РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.11.2022Справа № 910/8824/22
За позовом Державного підприємства «УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ»

до Державного підприємства «Український інститут інженерно-технічних розвідувань для будівництва»

про стягнення 698 979, 57 грн

Суддя Карабань Я.А.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства «Український інститут інженерно-технічних розвідувань для будівництва» (надалі-відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 689 979,57 грн.

Позовні вимоги, з посиланням на ст. 11, 509, 526, 530, 629 Цивільного кодексу України, ст. 173, 174, 193 Господарського кодексу України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за договором №02/2018 на технічне обслуговування приміщень від 01.02.2018, в частині повної та своєчасної оплати спожитої теплової енергії.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі № 910/8824/22, визнано справу малозначною та розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

18.10.2022 від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали та клопотання в якому зазначено, що відповідачем частково погашено заборгованість за договором у сумі 89 182, 36 грн, а тому станом на 12.10.2022 заборгованість відповідача перед позивачем за спожиту теплову енергію складає 609 797, 21 грн. Указане клопотання направлене засобами поштового зв`язку 12.10.2022, дослідивши зміст клопотання, суд розцінює його як заяву про зменшення позовних вимог.

Так, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Дослідивши надану позивачем заяву про зменшення розміру позовних вимог, суд визнає її такою, що подана з дотриманням приписів чинного процесуального законодавства, зокрема положень ч. 5. ст. 46, ст. 170 Господарського процесуального кодексу України, тому приймає до розгляду заяву позивача та визначає ціну позову з її урахуванням.

Відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзиву на позов, тобто не скористався наданими йому процесуальними правами, передбаченим ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Про розгляд даної справи відповідач був повідомлений ухвалою суду від 12.09.2022, яка отримана останнім 22.09.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 727.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи.

За відсутності відзиву від відповідача суд вирішує справу за наявними матеріалами на підставі ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Беручи до уваги вище наведене та відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання) за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.02.2018 між позивачем (надалі - виконавець) та відповідачем (надалі - замовник) укладено договір №02/2018, відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання щодо забезпечення експлуатації будівлі 1-ї черги площею 2 942, 10 кв. м., які знаходиться на балансі замовника, в належному технічному стані, а також зобов`язання з технічного обслуговування інженерного обладнання, мереж водопроводу, водовідведення інженерних мереж, прибирання і додержання в належному санітарному стані прибудинкової території, організацію вивозу побутових відходів, за адресою: місто Київ, бульвар Лесі Українки, 26 (надалі - будівля), а замовник бере участь у відшкодуванні витрат виконавця на утримання будівлі та відшкодування витрат виконавця з виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі в цій будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих виконавцем за цим договором.

Відповідно до п. 2.1.2. договору виконавець зобов`язується: укладати з постачальниками чи з виробниками комунальних послуг договори на вивіз побутових відходів, на постачання електричної, теплової енергії, холодної, гарячої води та водовідведення.

Згідно п. 2.2.4. договору замовник зобов`язується сплачувати виконавцю згідно діючих тарифів та фактичних показників вимірювальних приладів за електро-, тепло- енергію, водопостачання, а також за комунальні послуги не пізніше 20 числа поточного (розрахункового) місяця та до 27 числа кожного поточного місяця оплатити суму (рахунок) передплати за наступний місяць, яку «Енергопостачальна організація» до початку розрахункового періоду (місяця), виставляє виконавцю заявленої в договорі кількості теплової - енергії, згідно рахунків виконавця, за прийнятими і затвердженими у встановленому законодавством порядку тарифами, що зазначаються в договорах, укладених виконавцем відповідно до п. 2.1.2. цього договору.

Пунктом 4.1. договору сторони погодили, що вартість робіт та послуг, що надаються замовнику за умовами цього договору, визначається виконавцем щомісячно згідно діючих тарифів та фактичних показників вимірювальних приладів за тепло-, електро- енергію, водопостачання, та зазначається в рахунку, що виставляється замовнику до 10 числа поточного (розрахункового) місяця.

Відповідно до п. 4.2. договору до 27 числа поточного місяця сплачується сума (рахунок) передплати, яку «Енергопостачальна організація» до початку розрахункового періоду (місяця), виставляє виконавцю заявленої в договорі кількості тепло- енергії на наступний місяць.

Згідно п. 4.4. договору приймання та передача послуг оформлюються актом приймання-передачі наданих послуг, який підписується та скріплюється печатками сторін після фактичного та повного надання послуг передбачених умовами цього договору. Датою виконання зобов`язань виконавця за цим договором є дата отримання замовником акту приймання-передачі наданих послуг. Замовник зобов`язаний підписати акт прийому-передачі наданих послуг протягом 5 робочих днів з моменту його надходження від виконавця. Якщо замовник протягом встановленого строку не підпише отриманий акт або не висловить свої вмотивовані заперечення щодо його підписання, то такий акт вважається погодженим сторонами.

У пункті 4.6. договору, погоджено, що сторонами, за взаємною згодою, може бути змінений порядок здійснення розрахунків, шляхом укладення додаткової угоди до цього договору.

Усі повідомлення, будь-яке листування тощо за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, якщо вони письмово оформлені та надіслані відповідним листом (рекомендований лист, цінний лист з описом вкладення, передача листа посильним). У будь-якому разі виконавець вважається повідомленим з моменту фактичного отримання листа, а замовник з моменту направлення виконавцем відповідного листа (передання до поштового відділення зв`язку та отримання фіскального чеку; поставлення на копії документа будь-якої відмітки, що свідчить про його отримання замовником) (п. 7.8. договору).

Відповідно до п. 7.10. договору додатки до договору, які є його невід`ємною і складовою частиною: додаток 1 - Планова калькуляція на оплату комунальних послуг та технічне обслуговування інженерного обладнання; додаток 2 - Планова калькуляція на відшкодування комунальних послуг та технічне обслуговування інженерного обладнання.

Договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторонами і діє до 31.12.2018, але у будь-якому разі до повного розрахунку (7.1. договору).

Згідно п. 6.4. договору в разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору протягом одного місяця до закінчення строку його чинності, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Позивачем на виконання умов договору надавались послуги відповідачу на загальну суму 772 586, 72 грн, що підтверджується актами надання послуг, а саме: № 563 від 31.03.2021 на суму 78 593, 51 грн, № 266 від 31.01.2022 на суму 222 486, 27 грн, № 393 від 30.04.2022 на суму 235 950, 28 грн та № 720 від 30.04.2022 на суму 146 374, 30 грн, які підписані та скріплені печатками сторін без зауважень і заперечень та актом надання послуг № 2884 від 31.12.2021 на суму 89 182, 36 грн,

12.01.2022 позивач листом за № 06 направив відповідачу акт надання послуг № 2884 від 31.12.2021 на суму 89 182, 36 грн, який отриманий останнім 12.01.2022, що підтверджується відміткою на вказаному листі.

Як зазначає позивач, ним 14.01.2022 направлено відповідачу листа за № 09 про сплату заборгованості за теплопостачання та інші послуги в сумі 279 162, 50 грн та 23.06.2022 листа за № 122 про сплату заборгованості, яка станом на 01.06.2022 складала 803 146, 01 грн.

Відповіді на вказані вище листи матеріали справи не містять.

У свою чергу відповідачем частково оплачені отримані послуги в загальному розмірі 162 789, 51 грн, а саме: в сумі 73 607, 15 грн до відкриття провадження в справі та 03.10.2022 у сумі 89 182, 36 грн (після відкриття провадження в справі, оплата здійснена відповідно до акту надання послуг № 2884 від 31.12.2021), що підтверджується випискою банку про рух коштів між позивачем та відповідачем за період з 01.02.2021 по 03.10.2022.

Спір у даній справі виник з підстав неналежного виконання відповідачем грошового зобов`язання за договорами в частині своєчасної та повної оплати наданих послуг, з огляду на що позивач просить суд стягнути з відповідача 609 797, 21 грн основного боргу.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Судом встановлено, що укладений позивачем та відповідачем правочин за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання глави 63 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до норм ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Згідно п. 4.4. договору приймання та передача послуг оформлюються актом приймання-передачі наданих послуг, який підписується та скріплюється печатками сторін після фактичного та повного надання послуг передбачених умовами цього договору. Датою виконання зобов`язань виконавця за цим договором є дата отримання замовником акту приймання-передачі наданих послуг. Замовник зобов`язаний підписати акт прийому-передачі наданих послуг протягом 5 робочих днів з моменту його надходження від виконавця. Якщо замовник протягом встановленого строку не підпише отриманий акт або не висловить свої вмотивовані заперечення щодо його підписання, то такий акт вважається погодженим сторонами.

Як убачається з матеріалів справи позивач надав, а відповідач прийняв послуги на загальну суму загальну суму 772 586, 72 грн, що підтверджується актами надання послуг, а саме: № 563 від 31.03.2021 на суму 78 593, 51 грн, № 2884 від 31.12.2021 на суму 89 182, 36 грн, № 266 від 31.01.2022 на суму 222 486, 27 грн, № 393 від 30.04.2022 на суму 235 950, 28 грн та № 720 від 30.04.2022 на суму 146 374, 30 грн.

Суд зазначає, що вказані вище акти виконання робіт (надання послуг), підписані та скріпленні печаткою збоку відповідача без зауважень та заперечень.

Щодо погодження акту надання послуг № 2884 від 31.12.2021 на суму 89 182, 36 грн, то суд зазначає, що 12.01.2022 позивач листом за № 06 направив відповідачу вказаний акт, який відповідач отримав 12.01.2022, що підтверджується відміткою на вказаному листі, а тому в силу п. 4.4. договору даний акт вважається погодженим відповідачем. Крім того, 03.10.2022 останнім оплачено отримані послуги за вказаним актом, що підтверджується випискою банку про рух коштів між позивачем та відповідачем за період з 01.02.2021 по 03.10.2022.

Згідно п. 2.2.4. договору замовник зобов`язується сплачувати виконавцю згідно діючих тарифів та фактичних показників вимірювальних приладів за електро-, тепло- енергію, водопостачання, а також за комунальні послуги не пізніше 20 числа поточного (розрахункового) місяця та до 27 числа кожного поточного місяця оплатити суму (рахунок) передплати за наступний місяць, яку «Енергопостачальна організація» до початку розрахункового періоду (місяця), виставляє виконавцю заявленої в договорі кількості теплової - енергії, згідно рахунків виконавця, за прийнятими і затвердженими у встановленому законодавством порядку тарифами, що зазначаються в договорах, укладених виконавцем відповідно до п. 2.1.2. цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як слідує із матеріалів справи відповідачем частково оплачені отримані послуги в загальній сумі 162 789, 51 грн, а саме: в сумі 73 607, 15 грн до відкриття провадження в справі та 03.10.2022 у сумі 89 182, 36 грн (після відкриття провадження в справі, оплата здійснена відповідно до акту надання послуг № 2884 від 31.12.2021), що підтверджується випискою банку про рух коштів між позивачем та відповідачем за період з 01.02.2021 по 03.10.2022.

Закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звірки розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 09 листопада 2018 року в справі № 911/3685/17 та від 11.01.2022 у справі № 924/1263/19.

Суд розцінює часткові оплати здійснені відповідачем, як визнання ним основного боргу.

Матеріалами справи підтверджується факт наявності у відповідача заборгованості за отримані послуги в розмірі 609 797, 21 грн (772 586, 72 грн - 162 789, 51 грн), доказів її погашення відповідачем не надано та вказана заборгованість не спростована, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Відповідач доводів позивача не спростував, контррозрахунку щодо заявлених до стягнення сум не надав.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на наведені вище норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 609 797, 21 грн основного боргу.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Окрім цього, відповідно до платіжного доручення N 2243 позивачем 26.08.2022 сплачено 10 484, 70 грн судового збору за звернення з позовом до Господарського суду міста Києва. Згідно з виписок ці кошти були зараховані до спеціального фонду державного бюджету України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Враховуючи, що позивачем зменшено розмір позовних вимог на 89 182, 36 грн, останній має право на повернення судового збору в розмірі 1 337, 73 грн.

У відповідності до ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Позивачем клопотання про повернення з Державного бюджету сплаченої суми судового збору за подання цього позову не заявлялось, а тому в суду наразі відсутні підстави для повернення позивачу сплаченої суми судового збору.

Суд роз`яснює позивачу, що він не позбавлений можливості звернутись до суду із відповідним клопотанням у порядку ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 86, 129, 233, 237 - 238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства «Український інститут інженерно-технічних розвідувань для будівництва» (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, ідентифікаційний код 38488780) на користь Державного підприємства «УКРКОМУНОБСЛУГОВУВАННЯ» (03150, місто Київ, вулиця Предславинська, будинок 51, ідентифікаційний код 16466350) 609 797 (шістсот дев`ять тисяч сімсот дев`яносто сім) грн 21 коп. основного боргу та 9 146 (дев`ять тисяч сто сорок шість) грн 96 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Я.А.Карабань