на переказ. Відповідальність за достовірність інформації, що міститься в реквізитах електронного документа, несе особа, яка наклала на цей документ електронний цифровий підпис.

Як зазначає відповідач, всі спірні платежі були підписані за допомогою КЕП (кваліфікований електронний підпис), що належить ТОВ "Галицьке перехрестя" (відповідно до акту про передачу системи «Клієнт-Інтернет-Банк» початкових ключів електронного цифрового підпису від 18.01.2017, т. 1 а.с. 22).

Відповідно до пункту 23 частини першої статті 1 Закону України "Про електронні довірчі послуги" кваліфікований електронний підпис - удосконалений електронний підпис, який створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа.

Враховуючи наведене, саме особа, яка має кваліфікований електронний підпис несе відповідальність за його зазначення в реквізитах електронного документа. Дані вимоги закону сторони передбачили в п. 3.11 додаткового договору, до договору банківського рахунку №40.00.000038 від 06.06.2008.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про електронні довірчі послуги", користувачі електронних довірчих послуг зобов`язані: забезпечувати конфіденційність та неможливість доступу інших осіб до особистого ключа; невідкладно повідомляти надавача електронних довірчих послуг про підозру або факт компрометації особистого ключа; не використовувати особистий ключ у разі його компрометації, а також у разі скасування або блокування сертифіката відкритого ключа.

Отже, на самого власника особистого ключа покладається обов`язок повідомляти про його компрометацію для унеможливлення вчинення незаконних дій з використанням особистого ключа особи.

Судами з`ясовано, що позивач не надав суду належних, допустимих доказів того, що платіжні доручення, на підставі яких були списані кошти з рахунку позивача на рахунки третіх осіб, не містили його електронного цифрового підпису. Доказів повідомлення позивачем відповідача про компрометацію особистого електронного ключа матеріали справи не містять.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що спірні платежі 14.11.2019 та 15.11.2019 було здійснено за допомогою кваліфікованого електронного підпису ТОВ "Галицьке перехрестя", з цих підстав не встановлено порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору.

04.11.2020 відповідач звернувся до ТОВ «СІЕС ЕМПАУЕР» (розробнику та адміністратору системи «Клієнт-Інтернет-Банк») із запитом (т. 1 а.с. 85-86) для з`ясування (1) чи входження клієнта (ТОВ «Галицьке перехрестя») до системи 14.11.2019 та 15.11.2019, на час формування платіжних доручень, відбувалося з використанням чинних (діючих) ключів/паролів доступу клієнта до системи та чи такі ключі/паролі належали уповноваженій особі/уповноваженим особам Клієнта; (2) чи платіжні доручення були сформовані в системі та передані до АБС «Б2» банку засобами системи; (3) чи платіжні доручення оформлено з накладенням чинного електронного цифрового підпису клієнта та чи такий підпис належав уповноваженій особі/уповноваженим особам клієнта.

Листом за № 12 від від 12.11.2020 (т. 1 а.с. 137-139) ТОВ «СІЕС ЕМПАУЕР» товариство повідомило, що у системі Клієнт-Банк (iFOBS) для клієнта ТОВ «Галицьке перехрестя», відповідно до ієрархії клієнт-користувач, прийнятої в iFOBS, зареєстрований один користувач ОСОБА_1 з правом створення і підписання двома підписами документів по рахунках клієнта. 14.11.2019 та 15.11.2019 в системі iFOBS зареєстровано 12 сесій від імені користувача ОСОБА_1 . Всі зареєстровані в системі сесії вдалі користувач коректно вказав логін, пароль на вхід, пароль на сертифікат, шлях до сертифікату. Факту тиражування секретного ключа вказаного користувача не виявлено. Користувачем ОСОБА_1 у період 14.11.2019 15.11.2019 створено, підписано та надіслано в банк за допомогою iFOBS-клієнта 4 платежі, серед яких, зокрема, вказані спірні платежі за платіжними дорученнями № 201, № 202 від 14.11.2019 на суми 195 162,25 грн. та 9 500,00 грн. відповідно, а також № 203 від 15.11.2019 на суму 20 250,00 грн.

Розробником вказано, що всі документи пройшли цикл передбачених перевірок, в тому числі на цілісність і незмінність даних, а також на відповідність підпису на документі актуальному ключу користувача, та були коректно збережені у базі iFOBS: їм присвоєні унікальні ідентифікатори і встановлено статус «Введений».

ТОВ «СІЕС ЕМПАУЕР» також надано результат перевірки підписів на платіжних документах (т. 1 а.с. 140-143). Вказані результати свідчать про те, що сертифікат ключа ЕЦП, яким було підписано платіжні доручення № 201, № 202 від 14.11.2019, № 203 від 15.11.2019 був чинний, термін дії: 11.02.2019 11.02.2020. Тобто, накладення електронного цифрового підпису на платіжні документи відбулося у період перебування на посаді директора ТОВ «Галицьке перехрестя» ОСОБА_2 , однак у системі «Клієнт-Інтернет-Банк» відображено накладений ЕЦП ОСОБА_3 , яка була переведена на посаду директора ТОВ «Галицьке перехрестя» лише 13.02.2020 (наказ за № 9 від 13.02.2020, т. 1 а.с. 39).

При цьому, вказівка на посадову особу - ОСОБА_3 , як підписанта платіжних доручень № 201, № 202 від 14.11.2019 та № 203 від 15.11.2019, зумовлена тим, що при формуванні виписок із системи зазначається останній введений користувач з ієрархії користувачів, тобто система не відображає хронологію зміни користувачів (держателів ключів), адже самі ключі доступу не змінювалися.

Звідси, спростовуються посилання апелянта на те, що посадова особа - ОСОБА_3 фізично не могла здійснювати користування системою банку в зв`язку з тим, що її було обрано директором лише через 3 місяці після здійснення списання коштів з поточного рахунку позивача.

Пунктами 8.1, 8.3 ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Згідно з п. 22.1, 22.2, 22.3, 22.5 статті 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" ініціювання переказу здійснюється за видами розрахункових документів, зокрема, платіжне доручення.

Оскільки клієнтом банку та платником є позивач - юридична особа, то від його імені розрахункові документи подаються повноважними особами - директором (згідно статуту наділеного повноваженнями). Доказів в підтвердження повноважень інших осіб діяти від імені товариства до суду не надано (посадові інструкції, накази про призначення, довіреності, тощо).

Відповідно до п. 22.6 ст. 22, п. 30.1 ст. 30, п. 32.3, 32.4 ст. 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", обслуговуючий платника банк у розрахунковому документі зобов`язаний перевірити відповідність номера рахунка платника та коду юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України/реєстраційним (обліковим) номером платника податків/реєстраційним номером облікової картки платника податків - фізичної особи (серії та номера паспорта, якщо фізична особа відмовилася від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та має відмітку в паспорті) і приймати цей документ лише в разі їх збігу. Банки зобов`язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6 статті 22 цього Закону.

Відповідно до пункту 10.5. Інструкції № 22 реквізити електронного розрахункового документа, що використовуються в системах "клієнт - банк", "клієнт - інтернет - банк", визначаються договором між банком та клієнтом, але обов`язково цей документ має містити такі з них: дату і номер; найменування, код платника та номер його рахунку; найменування, код одержувача та номер його рахунку; суму цифрами; призначення платежу; електронний(і) підпис(и) відповідно до вимог, установлених нормативно-правовим актом Національного банку з питань застосування електронного підпису в банківській системі України.

З платіжних доручень за № 201 від 14.11.2019 на суму 195 162,25 грн. (т. 1 а.с. 46), за № 202 від 14.11.2019 на суму 9 500,00 грн. (т. 1 а.с. 47) та за № 203 від 15.11.2019 на суму 20 250,00 грн. (т. 1 а.с. 48) вбачається, що вони містять всі необхідні реквізити електронного розрахункового документа: дату і номер; назву, код платника та номер його рахунку; код банку платника; назву, код одержувача та номер його рахунку; код банку одержувача; суми цифрами; призначення платежу; КЕП, що відповідає вимогам чинного законодавства.

За приписами частини третьої статті 1066 Цивільного кодексу України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідно, відповідач не мав правової можливості не виконувати електронні платіжні документи, що були створені у програмному комплексі банк-клієнт, мали усі необхідні реквізити та скріплювались цифровим електронним підписом позивача.

За правовими приписами частин першої та третьої статті 1066 Цивільного кодексу України відповідач був прямо зобов`язаною особою виконати платіжні доручення (у даному випадку - електронної форми), що надійшли від позивача у встановлені статтею 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" строки.

Відповідно до п. 33.2 ст.33 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" саме платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ.

Відповідно до п. 1.19 Інструкції № 22 відповідальність за відповідність інформації, зазначеної в платіжному дорученні, суті операції, за якою здійснюється переказ, несе платник, який у разі її невідповідності має відшкодовувати банку завдану внаслідок цього шкоду.

Відповідальність за правильність заповнення реквізитів розрахункового документа несе особа, яка оформила цей документ і подала до обслуговуючого банку (п. 2.3 Інструкції № 22).

Банк платника перевіряє заповнення таких реквізитів: "Платник", "Код платника", "Рахунок платника", "Банк платника" та "Підписи платника" (якщо згідно з формою документа вимагається його заповнення. Банк отримувача, в свою чергу, перевіряє заповнення таких реквізитів: "Отримувач", "Код отримувача", "Рахунок отримувача", "Банк отримувача" та "Підписи отримувача" (якщо згідно з формою документа вимагається його заповнення) (п. 2.4 Інструкції № 22).

Згідно із п 3.7 Інструкції № 22 реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу".

Аналіз зазначених норм Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", Інструкції № 22 та умов Договору банківського рахунку свідчить про те, що саме платник несе відповідальність за достовірність інформації зазначеної у розрахунковому документі. Чинне законодавство зобов`язує Банк платника перевірити лише реквізити платника на їх відповідність дійсності.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач виконуючи платіжні доручення, в повному обсязі та у відповідності до норм чинного законодавства виконав взяті на себе обов`язки за договором та відповідно до чинного законодавства.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про відсутність вини банку в події несанкціонованого списання з рахунку позивача грошових коштів.

Посилання апелянта на внесення повідомлення про вчинення кримінального правопорушення у зв`язку з несанкціонованим переказом коштів до Єдиного реєстру досудових розслідувань (кримінальне провадження № 0002669) не є достатнім підтвердження незаконності та неправомочності переказів грошових коштів за 14.11.2019 та 15.11.2019, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази у підтвердження того, що під час здійснення вказаного кримінального провадження було встановлено сторонніх осіб, які від імені позивача здійснювали переказ спірних коштів та/або здійснення спірних операції третіми особами.

Приймаючи до уваги вищевикладене, посилання апелянта що він не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, у разі відсутності доказів сприяння втрати, використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції не знайшли обґрунтування.

За твердженням позивача, грошові кошти було перераховано на поточний рахунок фізичної особи-підприємця Духоти Б.Ю.

При цьому, як встановлено вище, списання відповідачем грошових коштів з рахунку позивача було здійснено на відповідно визначеній Законом підставі, що унеможливлює твердження про безпідставність списання.

Грошові кошти було перераховано відповідачем за визначеними платіжними дорученнями реквізитами, що унеможливлює твердження про порушення банківською установою розпорядження клієнта.

З урахуванням викладеного, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність фактичних підстав для застосування до даних правовідносин правового регулювання статті 1073 Цивільного кодексу України.

Посилання апелянта на правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 910/15953/18 не заслуговують на увагу, оскільки за змістом цієї постанови отримувач грошових коштів є недобросовісним набувачем майна (шахрайським чином зарахованих коштів), а АТ "Сбербанк" відмовляється ініціювати повернення помилкового переказу в силу відсутності механізму, який би не суперечив вимогам чинного законодавства, позивач вказав, що згідно зі статтею 1071 Цивільного кодексу України, грошові кошти можуть бути повернуті відповідачем позивачу лише на підставі рішення суду.

Таким чином, зі змісту постанови Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 910/15953/18 вбачається відмінність предмету та підстави спору, змісту позовних вимог та фактичних обставин справи, у зв`язку з чим не може бути застосована до спірних правовідносин.

За змістом статтей 15-17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» здійснення та/або фінансової операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, суб`єкт первинного фінансового моніторингу (банк) зобов`язаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій).

Звідси спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що судом не взято до уваги, що платіж у розмірі 195 162,25 грн., який був несанкціоновано списаний з рахунку позивача 14.11.2019 обов`язково підлягав фінансовому моніторингу, оскільки фінансова операція не містить ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України та вигодоодержувачем за ними не є особа, яку включено до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо якої застосовано міжнародні санкції.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд вважає, що місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставин по справі та його правильні висновки, а тому апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю Галицьке перехрестя підлягає залишенню без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи залишення апеляційної скарги без задоволення, суд дійшов до висновку про покладення на апелянта судового збору в розмірі 5 247,87 грн., який сплачений згідно з платіжними дорученнями за №551 від 14.06.2022 та за № 557 від 23.06.2022.

Керуючись ст. ст. 129, 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Галицьке перехрестя б/н від 15.06.2022 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Львівської області від 02.06.2022 у справі №914/2556/20 залишити без змін.

Судовий збір в розмірі 5 247,87 грн. покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя Бойко С.М.

Судді Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.