ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року м. ОдесаСправа № 916/1597/22

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.

Справа розглядається в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства "Облтрансбуд"

на рішення Господарського суду Одеської області від „22 серпня 2022, повний текст якого складено та підписано „22 серпня 2022р.

у справі № 916/1597/22

за позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут"

до відповідача: Комунального підприємства "Облтрансбуд"

про стягнення 231 993,85 грн.,

головуючий суддя Демешин О.А.

місце прийняття рішення: Господарський суд Одеської області

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Комунального підприємства "Облтрансбуд" про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 231 993,85 грн., з яких: 229 659,51 грн. основний борг; 132,14 грн. 3% річних та 2 202,20 грн. пені.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав про порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо своєчасної та в повному обсязі оплати електричної енергії, спожитої у період з січня 2022 по травень 2022, у зв`язку з чим за останнім рахується основний борг на який позивачем було нараховано пеню та 3 % річних у зазначеному вище розміру.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 22.08.2022р. у справі №916/1597/22 (суддя Демешин О.А.) позов задоволено; стягнуто з Комунального підприємства "Облтрансбуд" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" 229 659 гривень 51 коп. боргу; 132 гривні 14 коп. сплати 3% річних; 2 202 гривні 20 коп. пені; та 3479 гривень 91 коп. судового збору

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для стягнення основної заборгованості, а також пені та 3% річних при цьому, розмір вказаної суми заборгованості відповідач не сплатив докази її погашення в матеріалах справи відсутні.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Комунальне підприємство "Облтрансбуд" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати в повному обсязі рішення Господарського суду Одеської області від 22.08.2022 у справі №916/1597/22 та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити ТОВ "Львівгаз збут" у задоволенні позову.

Апелянт не погоджується з прийнятим рішенням господарського суду та вважає, що вважає, що вказане рішення ухвалене судом з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та порушенням норм процесуального права, що відповідно є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

На думку апелянта нарахування 3% річних та пені порушує п.1 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05.03.2022 №206.

Щодо стягнення основного боргу, скаржник зазначає, що у зв`язку з введенням воєнного стану місцеві бюджети та їх робота спрямовані на повне та всебічне матеріальне забезпечення Збройних Сил України та підрозділів Територіальної Оборони, а всі бюджетні асигнування, що виділяються в повному обсязі використовуються для оплати цих закупівель.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.09.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Облтрансбуд" на рішення Господарського суду Одеської області від „22 серпня 2022 у справі № 916/1597/22; розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства "Облтрансбуд" ухвалено здійснювати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

13.10.2022 від представника ТОВ «Львівгаз збут» надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідно до якого останній просив апеляційну скаргу КП "Облтрансбуд" на рішення Господарського суду Одеської області від „22 серпня 2022 у справі № 916/1597/22 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від „22 серпня 2022 у справі № 916/1597/22 - без змін.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із частиною третьою статті 270 Господарського процесуального кодексу України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржуване у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 31.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" (Постачальник) та Комунальним підприємством "Облтрансбуд" (Споживач) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 60АВ797-192-22 (Договір) шляхом приєднання споживача до договору на умовах обраної споживачем комерційної пропозиції Постачальника - Додаток 2 до Договору, для чого Споживач подав електропостачальнику заяву-приєднання - Додаток 1 до Договору.

Згідно з п.2.1 Розділу 2 Договору "Предмет Договору", Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії з урахуванням розподілу та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

У відповідності з п.3.1 розділу 3 Договору «Умови постачання» початком постачання електричної енергії є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до цього Договору.

Відповідно до п. 5.5 розділу 5 Договору "Ціна, порядок обліку і оплати елетричної енергії", розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.

Згідно з п.5.1 розділу 5 Договору "Ціна, порядок обліку і оплати елетричної енергії", Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, яка є Додатком 2 до Договору.

Пунктом п. 3 Додатку 2 до Договору встановлено, що остаточний розрахунок Споживача за електричну енергію за розрахунковий період здійснюється відповідно до фактичного обсягу електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку, на підставі виставленого рахунка Споживачу Постачальником, в якому зазначаються суми до сплати за використану електричну енергію.

Пунктом п. 4 Додатку 2 до Договору встановлено, що оплата за послуги з розподілу електричної енергії здійснюється Споживачем.

Пунктом 5Додатку 2 до Договору встановлено, що рахунок на проведення остаточного розрахунку надається до 8 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Оплата рахунка Постачальника за цим Договором має бути здійснена Споживачем у строки, визначені в рахунку, але не більше 5 робочих днів від дати його отримання Споживачем.

Відповідно до п. 5.7 Договору, оплата рахунка Постачальника за цим Договором має бути здійснена Споживачем у строк, визначений у комерційній пропозиції, обраній Споживачем.

Додатковою угодою № 1 до Договору від 13.01.2022, Сторони домовились внести зміни в Комерційну пропозицію №1 Факт постачальника електричної енергії в п. 10 Термін дії Договору та умови пролонгації, та викласти цей пункт в наступній редакції: Період постачання за даною комерційною пропозицією: 01 січня 2022р. - 31 грудня 2022р.

На підтвердження поставки електричної енергії у період з січня 2022 по травень 2022 позивачем надіслано запити від 09.05.2022 та 20.06.2022 на адресу АТ «ДТЕК Одеські електромережі» (Оператор системи розподілу) щодо підтвердження обсягів споживання електричної енергії Споживачем КП «Облтрансбуд» у період з січня 2022 по травень 2022. У відповідь на вищезазначені запити АТ «ДТЕК Одеські електромережі» (Оператор системи розподілу) надано інформацію щодо закріплення споживача КП «Облтрансбуд» за постачальником ТОВ «Львівгаз збут» у період з січня 2022 по травень 2022 року.

Крім цього, Оператором системи розподілу (АТ "ДТЕК Одеські електромережі") підтверджено обсяги розподіленої електричної енергії, а саме: у січні 2022 - 27 405 кВт*год, у лютому 2022 - 16 396 кВт*год, у березні 2022 - 2 571 кВт*год, у квітні 2022 - 1 465 кВт*год, у травні 2022 - 4 516 кВт*год, що відповідає обсягам, зазначених в актах приймання-передачі електричної енергії у період з січня 2022 по травень 2022.

Позивач зазначає, що належним чином виконав свої зобов`язання за Договором про постачання електричної енергії споживачу № 60АВ797-192-22 від 31.12.2021р., зокрема, за період з січня 2022 по травень 2022, проте, КП «Облтрансбуд» не виконало належним чином свої обов`язки за даним договором за період з січня 2022 по травень 2022, а саме - не повністю оплатило надані йому послуги з поставленої електричної енергії, внаслідок чого, станом на дату подання позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем за поставлену електричну енергію становить 229 659,51 грн.

Тому, посилаючись на умови Договору та ст. ст. 509, 525, 526, 530, 549, 611,625, 629 ЦК України та ст. ст. 193, 230, 231 ГК України позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь: заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 229 659,51 грн. - основний борг, 132,14 грн. - 3% річних та 2 202,20 грн. - пені.

Згідно із приписами ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться в ч.ч.1,7 ст.193 ГК України, в яких визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно із приписами ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

В ч.1 ст.692 ЦК України закріплено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, сума простроченого та несплаченого основного боргу відповідача перед позивачем за Договором складає 229 659,21 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 1, 2 ст. 230 ГК України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у ст. 2 цього Кодексу.

Пунктом 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з приписами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли таке зобов`язання мало бути виконано.

Згідно роз`яснень пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", а саме: п. 2.5 зазначено, що пеня за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини 6 ст. 232 Господарського кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати 6 місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меньшу тривалість цього періоду.

У відповідності до п. 9.6. Договору, у разі порушення Споживачем строків оплати за цим Договором, Постачальник має право крім сплати заборгованості, 3% річних та інфляційних вимагати у Споживача сплату пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6 додатку 2 до Договору "Розмір пені за порушення строку оплати та/або штраф", за внесення платежів, передбачених умовами Договору, з порушенням термінів, визначених цією комерційною пропозицією, Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, нарахованої протягом всього періоду прострочення зобов`язання, та 3% річних від суми боргу.

Позивачем нараховано відповідачу пеню за прострочення оплати спожитої електричної енергії за Договором становить 2 202,20 грн.

Судом апеляційної інстанції перевірено правильність розрахунку пені виконаного позивачем, та встановлено що він відповідає вимогам чинного законодавства.

Згідно із частинами першою, другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано відповідачу 3% річних за прострочення оплати спожитої електричної енергії за Договором складають 132,14 грн.

Судом апеляційної інстанції перевірено правильність розрахунку 3% річних виконаного позивачем, та встановлено що він відповідає вимогам чинного законодавства.

Станом на дату розгляду справи відповідач борг не сплатив, документів спростовуючих позовні вимоги не надав.

Посилання апелянта на введення воєнного стану на території України та п.1 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану від 05.03.2022 №206, як підставу для звільнення від сплати заборгованості колегія суддів відхиляє та зазначає, що введення воєнного стану не звільняє сторону від виконання своїх зобов`язань за укладеним Договором. Крім того, зобов`язання за спірним Договором виникли між сторонами ще до введення воєнного стану на території України.

Інші доводи апеляційної скарги також жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Суд ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Приймаючи дане рішення, суд відповідно до ст. 86 ГПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Будь-яких підстав для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 22.08.2022 по справі №916/1597/22 за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.

За вказаних обставин оскаржене рішення Господарського суду Одеської області від 22.08.2022 по справі №916/1597/22 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-286 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Облтрансбуд" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Одеської області від 22.08.2022р. у справі №916/1597/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної з дня її прийняття та не підлягає оскарженню, крім випадків передбачених ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови

складено та підписано

14.11.2022р.

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя Я.Ф. Савицький