ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.11.2022м. СумиСправа № 920/346/22

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л., при секретарі судового засідання Виходцевій О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду матеріали справи №920/346/22

за позовом Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" (м Кривий Ріг, Дніпропетровська обл., 50026; код за ),

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Конотопський електровозо-тепловозо-ремонтний завод" (вул. Парківська, буд. 18, м. Конотоп, Сумська обл., 41600; код за ),

про стягнення 1277640,00 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Чобанюк Т.М. (адвокат, довіреність від 24.12.2021 №52-16/79),

від відповідача: не прибув,

справа розглядається у порядку загального позовного провадження

установив:

Позивач звернувся з позовом, відповідно до якого просить стягнути з відповідача 1277640,00 грн (один мільйон двісті сімдесят сім тисяч шістсот сорок грн 00 коп.) пені та судові витрати.

Ухвалою від 16.06.2022 у справі №920/346/22 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання на 10.08.2022; установлено учасникам справи строки для надання заяв по суті справи.

05.07.2022 представник позивача надіслав заяву про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції (вх №1415) у справі №920/346/22, відповідно до якої просив судове засідання, призначене на 10.08.2022, провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів представника, повідомивши, що в судовому засіданні як представник позивача братиме участь адвокат Чобанюк Тетяна Михайлівна (e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Ухвалою від 05.07.2022 у справі №920/346/22 задоволено заяву представника позивача про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції (вх №1415 від 05.07.2022); постановлено провести судове засідання у справі №920/346/22 призначене на 10.08.2022, 12:00 за участю представника позивача Чобанюк Тетяни Михайлівни (e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у підсистемі відеоконференцзв`язку ЄСІТС за посиланням на офіційному вебпорталі "Судова влада України" https://vkz.court.gov.ua.

10.08.2022 представник відповідача подав клопотання про поновлення строку та відкладення підготовчого засідання (вх №№ 3498/22, 1778 від 10.08.2022), в якому просив відкласти підготовче судове засідання на іншу дату та визнати поважними причини пропуску строку на подання відзиву та поновити строк.

Ухвалою від 10.08.2022 у справі №920/346/22 постановлено: задовольнити клопотання представника відповідача про поновлення процесуального строку ( вх №1778 від 10.08.2022); поновити відповідачу строк для надання відзиву до 25.08.2022; задовольнити клопотання представника відповідача про відкладення підготовчого засідання (вх №3498/22 від 10.08.2022); продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів - до 16.09.2022; відкласти підготовче судове засідання у справі №920/346/22 в режимі відеоконференції на 07.09.2022, 12:30; провести судове засідання у справі №920/346/22 призначене на 07.09.2022, 12:30 за участю представника позивача Чобанюк Тетяни Михайлівни (e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у підсистемі відеоконференцзв`язку ЄСІТС за посиланням на офіційному вебпорталі "Судова влада України" https://vkz.court.gov.ua.

У підготовчому судовому засіданні 07.09.2022 у справі №920/346/22 в порядку ч. 5 ст. 233 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті в судове засідання на 03.11.2022в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 03.11.2022 встановлено:

Представник позивача у судове засідання в режимі відеоконференції прибув, представник відповідача не прибув, подав заяву (вх №5281 від 03.11.2022) про розгляд справи за відсутності відповідача.

Судом розпочато розгляд справи по суті, представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Судовий процес на виконання ч. 1 ст. 222 ГПК України фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 03.11.2022 на підставі частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд установив наступне:

26.07.2021 між Акціонерним товариством «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Конотопський електровозо-тепловозо-ремонтний завод» (далі - підрядник, відповідач) укладено договір підряду №2021/д/ТО/700 капітальний ремонт тягового агрегату ПЕ2У зав.№097 (електровозу управління та двох моторних думпкарів).

11.08.2021 між позивачем та відповідачем підписано протокол розбіжностей №1 до договору підряду №2021/д/ТО/700 капітальний ремонт тягового агрегату ПЕ2У зав.№097 (електровозу управління та двох моторних думпкарів) від 26.07.2021.

Зазначений договір з урахуванням протоколу розбіжностей далі по тексту - договір.

Відповідно до п.1.1. договору підрядник зобов`язується, за дорученням замовника, провести роботи з капітального ремонту тягового агрегату ПЕ2У зав. №097 інвентарний №5002986 (електровозу управління та двох моторних думпкарів) відповідно до Правил капітального ремонту електровозів постійного струму, «Руководства по капитальному ремонту тягового агрегата типа ПЕ2М ЗТП.002.008РК» і відомістю дефектів, провести повне технічне опосвідчення з видачею експертно-технічного висновку про продовження строку експлуатації на 5 років, названі в подальшому «Роботи», а замовник зобов`язується надати об`єкт Робіт (ремфонд) підряднику, прийняти виконані Роботи і оплатити вартість виконаних Робіт.

Згідно з п. 1.4. договору підрядник у строк 20 робочих днів, від дати підписання договору, передає замовнику по актам прийому-передачі у тимчасове безкоштовне користування на строк транспортування тягового агрегату свої гоночні візки з металевими опорами - 2 комплекти, ударно-зчіпні пристрої - 6 шт, колісні пари у комплекті з тягами буксовими - 8 шт, яким проведено опосвідчення з правом виходу на колії загального користування, для доставки у капітальний ремонт тягового агрегату ПЕ2У зав. №097 інвентарний №5002986 (електровозу управління та двох моторних думпкарів). Пересилання на AT «ПІВДГЗК» гоночних візків з металевими опорами, колісних пар з тягами буксовими і ударно-зчіпних пристроїв виконуються силами і за рахунок підрядника.

Пунктом 3.1. договору визначено, що вартість робіт з капітального ремонту тягового агрегату ПЕ2У зав. №097 інвентарний №5002986 (електровозу управління та двох моторних думпкарів) складає 27300000,00 грн без ПДВ, крім того ПДВ (20%) - 5460000,00 грн, разом 32760 000,00 грн з ПДВ(20%).

Згідно з п. 10.2 договору в разі порушення строків виконання робіт, з вини підрядника, останній зобов`язаний сплатити замовнику пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,3% від загальної вартості робіт за цим договором, а в разі відставання від строку виконання робіт більш ніж на 10 (десять) робочих днів, також сплачує на користь замовника штраф у розмірі 15% (п`ятнадцять) відсотків від вартості невиконаних у строк робіт. В разі порушення строку передачі у тимчасове користування замовникові своїх гоночних візків з металевими опорами, колісних пар з тягами буксовими і ударно-зчіпних пристроїв, яким проведено опосвідчення (з правом виходу на колії загального користування), для доставки у ремонт тягового агрегату ПЕ2У зав.№097 інвентарний №5002986 (електровозу управління та двох моторних думпкарів), вказаних у п.1.4. з вини підрядника, останній зобов`язаний сплатити замовнику пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,3% від загальної вартості робіт по тяговому агрегату ПЕ2У зав.№097 інвентарний №5002986 (електровозу управління та двох моторних думпкарів).

Відповідно до п. 14.3. договору строк дії договору: початок - з моменту підписання, закінчення - 31.03.2022. У разі якщо на момент закінчення договору у сторін залишаться невиконаними зобов`язання договір продовжує свою дію до їх остаточного виконання.

Як зазначає позивач, за пунктом 1.4. договору сторони визначили, що зворотне обладнання для транспортування тягового агрегату ПЕ2У зав. №097 (електровозу управління та двох моторних думпкарів) в ремонт, повинно бути надане підрядником у строк до 28.09.2021 (20 робочих днів з моменту підписання договору).

В межах виконання умов договору позивачем та відповідачем підписані наступні акти приймання-передачі зворотного обладнання.

24.09.2021 за актом приймання-передачі зворотного обладнання № 44 виконавець передав, а замовник прийняв 2 комплекти транспортних візків ЦНИИ-Х3-0-4;

11.10.2021 за актом приймання-передачі зворотного обладнання № 46 виконавець передав, а замовник прийняв колісні пари 5ТП.274.049/050 у кількості 4 шт.

12.10.2021 за актом приймання-передачі зворотного обладнання № 47 виконавець передав, а замовник прийняв колісні пари 5ТП.274.049/050 у кількості 4 шт.

12.10.2021 за актом приймання-передачі зворотного обладнання № 48 виконавець передав, а замовник прийняв автозчеплення СА-3М у кількості 6 шт.

12.11.2021 відповідно до накладної №190 та опису вкладення в цінний лист позивач надіслав відповідачу вимогу №52-16/972 від 11.11.2021, в якій зазначив, що на виконання умов договору зворотне обладнання в повному обсязі було надано замовнику 12.10.2021, тобто з порушенням п. 1.4. договору. Враховуючи те, що відповідачем допущено неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за договором та порушено строки надання зворотного обладнання, позивач керуючись п. 10.2 договору нарахував відповідачу 3144960,00 грн пені, яку вимагав сплатити не пізніше семи днів з моменту отримання вимоги.

29.11.2021 відповідач надіслав позивачу заперечення №29/11/21/04/юр на вимогу від 11.11.2021 вих №52-16/972 щодо сплати пені за неналежне виконання зобов`язань за договором. У зазначених запереченнях відповідач вимогу позивача не визнав, в т.ч.: зауважив, що 08.10.2021 листом за вих. № 280 підрядник повідомляв замовника про незначну затримку в строках ремонту колісних пар, яка виникла в зв`язку із забороною ввезення на територію України з РФ окремої залізничної номенклатури запчастин виробництва РФ, в тому числі локомотивних бандажів всіх типів та розмірів (постанова Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2015 року №1147 (із змінами і доповненнями, останні зміни набули чинності 13.04.2021) «Про заборону ввезення на митну територію України товарів, що походять з Російської Федерації»). Додатково в підтвердження зазначеної інформації надав лист субпідрядної організації ПРАТ «Металургтрансремонт» від 30.11.2021 року вих. № 165. Вищезазначеним листом від 08.10.2021 за вих. № 280 також підрядник зобов`язався надати в період 11-12.10.2021 8 колісних пар та замінити автозчеплення на тавровані, що і було виконано підрядником.

У зв`язку із відмовою відповідача сплачувати пеню, нараховану позивачем, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до вимог частини першої статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 193 ГК України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Виходячи з правової природи укладеного правочину, між сторонами склались відносини з підряду, які врегульовані § 1 Глави 61 ЦК України.

Відповідно до частин 1-2 статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ч. 1 ст. 846 ЦК України).

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 847 ЦК України підрядник зобов`язаний своєчасно попередити замовника про наявність інших обставин, що не залежать від підрядника, які загрожують якості або придатності результату роботи.

Наявними у справі доказами, поданими позивачем, та не спростованими відповідачем, підтверджується факт неналежного виконання відповідачем п. 1.4. договору щодо своєчасної передачі позивачу у тимчасове безкоштовне користування на строк транспортування тягового агрегату свої гоночні візки з металевими опорами - 2 комплекти, ударно-зчіпні пристрої - 6 шт, колісні пари у комплекті з тягами буксовими - 8 шт, яким проведено опосвідчення з правом виходу на колії загального користування, для доставки у капітальний ремонт тягового агрегату ПЕ2У зав. №097 інвентарний №5002986 (електровозу управління та двох моторних думпкарів).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст.612 ЦК України).

Судом встановлено факт неналежного виконання відповідачем п. 1.4. договору щодо несвоєчасної поставки позивачу у тимчасове безкоштовне користування відповідного обладнання, визначеного договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Статтею 549 ЦК України визначено що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 10.2 договору в разі порушення строку передачі у тимчасове користування замовникові своїх гоночних візків з металевими опорами, колісних пар з тягами буксовими і ударно-зчіпних пристроїв, яким проведено опосвідчення (з правом виходу на колії загального користування), для доставки у ремонт тягового агрегату ПЕ2У зав.№097 інвентарний №5002986 (електровозу управління та двох моторних думпкарів), вказаних у п.1.4. з вини підрядника, останній зобов`язаний сплатити замовнику пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,3% від загальної вартості робіт по тяговому агрегату ПЕ2У зав.№097 інвентарний №5002986 (електровозу управління та двох моторних думпкарів).

Відповідно до розрахунку пені, зазначеного у позовній заяві, позивачем нараховано відповідачу 1277640,00 грн пені за період з 29.09.2021 по 11.10.2021, що складає 0,3% від загальної вартості робіт, визначених п. 3.1. договору.

З огляду на зазначене, перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку пені, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання п. 1.4. договору відповідачем, суд вважає правомірними та обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1277640,00 грн пені.

Разом з тим, частиною 1 статті 233 ГК України передбачено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Аналогічне положення міститься в ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз наведених норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, і відповідно питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто, сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Таким чином, розмір штрафних санкцій (неустойки) може бути зменшений за рішенням господарського суду. При цьому, статті 551 ЦК України, 233 ГК України та положення ГПК України не містять норм, які б ставили можливість суду використати право на зменшення заявлених до стягнення з боржника штрафних санкцій в залежність від наявності відповідного клопотання з цього приводу сторони у справі. Тобто суд може реалізувати своє право та прийняти рішення про зменшення розміру неустойки за власною ініціативою.

Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.11.2020 у справі № 927/184/13-г.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Враховуючи приписи частини 2 статті 623 Цивільного кодексу України, розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Суд зазначає, що 24.02.2022 Російською Федерацією було розпочато повномасштабні військові дії проти України, у зв`язку з чим із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, в подальшому дію якого продовжено. Зазначене є загальновідомим фактом і відповідно до ч. 3 ст. 75 ГПК України доказуванню не підлягає.

Суд враховує те, що в умовах військової агресії, діяльність як позивача так і відповідача, як суб`єктів підприємницької діяльності є утрудненою та на сторін однаково впливають негативні фактори, пов`язані з воєнними діями на території України.

У постанові від 24.02.2021 р. у справі № 924/633/20 Верховний Суд зазначає, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призвести до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

З огляду на наведене, враховуючи баланс інтересів обох сторін, а також значний обсяг відповідальності відповідача, що є непропорційним наслідком порушення умов договору, недоведеність позивачем наявності у останнього збитків у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору, суд вважає, що зменшення розміру пені є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для відповідача, до якого застосовуються штрафні санкції.

Таким чином, оскільки зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши матеріали справи, вважає за можливе зменшити розмір пені на 50%, а саме: з 1277640,00 грн до 638820,00 грн.

Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України.

Відповідно до частини п`ятої статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався, як на підставу позову. Водночас з урахуванням наведених вище підстав зменшення пені суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення 638820,00 грн пені. В іншому суд відмовляє.

При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі, вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Позивачем у позові заявлено до стягнення з відповідача судові витрати у вигляді судового збору в сумі 19164,60 грн, сплаченого при зверненні з позовом за платіжним дорученням №9411075 від 07.06.2022.

Нормою статті 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 9 стаття 129 ГПК України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України, враховуючи, що спір виник у зв`язку із неправомірними діями відповідача у вигляді неналежного виконання умов договору, позивачу за рахунок відповідача відшкодовується 19164,60 грн судового збору.

Керуючись статтями 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Конотопський електровозо-тепловозо-ремонтний завод" (вул. Парківська, буд. 18, м. Конотоп, Сумська обл., 41600; код за ) на користь Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" (м Кривий Ріг, Дніпропетровська обл., 50026; код за ) 638820,00 грн (шістсот тридцять вісім тисяч вісімсот двадцять грн 00 коп.) пені та 19164,60 грн (дев`ятнадцять тисяч сто шістдесят чотири грн 60 коп.) витрат по сплаті судового збору.

3. В іншому відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256, ст. 257 ГПК України).

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повний текст рішення складено та підписано 14.11.2022.

Суддя В.Л. Котельницька