ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2022м. ХарківСправа № 922/5055/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жигалкіна І.П.

при секретарі судового засідання Кісельовій С.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Державної податкової служби України, м. Київ
до Головного управління ДФС у Харківській області, м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

22 грудня 2021 року Державна податкова служба України, що діє в інтересах Головного управління ДПС у Харківській області (Позивач) звернулась до господарського суду Харківської області із позовною заявою про стягнення з Відповідача - Головного управління ДФС у Харківській області (Відповідач) заборгованості з відшкодування витрат утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг у розмірі 770484,37 грн., 8600,00 грн. витрат на проведення оцінки нерухомого майна, а також судовий збір в розмірі 11686,27 грн.

Ухвалою суду від 24.12.2021 судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкриття провадження у справі №922/5055/21, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

До Господарського суду Харківської області 19.01.2022 р. представником Державної податкової служби України, що діє в інтересах Головного управління ДПС у Харківській області надано до суду клопотання (вх. №1137 від 19.01.2022) про призначення розгляду справи № 922/5055/21 за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 27.09.2022 повідомлено учасників процесу, що підготовче засідання у справі відбудеться "06" жовтня 2022 р. о(б) 12:40 год. Крім того судом виконано всі заходи щодо належного повідомлення учасників справи про день та час проведення засідань.

Ухвалою суду від 06.10.2022 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 17 жовтня 2022 року о 11:30.

Суд неодноразово зазначав, що через постійні обстріли міста Харкова ворожими військами будівля, у якій розміщується Господарський суд Харківської області, зазнала пошкоджень, а приміщення суду зазнали часткових руйнувань. З моменту введення воєнного стану та початку ведення активних бойових дій на території Харківської області суд не може забезпечити безпеку учасників судових проваджень, апарату суду, суддів, а тому був вимушений обмежити присутність осіб у приміщенні суду до нормалізації обстановки з безпекою у регіоні та усунення руйнувань, у зв`язку з чим, у господарському суді Харківської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Проте, Господарський суд Харківської області продовжує здійснювати правосуддя та працює у дистанційному режимі. За змістом статей 10, 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя в Україні в умовах воєнного стану має здійснюватися у повному обсязі, тобто не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Радою суддів України 02 березня 2022 року опубліковано рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, з урахуванням яких керівництвом Господарського суду Харківської області тимчасово до усунення вищезазначених обставин встановлено певний порядок роботи та рекомендовано в усіх судових справах, у яких на дату початку збройної агресії були відкладені судові засідання, відкладати до часу нормалізації ситуації. Відповідно до частини 1 та 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Враховуючи вищевказане суд вважає, що Відповідач був належним чином повідомлений судом про розгляд спору за його участю. В той же час, Відповідач не був позбавлений можливості скористатися вільним доступом до електронного реєстру судових рішень в Україні, в силу статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" та ознайомитися з ухвалами Господарського суду Харківської області та визначеними у ній датами та часом розгляду даної справи та забезпечити представництво його інтересів в судових засіданнях.

Суд приймає до уваги, що сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів, надано достатньо часу для підготовки до судового розгляду справи.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Суд зазначає, що ним були здійснені заходи щодо належного повідомлення всіх учасників процесу стосовно розгляду справи та надання до суду відповідних доказів, заперечень (за наявності), щодо вказівки на незгоду з будь-якою із обставин викладених у вимогах сторони процесу.

Суд також звертає увагу, що Відповідача було повідомлено стовно неподання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин та те що суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України).

Судом установлено, що станом на момент ухвалення рішення, від Відповідача будь-яких заяв чи пояснень по суті спору не надходило, а також не було надано відповіді на відзив.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Так, процесуальні документи у цій справі направлялись всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідного документу.

Крім того, господарський суд зазначає, що а ні Позивач, а ні Відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами суду по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Разом з тим, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Через постійні обстріли міста Харкова ворожими військами будівля, у якій розміщується Господарський суд Харківської області, зазнала пошкоджень, а приміщення суду зазнали часткових руйнувань. З моменту введення воєнного стану та початку ведення активних бойових дій на території Харківської області суд не може забезпечити безпеку учасників судових проваджень, апарату суду, суддів, а тому вимушений обмежити присутність осіб у приміщенні суду до нормалізації обстановки з безпекою у регіоні та усунення руйнувань, у зв`язку з чим, у господарському суді Харківської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи.

Проте, Господарський суд Харківської області продовжує здійснювати правосуддя та працює у дистанційному режимі.

Згідно зі ст.26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, відповідно до Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

З`ясувавши всі фактичні обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд установив такі обставини.

14.01.2020 між Головним управлінням ДПС у Харківській області (ГУ ДПС) та Головним управлінням ДФС у Харківській області (ГУ ДФС) було укладено договори тимчасового безоплатного користування:

№ 1/01/2020 на підставі якого ГУ ДФС як користувачу були передані нежитлові приміщення по вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків;

№ 2/01/2020 на підставі якого ГУ ДФС були передані нежитлові приміщення за адресою: пр. Науки, 9, м. Харків;

№ 3/01/2020 на підставі якого ГУ ДФС були передані нежитлові приміщення по

вул. Богдана Хмельницького, буд. 17, м. Харків;

№ 4/01/2020 на підставі якого ГУ ДФС були передані нежитлові приміщення по вул. Петра Болбочана, 25, м. Харків.

07.05.2020 ГУ ДПС (Балансоутримувач) та ГУ ДФС (Користувач) уклали між собою договори відшкодування витрат на утримання вказаного нерухомого майна та надання комунальних послуг № 1/05/2020, № 2/05/2020, № 3/05/2020, № 4/05/2020 ( Договори).

Відповідно до п.1.1. договорів балансоутримувач забезпечує обслуговування та експлуатацію приміщень, які розташовані в будівлях, а користувач відшкодовує витрати балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг пропорційно до займаної ним площі в цій будівлі та прибудинкової території, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих балансоутримувачем за цим договором.

Згідно з п.1.4. договорів ціна договору складається з: відшкодування витрат з обслуговування та утримання приміщень (пожежна, охоронні послуги, послуги з придбання тощо); відшкодування витрат з вивозу твердих побутових відходів, згідно діючих тарифів; відшкодування витрат на теплопостачання, згідно діючих тарифів; відшкодування витрат на електропостачання, згідно діючих тарифів; відшкодування витрат на водопостачання та водовідведення, згідно діючих тарифів.

Пунктом 2.1.4. договорів передбачено, що балансоутримувач зобов`язався забезпечити щомісячно, до 20 числа місяця, наступного за звітним, надавати користувачу документи (в тому числі рахунки та акти про надання послуг) для відшкодування витрат на утримання приміщень та прибудинкової території.

За умовами п.2.2.3 договорів користувач зобов`язався відшкодовувати (сплачувати) балансоутримувачу суми витрат на утримання приміщення згідно з розрахунком (додаток № 2 до договору) не пізніше 25-го числа місяця, наступного за звітним на підставі рахунків та актів про надання виконаних послуг.

Відповідно до п.2.2.4 договорів користувач зобов`язався протягом 5 робочих днів після отримання актів про надання послуг підписати два примірника акта про надання послуг, а також повернути балансоутримувачу один примірник підписаного акта про надання послуг або надати балансоутримувачу мотивовану письмову відмову в прийманні наданих послуг. Якщо протягом 5 робочих днів користувач не надав мотивованої письмової відмови в прийманні актів про надання послуг, то акти вважаються підписаними, послуги прийнятими без зауважень та підлягають оплаті за умовами цього договору.

Умовами п.4.2 договорів передбачено, що при несвоєчасній сплаті відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та прибудинкової території, користувач сплачує балансоутримувачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня за кожен день прострочення. При цьому сума пені не повинна перевищувати розмірів, установлених чинним законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року № 893 (далі Постанова № 893) вирішено ліквідувати територіальні органи Державної податкової служби України (далі ДПС), що здійснювали свою діяльність як самостійні юридичні особи.

14.12.2020 було проведено державну реєстрацію Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного як відокремлений підрозділ ДПС (код ЄДРПОУ відокремленого підрозділу: 43983495).

В абзаці 4 пункту 2 Постанови № 893 визначено, що права та обов`язки територіальних органів ДПС, що ліквідуються, переходять ДПС та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про ДПС та її територіальні органи.

Пунктом 1 Положення про Головне управління ДПС у Харківській області, затвердженого наказом ДПС від 12.11.2020 №643 закріплено, що Головне управління ДПС у Харківській області є територіальним органом утвореним на правах відокремленого підрозділу ДПС. Головне управління ДПС у Харківській області (код ЄДРПОУ ВП: 43983495) є правонаступником прав та обов`язків ГУ ДПС ().

Права та обов`язки податкового органу, що діяв як самостійна юридична особа перейшли до новоутвореного Головного управління ДПС у Харківській області.

Зважаючи на невиконання умов Договорів, Головне управління ДПС у Харківській області звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача сум витрат на утримання приміщень, здійснених балансоутримувачем протягом серпня-грудня 2020 року. Рішенням Господарського суду Харківської області, в справі № 922/3299/21, позов задоволено частково та стягнуто з ГУ ДФС заборгованість в сумі 255 538,59 гривен.

За період січень-жовтень 2021 року ГУ ДФС також не здійснено відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг на загальну суму 770 484,37 грн згідно з умовами Договорів за приміщення, що перебували у користуванні відповідача за адресами вул. Пушкінська, буд. 46, пр. Науки, 9, вул. Богдана Хмельницького, буд. 17, вул. Петра Болбочана, 25.

Зокрема, листом від 05.11.2021 № 11217/7/20-40-10-06-07 Головне управління ДПС у Харківській області надало ГУ ДФС документи, що підтверджують суми витрат, що були понесені Балансоутримувачем нежитлових приміщень за січень-серпень 2021 року на загальну суму 691 316,11 гривень. Додатками до листа виступали:

- рахунок-фактура від 05.11.2021 б/н до договору від 07.05.2020 № 1/05/2020 на суму 232 738,91 грн;

- акт про надання послуг від 05.11.2021 б/н до договору від 07.05.2020 № 1/05/2020 на суму 232 738,91 грн;

- рахунок-фактура від 05.11.2021 б/н до договору від 07.05.2020 № 2/05/2020 на суму 255 911,94 грн;

- акт про надання послуг від 05.11.2021 б/н до договору від 07.05.2020 № 2/05/2020 на суму 255 911,94 грн;

- рахунок-фактура від 05.11.2021 б/н до договору від 07.05.2020 № 3/05/2020 на суму 191 267,68 грн;

- акт про надання послуг від 05.11.2021 б/н до договору від 07.05.2020 № 3/05/2020 на суму 191 267,68 грн;

- рахунок-фактура від 05.11.2021 б/н до договору від 07.05.2020 № 4/05/2020 на суму 11 397,58 грн;

- акт про надання послуг від 05.11.2021 б/н до договору від 07.05.2020 № 4/05/2020 на суму 11 397,58 гривень.

Листом від 16.11.2021 № 11570/7/20-40-10-06-07 Головне управління ДПС у Харківській області направило ГУ ДФС рахунки-фактури та акти про надання послуг за Договорами за вересень 2021 року на загальну суму 54 698,95 грн. Зокрема:

- рахунок-фактуру від 16.11.2021 б/н до договору від 07.05.2020 № 1/05/2020 на суму 38 095,57 грн;

- акт про надання послуг від 16.11.2021 б/н до договору від 07.05.2020 № 1/05/2020 на суму 38 095,57 грн;

- рахунок-фактуру від 16.11.2021 б/н до договору від 07.05.2020 № 2/05/2020 на суму 15 809,53 грн;

- акт про надання послуг від 16.11.2021 б/н до договору від 07.05.2020 № 2/05/2020 на суму 15 809,53 грн;

- рахунок-фактуру від 16.11.2021 б/н до договору від 07.05.2020 № 4/05/2020 на суму 793,85 грн;

- акт про надання послуг від 16.11.2021 б/н до договору від 07.05.2020 № 4/05/2020 на суму 793,85 гривень.

Відповідно до актів приймання-передачі майна 27.09.2021 ГУ ДФС були повернуті приміщення за двома договорами безоплатного користування (позички) від 14.01.2020 № 2/01/2020 та № 4/01/2020.

Листом від 18.11.2021 № 11661/7/20-40-10-06-07 Головне управління ДПС у Харківській області направило ГУ ДФС рахунок-фактуру на суму 24 469,31 та акт про надання послуг на суму 24 469,31 грн за жовтень 2021 року, складені на підставі договору від 07.05.2020 № 1/05/2020.

Протягом 2021 року відповідачу були направлені акти на підставі яких підлягяли відшкодуванню витрати на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг за період січень-жовтень 2021 року у розмірі 770 484,37 грн, розрахунок яких наведений в додатках 63-71 до позову.

ГУ ДФС не здійснив жодної сплати також після отримання актів наданих послуг відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг згідно з Договорами за січень-жовтень 2021 року не здійснило.

18.10.2021 Головним управлінням ДПС у Харківській області було вручено відповідачу претензію від 12.10.2021 № 10767/7/20-40-10-06-07 про погашення заборгованості з відшкодування витрат на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг. Відповідь на таку претензію позивачу не надходила. У позасудовому порядку відповідачем заборгованість за період січень-жовтень 2021р. не погашена, що зумовило звернення до суду.

ГУ ДФС направив до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях (далі Регіональне відділення) заяви від 29.03.2021 № 1570/7/20-97-10-09, № 1573/7/20-97-10-09, №1575/7/20-97-10-09 (додатки 73-75 до позову) про зацікавленість в укладенні нових договорів оренди державного нерухомого майна по вул. Пушкінська, 46, просп. Науки, 9, вул. Петра Болбочана, 25, м. Харків для розміщення структурних підрозділів ГУ ДФС та про включення майна за такими адресами до переліку другого типу.

Отримавши ГУ ДПС листа Регіонального відділення від 06.04.2021 №08-03-01-03252 з питання оренди приміщень, позивачем було укладено договір про надання послуг з оцінки майна від 26.04.2021 № 4/10-01 та отримано послуги з такої оцінки майна по вул. Пушкінська, 46, просп. Науки, 9, вул. Петра Болбочана, 25, м. Харків на загальну суму 8 600 гривень.

Акти приймання-передачі послуг з оцінки майна та платіжні доручення, що підтверджують понесені у зв`язку з цим позивачем витрати містяться в додатках 81-86 до позову.

Абзацом 30 пункту 54 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 передбачено компенсацію витрат, пов`язаних з проведенням оцінки об`єкта оренди, якщо проведення оцінки вимагається згідно з Законом України «Про оренду державного та комунального майна».

Наведені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підстави виникнення цивільних прав та обов`язків виникають з договорів та інші правочинів.

Пунктом 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України вcтановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами частини 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до положень п.2.2.4 договорів (а.с.62 т. 1), якими передбачено, що якщо протягом 5 робочих днів відповідач не надав мотивованої письмової відмови в прийманні актів про надання послуг, то акти вважаються підписаними, послуги прийнятими без зауважень та підлягають оплаті за умовами договору.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач акти про надання послуг та рахунки-фактури за період січень-жовтень 2021 року отримував, зауважень щодо отриманих протягом 2021 року послуг до ГУ ДПС не направляв, в зв`язку з чим акти, відповідно до п.2.2.4 договору, вважаються підписаними, а послуги прийнятими.

За таких обставин, позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 770484,37 грн заборгованості є обґрунтованими та підтверджені матеріалами справи,

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Цей підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні у справі J.K. AND OTHERS v. SWEDEN (заява №59166/12) ЄСПЛ наголосив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналізуючи твердження та подані на їх підтвердження докази позивачем, керуючись наведеним критерієм доказування, суд доходить висновку, що зазначені вище докази, надані позивачем, відповідають критеріям належності та вірогідності, тому вважаються такими, що підтверджують наведені позивачем обставини щодо реалізації ним придбаних у Відповідача проте не отриманого Позивачем ПММ 27000 літрів дизельного палива.

У відповідності із статтею 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, як це зазначено у ст. 526 ЦК України та передбачено ст. 525 цього кодексу, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд зазначає, і аналогічну правову позицію викладено, зокрема у пункті 7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», що за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільний кодекс України).

Кожна сторона договору має добросовісно користуватися наданими їй правами, не допускати зловживання правом, його використання на шкоду іншим особам (ст. 13 Цивільного кодексу України).

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що Відповідач вважається таким, що виконав умови Договору.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1,2,3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи те, що суд задовольнив позов повністю, у відповідності ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд був вимушений вийти за межі строку встановленого ст. 233 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 46, ) на користь Державної податкової служби України, що діє в інтересах Головного управління ДПС у Харківській області (04053, м. Київ, Львівська площа, буд.8, ) заборгованості з відшкодування витрат утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг у розмірі 770484,37 грн., 8600,00 грн. витрат на проведення оцінки нерухомого майна, а також судовий збір в розмірі 11686,27 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено "08" листопада 2022 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Суддя І.П. Жигалкін