18.11.2022Справа № 910/7141/22
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Фабрікс»
до Акціонерного товариства «Українська залізниця»
про стягнення 382 301,13 грн.
Суддя Картавцева Ю.В.
Без повідомлення (виклику) учасників справи.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Смарт Фабрікс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 382 301,13 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.08.2022 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.11.2022 позов задоволено частково; закрито провадження у справі № 910/7141/22 в частині вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Фабрікс» про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» 167 498,10 грн основного боргу; стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Фабрікс» заборгованість за поставлену продукцію у розмірі 167 498,10 грн, відсотки річні у розмірі 141,34 грн, інфляційні втрати у розмірі 47 162,67 грн та судовий збір у розмірі 3 222,03 грн; в іншій частині позову відмовлено.

09.11.2022 на електронну пошту суду від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на правову (правничу) допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 2 статті 244 ГПК України визначено, що заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Розглянувши вказану заяву, дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.11.2022 позов задоволено частково; закрито провадження у справі № 910/7141/22 в частині вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Фабрікс» про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» 167 498,10 грн основного боргу; стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Фабрікс» заборгованість за поставлену продукцію у розмірі 167 498,10 грн, відсотки річні у розмірі 141,34 грн, інфляційні втрати у розмірі 47 162,67 грн та судовий збір у розмірі 3 222,03 грн; в іншій частині позову відмовлено.

У ст. 244 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, в тому числі, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Положеннями статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Згідно з частиною 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Так, практична реалізація відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, оскільки, в процедурі спрощеного провадження стадія судових дебатів відсутня, то вимога ч. 8 ст. 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат до закінчення судових дебатів не може розповсюджуватися на сторін у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні.

Водночас в даному випадку до правовідносин сторін підлягає застосуванню інша вимога ч. 8 ст. 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.10.2020 у справі № 922/376/20.

Судом встановлено, що заява про ухвалення додаткового рішення надійшла до суду 09.11.2022, тобто в межах визначеного ч. 8 ст. 129 ГПК України строку.

При цьому, як вбачається з першої заяви по суті спору, а саме позовної заяви № 26-07/8/22 від 26.07.2022, позивачем було зазначено, що попередній розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс які очікує понести із розглядом справи складається, зокрема, з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Суд зазначає, що зі змісту статті 129 Господарського процесуального кодексу України випливає, що судові витрати підлягають відшкодуванню за умови надання стороною належних доказів, що їх підтверджують.

Так, судом встановлено, що між Адвокатським бюро «Мінченко та партнери» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Смарт Фабрікс» укладено замовлення на надання правової (правничої) допомоги №19-07/1/22 від 19.07.2022 відповідно до п. 1 якого сторони погодили, що правовою (правничою) допомогою є судовий захист інтересів Клієнта, у справі за позовом ТОВ «Смарт фабрікс» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця», про стягнення 334 996,20 грн. заборгованості за договором про закупівлю № ПЗ/НХ-21551/НЮ від 29.07.2021 року, та стягнення штрафних та компенсаційних витрат.

Відповідно до п.2 Замовлення №19-07/1/22 від 19.07.2022 сторони погодили, що фіксований розмір гонорару (винагороди) за надання правових (правничих) послуг визначено Сторонами з врахуванням вимог ст. 126 Господарсько-процесуального Кодексу України, в судах усіх інстанції, складності питань, виходячи із принципів розумності та з врахуванням часу (строку) виконання складає: 10 000,00 грн.

Відповідно до п. 3 Замовлення №19-07/1/22 від 19.07.2022 за результатами надання послуг (ухвалення судового рішення), сторони підписують Акт прийому-передачі, який готується Адвокатським Бюро.

Судом встановлено, що позовну заяву підписано представником ТОВ «Смарт Фабрікс» адвокатом Мінченком Я.В., при цьому повноваження адвоката підтверджуються довіреністю №20-07/5/22 від 20.07.2022 та свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю КС №8045/10 від 18.07.2019.

Як вбачається з Акту надання послуг №123 від 07.11.2022 АБ «Мінченко та партнери» надано ТОВ «Смарт Фабрікс» правову (правничу) допомогу - судовий захист Інтересів Клієнта, за позовом ТОВ «Смарт Фабрікс» до АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південно- Західна залізниця», про стягнення заборгованості у розмірі 382 158,82 грн, за договором про закупівлю №ПЗ/НХ-21551/НЮ від 29.07.2021 року та стягнення компенсаційних витрат на підставі Замовлення №19-07/1/22 від 19.07.2022 до договору про надання правової (правничої) допомоги №26-07/6/19 від 26.07.2019 року на суму 10 000,00 грн. Акт підписано сторонами та скріплено відтисками їх печаток без зауважень.

Відповідно до платіжного доручення №33 від 08.11.2022 ТОВ «Смарт Фабрікс» сплатило АБ «Мінченко та партнери» 10 000,00 грн з призначенням платежу: «За правову допомогу: судовий захист, згідно акта виконаних послуг №123 від 07.11.2022».

Відтак, витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн підтверджуються належними доказами.

Поряд з цим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №903/390/18, від 21.01.2020 у справі №916/2982/16, від 07.07.2020 у справі №914/1002/19).

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Частиною 6 ст. 126 ГПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п. п. 1, 2, 4, 5, 6, 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 169 ГПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначав про неспівнірність витрат позивача на професійну правничу допомогу та невідповідність суми витрат кретеріям розумності, враховуючи ціну поданого позову та незначну складність справи, а також вказував на те, що позивачем не надано детального опису виконаних робіт (наданих послуг).

Разом з тим, суд зазначає, що розмір винагороди (гонорару) за надання правової допомоги, відповідно до Замовлення № 19-07/1/22 від 19.07.2022, визначений у вигляді фіксованої суми (10 000,00 грн) та не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази нерозумності цих витрат, їх неспівмірності з ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача, а загальна сума витрат на адвокатські послуги, передбачена договором, не виходить за розумні межі розміру гонорару, відтак, витрати позивача на правову допомогу підлягають розподілу відповідно до результатів вирішення спору в даній справі.

Як було зазначено вище, рішенням Господарського суду міста Києва від 04.11.2022 позов задоволено частково; закрито провадження у справі № 910/7141/22 в частині вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Фабрікс» про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» 167 498,10 грн основного боргу; стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Фабрікс» заборгованість за поставлену продукцію у розмірі 167 498,10 грн, відсотки річні у розмірі 141,34 грн, інфляційні втрати у розмірі 47 162,67 грн та судовий збір у розмірі 3 222,03 грн; в іншій частині позову відмовлено.

Відповідно до частини п`ятої статті 130 ГПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно з ч. 9 ст. 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Отже, звертаючись з відповідною заявою чи клопотанням про компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи внаслідок неправильних дій відповідача позивачу необхідно зазначати у заяві та доводити, які саме необґрунтовані дії відповідача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали.

Позивач зазначає, що необґрунтованість дій відповідача полягає у невиконанні договірних зобов`язань, що зумовило необхідність звернення до суду з позовом у даній справі.

Однак, суд не вбачає підстав для покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу на підставі ч. 9 ст. 129 ГПК України в частині вимог, провадження щодо яких закрито, виходячи з наступного.

Так, 24.02.2022 російською федерацією було розпочато військові дії проти України, у зв`язку з чим, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указами Президента України дію воєнного стану в Україні неодноразово продовжено.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про залізничний транспорт» залізничний транспорт є однією з важливих базових галузей економіки України, забезпечує її внутрішні та зовнішні транспортно-економічні зв`язки і потреби населення у перевезеннях. Діяльність залізничного транспорту як частини єдиної транспортної системи країни сприяє нормальному функціонуванню всіх галузей суспільного виробництва, соціальному і економічному розвитку та зміцненню обороноздатності держави, міжнародному співробітництву України.

Суд зазначає, що АТ «Українська залізниця» є стратегічним підприємством залізничного транспорту, яке після початку збройної агресії виконує евакуаційні рейси, перевезення гуманітарних та військових вантажів по всій Україні, а відповідні рейси є безкоштовними.

Суд бере до уваги те що, російською федерацією цілеспрямовано здійснюються обстріли, бомбардування та атаки на об`єкти залізничної інфраструктури, в силу чого відповідач власними силами, засобами і коштами відновлює об`єкти інфраструктури з подальшим перевезення біженців, гуманітарних вантажів, медикаментів, продовольства, в тому числі солдат та техніки Збройних сил України.

Суд враховує, що до повномасштабної військової агресії російської федерації проти України основним джерелом доходу відповідача було комерційне перевезення вантажів, однак після початку військових дій комерційні перевезення значно скоротились, а в деяких регіонах повністю припинились чи стало фізично неможливим. Тобто, відповідач наразі, докладаючи всіх зусиль для збереження життя людей та зміцнення обороноздатності країни, несе значні витрати для виконання таких завдань при одночасному значному зменшенні доходу від здійснення своєї основної підприємницької діяльності.

Частиною 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Загальновідомість факту військової агресії російської федерації, виконання відповідачем евакуаційних рейсів, здійснення перевезень для потреб Збройних Сил України, військові атаки на об`єкти залізничної інфраструктури підтверджуються органами державної влади та місцевого самоврядування України, публікаціями у національних та міжнародних засобах масової інформації, а також не заперечується позивачем та відповідачем.

Таким чином, наведені факти є загальновідомими обставинами, а отже в силу приписів частини 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України не потребують доказування. При цьому, ці обставини (повинні бути) відомі обом сторонам.

Більше того, судом враховано, що відповідач звертався до позивача з листом № НХ-04/1018 від 05.04.2022, за змістом якого просив реструктурувати заборгованість за Договором, посилаючись на наявність форс-мажорних обставин та в процесі розгляду справи № 910/7141/22 частково виконав свої зобов`язання: сплатив 50% основного боргу.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на часткове задоволення позову, витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 5 618,66 грн.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Фабрікс» (79018, м. Львів, вул. Олени Степанівни, буд. 45-А; ідентифікаційний код: 39234237) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 618 (п`ять тисяч шістсот вісімнадцять) грн 66 коп.

2. Після набрання додатковим рішенням законної сили видати наказ.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Картавцева