ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"08" листопада 2022 р. Cправа № 902/807/22

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроенерготрейд" (вул. Надпільна, 261, офіс 7, м. Черкаси, 18001)

до: Мурованокуриловецької селищної ради (вул. Соборна, 45, смт. Муровані Курилівці, Вінницька обл., 23400)

про стягнення 29154,91 грн

Суддя Яремчук Ю.О.

Секретар судового засідання Манзюк Х.О.

Представники сторін не з`явились

В С Т А Н О В И В :

01.09.2022 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Євроенерготрейд" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Мурованокуриловецької селищної ради про стягнення 29 154,91 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 01.09.2022 р. справу передано для розгляду судді Яремчуку Ю.О.

Ухвалою суду від 02.09.2022 р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроенерготрейд" до Мурованокуриловецької селищної ради про стягнення 29 154,91 грн - залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

07.09.2022 р. представником позивача подано заяву про усунення недоліків до позовної заяви, яка прийнята судом.

Ухвалою суду від 08.09.2022 відкрито провадження у справі № 902/807/22. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті призначено на 08.10.2022.

Ухвалами суду від 11.10.2022 та 19.10.2022 розгляд справи відкладався.

Представники сторін 08.11.2022 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлеі ухвалою, при цьому судом встановлено, що відповідачем подано заяву про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

В якості підстав заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 21.05.2021 між ТОВ "Євроенерготрейд" (Постачальник) та Мурованокуриловецька селищна рада (Споживач або Селищна рада) укладено договір про постачання електричної енергії № 130103/21. Пунктом 2.1. договору визначено, що Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, включно з тарифом на послуги з передачі електричної енергії, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. При цьому позивачем зазначається, що між сторонами договору було укладено ряд додаткових угод, якими було змінено вартість кВт/год, так останнього укладеною додатковою угодою було визначено вартість 1 кВт/год. з 10 вересня 2021 року на рівні 3,07404 грн. Так, за доводами позивача в жовтні 2021 року Мурованокуриловецька селищна рада спожила 36 952 кВт/год. на загальну суму 113 590,45 грн., з яких оплатила 39 885,67 грн., а 73 706,26 грн. залишаються несплаченими, в листопаді 2021 року нею спожито 19 646 кВт/год. на загальну суму 60 392,59 грн., які також кошти не сплачені.

Судовим наказом Господарського суду Вінницької області від 20.12.2021 у справі № 902/1239/21 стягнуто з Мурованокуриловецької селищної ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроенерготрейд" - 73 706,26 грн. та 227,00 грн. судового збору.

Судовим наказом Господарського суду Вінницької області від 10.01.2022 у справі № 902/24/22 стягнуто з Мурованокуриловецької селищної ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроенерготрейд" - 60 392,59 грн та 227,00 грн. судового збору.

Дані накази були пред`явлені до примусового виконання, які станом на день подання позову до суду не виконані. Тому позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача штрафних санкцій.

Відповідачем не надано відзиву на позовну заяву.

Із наявних доказів в матеріалах справи судом встановлено наступне: 21.05.2021 між ТОВ "Євроенерготрейд" (Постачальник) та Мурованокуриловецька селищна рада (Споживач або Селищна рада) укладено договір про постачання електричної енергії № 130103/21 (надалі - договір).

Пунктом 2.1. договору визначено, що Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, включно з тарифом на послуги з передачі електричної енергії, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Загальна вартість договору складала 401 015,00 грн, а вартість 1 кВт/год. становила 1,90959524 грн з ПДВ. Загальний обсяг поставки - 210 000 кВт/год.

Як слідує з матеріалів справи, між сторонами договору укладались додаткові угоди, так 12.07.2021 укладено додаткову угоду № 2, якою з 01.07.2021 збільшено ціну 1 кВт/год. до 2,10036 грн. з ПДВ; 09.08.2021 укладено додаткову угоду № 3, якою визначено нову вартість 1 кВт/год. з 01 серпня 2021 року на рівні 2,31018 грн; 30.08.2021 додатковою угодою № 4 збільшено вартість 1 кВт/год. до 2,541 грн; 20.09.2021 укладено додаткову угоду № 5 якою вартість 1 кВт/год. з 01.09.2021 збільшено до 2,7948 грн; 24.09.2021 було укладено додаткову угоду № 6 та визначено вартість 1 кВт/год. з 10.09.2021 на рівні 3,07404 грн.

Судом встановлено, що в жовтні 2021 року Мурованокуриловецька селищна рада спожила 36 952 кВт/год. на загальну суму 113 590,45 грн, з яких оплатила 39 885,67 грн., а 73 706,26 грн, в листопаді 2021 року відповідачем спожито 19 646 кВт/год. на загальну суму 60 392,59 грн.

Внаслідок неповного виконання зобов`язань за договором позивачем були вчинені дії щодо стягнення заборгованості в судовому порядку.

Так, у відповідності до судового наказу Господарського суду Вінницької області від 20.12.2021 у справі № 902/1239/21 стягнуто з Мурованокуриловецької селищної ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроенерготрейд" - 73 706,26 грн. та 227,00 грн. судового збору та у відповідності до судового наказу Господарського суду Вінницької області від 10.01.2022 у справі № 902/24/22 стягнуто з Мурованокуриловецької селищної ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроенерготрейд" - 60 392,59 грн та 227,00 грн. судового збору.

Як слідує з матеріалів справи, 09 та 16 лютого 2022 року вказані виконавчі документи направлені позивачем до Управління Державної казначейської служби України у Мурованокуриловецькому районі Вінницької області та які станом на день розгляду справи в суді залишаються не виконаними.

24.05.2022 позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу, щодо сплати заборгованості,

09.06.2022 Мурованокуриловецькою селищною радою було направлено позивачу відповідь №02-13/1304, зі змісту якої слідує, що відповідач просить відтермінування звернення до суду з позовом про стягнення штрафних санкцій до 01.09.2022 року.

Внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань з оплати спожитої електричної енергії в установлений строк, Товариство з обмеженою відповідальністю "Євроенерготрейд" звернулось до господарського суду з позовом у даній справі.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто, відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Між сторонами у справі виникли правовідносини на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу № 130103/21 від 21.05.2021.

Як встановлено судом, внаслідок неналежного виконання договору про постачання електричної енергії споживачу № 130103/21 від 21.05.2021 Господарським судом Вінницької області були внесені судові накази на стягнення заборгованості, так у відповідності до судового наказу Господарського суду Вінницької області від 20.12.2021 у справі № 902/1239/21 стягнуто з Мурованокуриловецької селищної ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроенерготрейд" - 73 706,26 грн. та 227,00 грн. судового збору та у відповідності до судового наказу Господарського суду Вінницької області від 10.01.2022 у справі № 902/24/22 стягнуто з Мурованокуриловецької селищної ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроенерготрейд" - 60 392,59 грн. та 227,00 грн. судового збору. Дані судові накази набрали законної сили.

Згідно з ч. 4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Конституційний Суд України у своєму рішенні №18-рп/2012 від 13.12.2012р. вказав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу №5-рп/2013, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013р. зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012р. № 11-рп/2012).

З наведених приписів Конституції України та рішень Конституційного Суду України вбачається декларування законодавцем безумовного права кожного, на чию користь ухвалено судове рішення, на його виконання.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Так, одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 року "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Згідно з преамбулою та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини та згідно з рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою №48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою №28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. В силу частини 3 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є джерелом права.

Даний принцип тісно пов`язаний з приписами ч. 4 ст. 75 ГПК України, відповідно до якої, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом наведеної норми, неодмінною умовою її застосування є один і той самий склад сторін як у справі, що розглядається господарським судом, так і у справі (або справах) зі спору, що вирішувався раніше, і в якій встановлено певні факти, що мають значення для розглядуваної справи.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Аналогічні положення знайшли своє відображення в пункті 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18), згідно якої не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Тому судові накази у справі № 902/1239/21 та 902/24/22 не можуть бути поставлене під сумнів, а прийняті судові рішення не можуть йому суперечити, обставини, встановлені у цьому рішенні, не потребують доказування.

З урахуванням встановленого заборгованість Мурованокуриловецької селищної ради в розмірі 134 098,85 грн підтверджена судовими наказами Господарського суду Вінницької області від 20.12.2021 р. у справі № 902/1239/21 та від 10.01.2022 у справі № 902/24/22 які набрали законної сили.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ст. 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 193 ГК України, порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 1, 2 ст. 230 ГК України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у ст. 2 цього Кодексу.

Пунктом 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з приписами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 5.6. договору про постачання електричної енергії споживача № 130103/21 від 21.05.2021 Сторони визначили, що оплата вартості фактично спожитої електричної енергії здійснюється Споживачем не пізніше 7 робочих днів з дня отримання належно оформлених платіжних документів.

Комерційної пропозицією, що є додатком 2 до Договору, встановлено що Споживач сплачує за фактично спожиту електричну енергію не пізніше 10 банківських днів з дня отримання належно оформлених платіжних документів.

Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником та споживачем, а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018 (ПРРЕЕ).

Дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг (п. 4.3. ПРРЕЕ).

Розрахунки споживача за електричну енергію здійснюються за розрахунковий період, який, як правило, становить календарний місяць відповідно до умов договору (п. 4.19. ПРРЕЕ).

Відповідно до пункту 4.12 ПРРЕЕ, рахунок за спожиту електричну енергію оплачується в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.

Пунктом 6 Комерційної пропозиції визначено, що за прострочення строків оплати Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі 0,01 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Споживач, відповідно до підпункту 1 пункту 6.2. договору, взяв на себе зобов`язання, забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього Договору.

Згідно з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань з цього приводу зазначено, що щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Як зазначалося вище, комерційною пропозицією передбачено, що пеня нараховується за кожний день прострочення платежу.

З аналізу зазначеного суд приходить до висновку, що сторонами визначено інший строк нарахування штрафної санкції (пені), ніж того, що передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України, тобто поза межами шестимісячного строку.

Відтак, позивачем правомірно здійснено нарахування пені в загальному розмірі 1 144,61 грн поза межами шестимісячного строку від дня прострочення зобов`язання згідно заборгованості, а саме: 73 706,26 грн за період з 04.12.2021 до 23.02.2022, що становить - 604,39 грн; 113 590,45 грн за період з 21.11.2021 до 03.12.2021, що становить - 147,67 грн., 60 392,59 грн за період з 21.12.2021 до 23.02.2022, що становить - 392,55 грн.

З урахуванням встановленого заявлена пеня до стягнення 1 144,61 грн підлягає задоволенню, за вказаними періодами позивачем.

Також позивачем заявлено до стягнення 3 034,92 грн 3 % річних, інфляційних нарахувань - 24 972,38 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу зазначеної норми законодавства вбачається, що проценти річних є платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, тобто проценти річних не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобов`язань, які можуть бути узгоджені сторонами, оскільки ця норма законодавства є імперативною. Таким чином, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Річні проценти за своєю правовою природою є складовою частиною боргу та підлягають стягненню разом із сумою основного боргу на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Так, позивачем заявлено до стягнення за судовим наказом у справі № 902/1239/21 на суму заборгованості 73 706,26 грн за період з 21.11.2011 до 01.09.2022, що становить - 1 769,16 грн; за судовим наказом у справі № 902/24/22 на суму заборгованості 60 392,59 грн за період з 21.12.2011 до 01.09.2022, що становить - 1 265,76 грн.

Згідно з перерахунком, зробленим судом, сума 3 % річних за заявлений період прострочення відповідно складає 3 034,92 грн. Тому вимоги позивача щодо 3 % річних в розмірі 3 034,92 грн підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення інфляційних нарахувань в розмірі 24 972,38 грн суд враховує, що за своєю правовою природою суми інфляційних втрат не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Для застосування наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених договором.

Як встановлено судом відповідач порушив строки оплати заборгованості.

З врахуванням встановленого нараховані позивачем інфляційні втрати за судовим наказом у справі № 902/1239/21 на суму заборгованості 73 706,26 грн за період грудень 2021 по липень 2022, що становить - 13 961,33 грн; за судовим наказом у справі № 902/24/22 на суму заборгованості 60 392,59 грн за період січень 2022 по липень 2022, що становить - 11 011,05 грн підлягають задоволенню.

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно вимог статей 73, 76, 77 та 79 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування; Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З врахуванням встановлено в сукупності поданих доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судовий збір покладається на відповідача.

Суд, розглянувши викладене у позовній заяві клопотання позивача про нарахування процентів до моменту виконання рішення, суд зазначає таке.

За приписами ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до приписів ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Застосування ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у даному випадку сприятиме найшвидшому виконанню відповідачем судового рішення в частині сплати основного боргу, а позивач буде позбавлений необхідності ще раз звертатися до суду з позовом про стягнення з відповідача додатково нарахованих процентів, за допущене ним прострочення після ухвалення судом рішення.

Відповідно до ч.ч. 11, 12 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі.

До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Отже, суд зазначає що Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати проценти за такою формулою: (СОБ х 3 х КДП) : КДР : 100 = сума процентів, де СОБ сума основного боргу в розмірі 134 098,85 грн, простроченого Мурованокуриловецькою селищною радою; 3 - розмір процентів; КДП кількість днів прострочення сплати Мурованокуриловецькою селищною радою суми основного боргу за період з 02.09.2022 і до моменту виконання цього рішення в частині сплати основного боргу, КДР кількість днів у році, у якому нараховуються проценти, і стягнути отриману суму процентів з Мурованокуриловецької селищної ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроенерготрейд".

Керуючись ст. ст. 2, 3, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 113, 118, 123, 129, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Мурованокуриловецької селищної ради (вул. Соборна, 45, смт. Муровані Курилівці, Вінницька обл., 23400, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроенерготрейд" (вул. Надпільна, 261, офіс 7, м. Черкаси, 18001, ) 1 144,61 грн пені, 24 972,38 грн інфляційних втрат, 3 034,92 грн 3 % річних, 2 481,00 грн витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати проценти за такою формулою: (СОБ х 3 х КДП) : КДР : 100 = сума процентів, де СОБ сума основного боргу в розмірі 134 098,85 грн, простроченого Мурованокуриловецькою селищною радою; 3 - розмір процентів; КДП кількість днів прострочення сплати Мурованокуриловецькою селищною радою суми основного боргу за період з 02.09.2022 і до моменту виконання цього рішення в частині сплати основного боргу, КДР кількість днів у році, у якому нараховуються проценти, і стягнути отриману суму процентів з Мурованокуриловецької селищної ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євроенерготрейд".

5. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 11 листопада 2022 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Надпільна, 261, офіс 7, м. Черкаси, 18001)

3 - відповідачу (вул. Соборна, 45, смт. Муровані Курилівці, Вінницька обл., 23400)