ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2022 р. Справа №914/2441/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя О.В. Зварич

судді В.М. Гриців

І.Б. Малех,

секретар судового засідання Р.А. Пишна,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» за № 1001ВИХ-22-696 від 26.01.2022 року (вх. № 01-05/434/22 від 04.02.2022 року)

на рішення господарського суду Львівської області від 05.01.2022 року (суддя М.Р. Король; повний текст рішення складено 17.01.2022 року)

у справі № 914/2441/21

за позовом: Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (надалі АТ «Укртрансгаз»)

до відповідача: Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» (надалі АТ «Львівгаз»)

про стягнення 19304201,35 грн.,

за участю:

від позивача (в режимі відеоконференції): Мельник О.С. адвокат (довіреність № 1-2826 від 29.11.2021 року);

від відповідача: Свідунович Р.І. адвокат (довіреність № 007.1Др-233-1221 від 24.12.2021 року); Шиян М.В. адвокат (довіреність №007.1Др-126-0622 від 06.06.2022 року),

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та відзиву на позовну заяву

11.08.2021 року АТ «Укртрансгаз» звернулось до господарського суду Львівської області з позовом до АТ «Львівгаз» про стягнення 19304201,35 грн., в тому числі: 15160476,78 грн. заборгованості з оплати за перевищення замовленої (договірної) потужності, 1870655,38 грн. пені, 721572,68 грн. 3% річних та 1551496,51 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконав своїх зобов`язань з оплати рахунків за перевищення замовленої (договірної) потужності за період з травня по грудень 2019 року на загальну суму 15160476,78 грн., чим порушив умови пунктів 2.1, 2.6, 4.1, 8.4 договору транспортування природного газу № від 17.12.2015 року. У зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язань з оплати перевищення замовленої (договірної) потужності позивач нарахував 1870655,38 грн. пені, 721572,68 грн. 3% річних та 1551496,51 грн. інфляційних втрат.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (вх. № 20507/21 від 06.09.2021 року) заперечив проти задоволення позову з тих підстав, що сторони не підписували додатків 1 та 2 до договору, відповідно не погодили розміру договірної потужності, яку позивач зобов`язаний забезпечити за договором. Також зазначив, що позивач заявив до стягнення заборгованість за послугу, яку фактично не надавав.

Короткий зміст оскарженого рішення суду першої інстанції

Рішенням господарського суду Львівської області від 05.01.2022 року у справі №914/2441/21 (суддя М.Р. Король) повністю відмовлено в позові АТ «Укртрансгаз».

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що сторони не укладали договору, який передбачав врегулювання щодобових небалансів та був підставою виникнення у відповідача відповідного обов`язку по оплаті щодобових небалансів. Відтак, в позивача відсутні правові підстави для стягнення заборгованості з оплати щодобових небалансів в примусовому порядку. Також суд зазначив, що матеріали справи не містять первинних документів, які б свідчили про реальність вчинення балансуючих дій кожної доби та понесення витрат пов`язаних з таким балансуванням, а додані до матеріалів справи односторонні акти врегулювання щодобових небалансів не містять відомостей про джерела внесення в них інформації. Коригуючі акти врегулювання щодобових небалансів не містять пояснень, чому відбулися коригування, тим самим ставлять під сумнів достовірність інформації, зазначеної в таких актах. З урахуванням наведених обставин, суд дійшов висновку, що позов безпідставний та такий, що задоволенню не підлягає. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності до позовних вимог у даній справі, суд зазначив, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Позивач подав апеляційну скаргу на рішення господарського суду Львівської області від 05.01.2022 року у справі №914/2441/21. Просить скасувати зазначене рішення суду, прийняти нове рішення, яким у повному обсязі задоволити позовні вимоги АТ «Укртрансгаз». Стверджує, що оскаржене рішення суду першої інстанції стосується зовсім інших правовідносин, ніж були заявлені у даній справі. Висновки суду першої інстанції не стосуються предмета даного спору. Так, предметом позову у даній справі є вимога про стягнення з AT «Львівгаз» заборгованості за надані послуги перевищення замовленої (договірної) потужності за період з травня по грудень 2019 року на суму 15160476,78 грн, а також похідні вимоги про стягнення 1870655,38 грн. пені, 721572,68 грн. 3% річних та 1551496,51 грн. інфляційних втрат за договором транспортування природного газу № від 17.12.2015 року. В оскарженому рішенні суд першої інстанції безпідставно визначив предметом позовних вимог «зобов`язання щодо оплати рахунків за добові небаланси за період з травня по грудень 2019 року», що взагалі не має відношення до даного предмета спору та суперечить змісту позовної заяви, заяв по суті спору. Зазначає, що не заявляв вимоги до відповідача про оплату за добові небаланси. Заявлена позовна вимога про стягнення заборгованості за перевищення замовленої (договірної) потужності є іншою складовою послуги транспортування природного газу, ніж добове балансування, має інший тариф, інше нормативне обґрунтування. Предмет позову, щодо якого суд першої інстанції прийняв оскаржене рішення (добове балансування), не був предметом розгляду у справі №14/2441/21, натомість щодо дійсного предмета спору (послуги перевищення замовленої (договірної) потужності), який відповідав змісту позовної заяви та доказам, долученим до матеріалів справи, рішення суду не містить нормативного обґрунтування таких вимог. Скаржник вважає, що суд першої інстанції при прийнятті оскарженого рішення вийшов за межі позовних вимог, не з`ясував обставин справи в частині надання відповідачу послуг перевищення замовленої (договірної) потужності.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу погоджується з доводами скаржника в тій частині, що висновки суду першої інстанції не стосуються спірних правовідносин, оскільки предметом позову є стягнення заборгованості за послуги перевищення замовленої потужності, а не за послуги щодобового балансування, правову оцінку яким надав суд в оскарженому рішенні. Зважаючи на такі обставини, підтримує доводи апелянта в частині необхідності зміни мотивувальної частини рішення суду. Вважає, що відмова в задоволенні даного позову повинна ґрунтуватись на таких підставах: в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про надання позивачем послуги перевищення замовленої потужності; надані позивачем акти наданих послуг є безтоварними; впродовж спірного періоду позивач не надавав жодних послуг, передбачених договором транспортування природного газу № від 17.12.2015 року; сторони не погоджували та не підписували додатків 1 та 2 до договору, тобто не узгодили розміру договірної потужності, яку позивач зобов`язаний забезпечити для відповідача згідно з договором. Відповідач вваджає, що без встановлення попередньої замовленої потужності, яка відповідно до умов договору визначається в додатку 1, не може мати місце будь-яке перевищення замовленої потужності, в цілому. Звертає увагу, що в підписаному сторонами договорі не передбачено можливості розподілу потужності на період на добу наперед. Таким чином, на його переконання, в АТ «Укртрансгаз» відсутні правові підстави для стягнення з АТ «Львівгаз» плати за перевищення замовленої потужності за кожний день газового місяця, оскільки така послуга не передбачена договором. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, змінити мотивувальну частину рішення господарського суду Львівської області від 05.01.2022 року у справі №914/2441/21, резолютивну частину рішення суду залишити без змін.

Розгляд клопотань

Позивач в клопотанні (вх. № 01-04/5427/22 від 29.09.2022 року) просить визнати поважними причини пропуску строку для подання доказів та долучити до матеріалів справи підписаний сторонами акт звіряння станом на 31.08.2022 року.

Колегія суддів, порадившись, прийшла до висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного клопотання з наступних підстав.

Згідно з частинами 1-4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Приписи частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України передбачають наявність таких критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, а саме "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи".

Отже, при поданні учасником справи, зокрема, позивачем доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи (у даному випадку - позивач) повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.

Відповідно до частини 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

На думку колегії суддів, доводи позивача про неможливість надати зазначений акт звірки суду першої інстанції, оскільки він складений 31.08.2022, є необґрунтованими, так як у клопотанні не наведено жодних обставин, які б свідчили про неможливість оформлення відповідного акта звірки раніше, тобто під час розгляду справи судом першої інстанції.

З огляду на наведене, суд не вбачає правових підстав для задоволення клопотання позивача про приєднання зазначеного доказу на стадії апеляційного провадження у справі.

Відповідач подав клопотання (вх. № 01-05/2452/22 від 04.10.2022 року) про призначення у справі №914/2441/21 комплексної судово-економічної та будівельно-технічної експертизи та зупинення провадження у справі, на вирішення експертизи поставити перелічені у клопотанні питання.

Порадившись, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення поданого клопотання, враховуючи таке.

Згідно із частиною 1 статті 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Проте, зі змісту заявленого клопотання вбачається, що питання, поставлені заявником на вирішення експертизи, стосуються фактичних даних, які можна встановити при дослідженні наявних у справі документів.

З наведених підстав суд апеляційної інстанції ухвалив відмовити у задоволенні клопотання про призначення комплексної судово-економічної та будівельно-технічної експертизи та зупинення провадження у даній справі.

14.11.2022 року відповідач подав клопотання (вх. № 01-05/2742/22 від 14.11.2022 року) про зупинення провадження у справі № 914/2441/21 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 640/31819/21.

Колегія суддів дослідила зміст клопотання і прийшла до висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у справі № 914/2441/21 з наведеної підстави, беручи до уваги наступне.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

У своєму клопотанні відповідач не навів жодних конкретних обставин, за яких апеляційна скарга у справі № 914/2441/21 не може бути розглянута до вирішення іншої справи № 640/31819/21.

В даній справі суд не позбавлений можливості з`ясувати всі обставини, що мають важливе значення для розгляду апеляційної скарги АТ «Укртрансгаз» на рішення господарського суду Львівської області від 05.01.2022 року.

Зупинення провадження у справі за відсутності належних підстав для цього мало б наслідком невиправдане затягування судового процесу та порушення вимог щодо розумної тривалості розгляду апеляційної скарги.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла до висновку про те, що правові підстави для зупинення провадження у справі № 914/2441/21 на стадії апеляційного провадження відсутні.

При розгляді клопотання відповідача (вх. № 01-04/4817 від 05.09.2022 року) про застосування при вирішенні даного спору норм Регламенту Комісії (ЄС) №312/2014 від 26 березня 2014 року про Мережевий кодекс балансування газу в газотранспортних системах та Регламенту Комісії (ЄС) №2017/459 від 16 березня 2017 року про встановлення мережевого кодексу механізмів розподілу потужності в газотранспортних системах та про скасування Регламенту (ЄС) № 984/2013 (з врахуванням письмових міркувань за вх. № 01-04/6346/22 від 14.11.2022 року щодо застосування цих Регламентів), суд виходить з таких мотивів.

Частинами 2-5 статті 11 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 29.11.2019 року № 2586 «Про транспозицію положень актів Європейського Союзу та Енергетичного Співтовариства на ринку природного газу України» вирішено транспонувати положення актів Європейського Союзу та Енергетичного Співтовариства на ринку природного газу, офіційний переклад яких здійснено Урядовим офісом координації європейської та євроатлантичної інтеграції 25 листопада 2019 року, а саме: Регламенту Комісії (ЄС) № 2015/703 від 30 квітня 2015 року про встановлення мережевого кодексу правил інтероперабельності та обміну даними; Регламенту Комісії (ЄС) № 2017/459 від 16 березня 2017 року про встановлення мережевого кодексу механізмів розподілу потужності в газотранспортних системах та про скасування Регламенту (ЄС) № 984/2013; Регламенту Комісії (ЄС) № 2017/460 від 16 березня 2017 року про встановлення мережевого кодексу гармонізованих структур тарифу на транспортування газу; Регламенту Комісії (ЄС) № 312/2014 від 26 березня 2014 року про Мережевий кодекс балансування газу в газотранспортних системах; Рішення Комісії (ЄС) № 2012/490 від 24 серпня 2012 року щодо внесення змін до Додатка І Регламенту (ЄК) № 715/2009 Європейського Парламенту та Ради щодо умов доступу до газотранспортних систем.

Ця постанова нарала чинності з 01 грудня 2019 року.

Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з оплати за перевищення замовленої (договірної) потужності за період з травня по грудень 2019 року та похідні позовні вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат. Підстава позову: укладений 17.12.2015 року між АТ Укртрансгаз (оператор) та ПАТ Львівгаз (замовник) договір транспортування природного газу № (з наступними змінами і доповненнями).

За загальним правилом акти цивільного законодавства та нормативно-правові акти органів державної влади регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності і не мають зворотної дії в часі.

На час виникнення спірних правовідносин між сторонами у даній справі (до 1 грудня 2019 року) Постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 29.11.2019 року № 2586 «Про транспозицію положень актів Європейського Союзу та Енергетичного Співтовариства на ринку природного газу України» не була чинною. Тому колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи заявника у поданому клопотанні є необгрунтованими, вищевказаний Регламент Комісії (ЄС) у цьому спорі не підлягає до застосування.

В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги апеляційної скарги з наведених у ній підстав.

Представники відповідача просили змінити мотивувальну частину оскарженого рішення місцевого господарського суду, резолютивну частину рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Обставини справи

Як видно із наявних у справі копій документів, 17.12.2015 року між АТ Укртрансгаз (оператор) та ПАТ Львівгаз (замовник) укладено договір транспортування природного газу № (з наступними змінами та доповненнями), відповідно до якого оператор надає замовнику послугу транспортування природного газу (далі послуги) на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг (а.с.17-30, т.1).

Послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі газотранспортної системи, затвердженому постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2493 (далі Кодекс), з урахуванням особливостей, передбачених цим договором (п. 2.2 договору).

В пункті 2.3 договору визначено послуги, які можуть бути надані замовнику за цим договором:

послуга замовленої потужності в точках виходу та входу до/з газотранспортної системи (далі розподіл потужності);

послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій (далі транспортування);

послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї (далі балансування).

Згідно з п. 2.4 договору обсяг послуг, що надається за цим договором, визначається підписанням додатка 1 (розподіл потужності) та/або додатка 2 (транспортування) до цього договору.

Приймання-передача газу, документальне оформлення та подання звітності оператору здійснюються відповідно до вимог Кодексу (пункт 2.5 договору).

Відповідно до п.п. 2.6, 2.7 договору замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, подавати газ в точках входу та/або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у договорі. Оператор має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, приймати газ в точках входу та/або передавати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів.

За умовами пунктів 2.5-2.8 договору приймання-передача газу, документальне оформлення та подання звітності оператору здійснюються відповідно до вимог Кодексу. Замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, подавати газ в точках входу та/або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у договорі. Оператор має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, приймати газ в точках входу та/або передавати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів. Додатки 1, 2, 3 є невід`ємною частиною цього договору. При цьому, додаток 3 укладається у випадку, коли замовником послуг є оператор газорозподільної системи, прямий споживач, газодобувне підприємство або виробник біогазу.

У відповідності до п. 3.2 договору оператор має право стягувати із замовника додаткову плату у разі перевищення розміру договірної потужності та/або за недотримання вимог щодо якості газу, який передається ним в газотранспортну систему в порядку, визначеному цим договором.

Замовник зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість наданих йому послуг; не перевищувати замовлені потужності, визначені в цьому договорі; здійснити додаткову оплату оператору у разі перевищення розміру договірної потужності та/або недотримання параметрів якості природного газу, який передається ним у газотранспортну систему, в порядку, визначеному цим договором (пункт 4.1 договору).

Згідно з п. 5.1 договору порядок комерційного обліку природного газу (у тому числі приладового) та перевірки комерційних вузлів обліку, а також порядок приймання-передачі природного газу в точках входу/виходу до/з газотранспортної системи та визначення і перевірки параметрів якості в цих точках здійснюється сторонами відповідно до вимог Кодексу та з урахуванням цього договору.

У відповідності до пункту 5.4 окремим додатком 3 до цього договору між оператором та замовником, який є оператором газорозподільної системи/прямим споживачем/газовидобувним підприємством/виробником біогазу, інших видів газу з альтернативних джерел, визначається перелік комерційних вузлів обліку газу, встановлених на всіх фізичних точках входу/виходу до відповідного замовника.

На кожну фізичну точку входу/виходу до/з газотранспортної системи складається акт розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін, який має містити схему потоків газу через вузол обліку природного газу (далі ВОГ), його місце розташування на схемі, межу балансової належності та за необхідності схематичне позначення іншого обладнання чи засобів вимірювальної техніки (далі ЗВТ) (п.5.5 договору).

Відповідно до п.п. 6.1-6.3 договору оператор забезпечує наявність відповідних потужностей в точках входу до газотранспортної системи або в точках виходу з газотранспортної системи згідно з додатком 1 до цього договору (розподіл потужності). Розподіл потужності здійснюється в порядку, передбаченому положеннями Кодексу. Надання номінацій (реномінацій) для отримання транспортування здійснюється у порядку, встановленому Кодексом. Форми номінацій і реномінацій оприлюднюються оператором на його офіційному веб-сайті.

За змістом п.п. 7.1, 7.3 договору вартість послуг розраховується: розподіл потужності за тарифами, які встановлюються Регулятором; транспортування за тарифами, які встановлюються Регулятором; балансування за фактичною вартістю, яка визначається відповідно до порядку, встановленого Кодексом. Тарифи, передбачені пунктом 7.1 цього розділу, є обов`язковими для сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо їх встановлення. Визначена на їх основі вартість послуг застосовується сторонами при розрахунках за послуги згідно з умовами цього договору.

Розділом VIII договору врегульовано порядок визначення вартості та розрахунків за договірну потужність.

Згідно з п. 8.1 договору величина договірної потужності замовника визначається згідно з величиною потужностей, визначених у додатку 1 до цього договору. Величина договірної потужності замовника визначається відповідно до розділу розподілу потужності, який здійснюється в порядку, передбаченому положеннями Кодексу, та оформлюється додатком 1 до цього договору.

У відповідності до пункту 8.3 договору вартість договірної потужності замовника на період газового місяця (Р) визначається як сума вартості договірних потужностей за кожен день газового місяця, яка розраховується за відповідною формулою, передбаченою цим пунктом договору.

Пункт 8.4 договору (в редакції додаткової угоди №1 від 29.11.2017 року) передбачає, що у випадку перевищення замовником розміру договірних потужностей у точках входу/виходу до/з газотранспортної системи за період газового місяця замовник сплачує додаткову плату, яка розраховується за формулою, передбаченою цим пунктом договору. Підставою для проведення розрахунку додаткової плати є дані, визначені оператором у звіті про використання договірної потужності, який надається замовнику до десятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, на його електронну адресу і містить розрахунок перевищення розміру договірних потужностей та рахунок на оплату. Замовник зобов`язаний здійснити оплату у строк до п`ятнадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем. Розбіжності щодо вартості додаткової плати підлягають урегулюванню відповідно до умов цього договору або в суді. До прийняття рішення суду вартість додаткової плати за перевищення договірних потужностей, яку замовник зобов`язаний сплатити в строк, визначений пунктом 8.4 цього договору, визначається за даними оператора.

Послуги, які надаються за цим договором, за винятком послуг балансування, оформлюються оператором і замовником актами наданих послуг. Оператор до п`ятнадцятого числа місяця, наступного за звітним, направляє замовнику два примірники акта наданих послуг за газовий місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою оператора. Замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобов`язується повернути оператору один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від писання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умов цього договору або в судовому порядку. До прийняття рішення суду вартість послуг визначається за даними оператора (пункти 11.1-11.3 договору).

Пункт 13.1 договору передбачає, що у випадку невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством та цим договором.

Згідно з п. 13.5 договору у разі порушення замовником строків оплати, передбачених цим договором, замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

В пункті п.17.1 передбачено, що цей договір набирає чинності з дня його укладання і діє до 31.12.2016 року, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме, з 01.12.2015 року. Цей договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше, ніж за місяць до закінчення строку дії цього договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Пункт 17.3 договору встановлює, що у разі внесення та затвердження Регулятором змін до Типового договору транспортування природного газу сторони зобов`язані протягом місяця внести відповідні зміни до цього договору.

За умовами пункту 19.1 договору сторони обмінюються інформацією, що стосується надання послуг, відповідно до порядку і в строки, передбачені Кодексом.

Будь-яке повідомлення, вимога, звіт або інша інформація, що мають бути надані за цим договором, повинні бути письмово оформлені і вважаються наданими, якщо їх надіслано на адреси, вказані в цьому договорі, рекомендованим листом зі сплаченим поштовим збором, вручено кур`єром особисто уповноваженій особі сторони або у погоджених випадках направлено електронною поштою (п.19.2 договору).

Згідно з п. 19.3 договору повідомлення, вимоги, звіти або інша інформація, надіслані або передані за допомогою засобів, зазначених у пункті 19.2 цього розділу, вважаються отриманими адресатом на дату їх отримання.

Як зазначалось вище, один із аргументів, на якому базуються заперечення відповідача, зводиться до того, що договір транспортування природного газу № від 17.12.2015 року є неукладеним у зв`язку з тим, що сторони не підписали додатків до нього.

Сторони даної судової справи визнають, що додатки 1 та 2, про які йдеться у пунктах 2.4 2.8 розділу ІІ договору транспортування природного газу № від 17.12.2015 року, не були підписані.

В матеріалах справи наявна копія підписаного сторонами додатку 3 Перелік комерційних вузлів обліку газу, фактично встановлених у пунктах приймання-передачі газу (а.с. 31-35, т.1).

Рішеннями господарських судів по справах №914/1583/16, №910/7190/19, №910/5412/19, які набрали законної сили, встановлено обставину про укладення між сторонами договору транспортування природного газу № від 17.12.2015 року.

Укладаючи договір № від 17.12.2015 року та додаткову угоду №1 від 29.11.2017 року до нього, сторони узгодили можливість замовлення відповідачем потужності (можливість отримання послуги) та визначили підстави і порядок виникнення обов`язку з оплати у випадку, коли обсяг використаної потужності перевищує обсяг договірної потужності за результатами звітного місяця.

Також в матеріалах справи наявні копії підписаних обидвома сторонами актів приймання-передачі природного газу за період з травня по грудень 2019 року, в яких відображено обсяги отриманого відповідачем газу від АТ «Укртрансгаз» у спірний період та які підтверджуєть факт виконання сторонами умов договору транспортування природного газу № від 17.12.2015 року (з наступними змінами та доповненнями) (а.с.85-176, т.34-173, т.1).

В позовній заяві АТ «Укртрансгаз» зазначає, що за результатами остаточної алокації відборів та подач АТ «Львівгаз» природного газу до/з газотранспортної системи за травень-грудень 2019 року (інформація подана відповідачем до інформаційної платформи згідно форм 2, 3, 5, 9 а.с.177-208, т.1) виявлено наявність у відповідача перевищення договірної потужності.

На обгрунтування позовних вимог у справі № 914/2441/21 позивач надав такі докази: копії звітів про власний видобуток, транспортування та передачу AT «Укргазвидобування» та ПАТ «Укрнафта» за травень-грудень 2019, які містять інформацію про подачі природного гачу газовидобувним підприємством (а.с.36-69, т.1); копії актів приймання-передачі газу (а.с.85-176, т.1); копії реєстрів файлів завантаження до Інформаційної платформи, форми 2, 3, 5, 9 (а.с.177-208, т.1); копії реєстрів файлів, відправлених з Інформаційної платформи (а.с. 209-210, т.1); копії актів наданих послуг перевищення замовленої (договірної) потужності (а.с.211-218, т.1); копії звітів про використання замовленої потужності (а.с.219-233, т.1); копії скрінів з Інформаційної платформи (т.1, а.с. 243-256); копії звітів AT «Львівгаз» про використання потужності форми №8в-НКРЕКП-газ-моніторинг (а. с. 214-234, т.2).

За результатами проведеного розрахунку вартості плати за перевищення договірної потужності було складено звіти про використання замовленої потужності АТ «Львівгаз, а саме: за травень 2019 року виявлено остаточні обсяги перевищення замовленої потужності в розмірі 14521804,58 тис.куб.м вартістю 2739218,95 грн; за червень 2019 року виявлено остаточні обсяги перевищення замовленої потужності в розмірі 4106412,25 тис.куб.м вартістю 774584,33 грн; за липень 2019 року виявлено остаточні обсяги перевищення замовленої потужності в розмірі 6871120,31 тис.куб.м вартістю 1296085,68 грн; за серпень 2019 року виявлено остаточні обсяги перевищення замовленої потужності в розмірі 7106204,60 тис.куб.м вартістю 1340429,16 грн; за вересень 2019 року виявлено остаточні обсяги перевищення замовленої потужності в розмірі 7405605,22 тис.куб.м вартістю 1396904,50 грн; за жовтень 2019 року виявлено остаточні обсяги перевищення замовленої потужності в розмірі 5653441,79 тис.куб.м вартістю 1066397,41 грн; за листопад 2019 року виявлено остаточні обсяги перевищення замовленої потужності в розмірі 10033895,38 тис.куб.м вартістю 1892673,61 грн; за грудень 2019 року виявлено остаточні обсяги перевищення замовленої потужності в розмірі 24673872,05 тис.куб.м вартістю 4654183,14 грн, всього на загальну суму 15160476,78 грн. (а.с.219- 234, т.1).

Через інформаційну платформу позивач відправив відповідачу звіти про використання замовленої потужності АТ «Львівгаз» за травень грудень 2019 року, рахунки на оплату за перевищення замовленої (договірної) потужності на загальну суму 15160476,78 грн. та акти наданих послуг (перевищення замовленої (договірної) потужності за цей період, що підтверджується реєстрами файлів, відправлених з інформаційної платформи AT Укртрансгаз (а.с.209-242, т.1).

Відповідач не оплатив вищевказаних рахунків за перевищення замовленої (договірної) потужності за травень-грудень 2019 року, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 15160476,78 грн.

У зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язань з оплати за перевищення замовленої (договірної) потужності за травень-грудень 2019 року, позивач на підставі пунктів 13.1, 13.5 договору № від 17.12.2015 року (з наступними змінами та доповненнями) нарахував пеню в сумі 1870655,38 грн., та на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України 721572,68 грн 3% річних і 1551496,51 грн. інфляційних втрат.

В матеріалах судової справи № 914/2441/21 наявні розрахунки суми основного боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат, які позивач подав разом з позовною заявою (а.с.12-16, т.1).

14.09.2021 року відповідач звернувся до суду першої інстанції із заявою (вх. №21355/21 від 14.09.2021 року) про застосування наслідків спливу позовної давності у даному спорі відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України (а.с.89-92, т.2).

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

В силу положень частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 638 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частин 1-4, 7 статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори. Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Правове регулювання взаємовідносин оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначення правових, технічних, організаційних та економічних засад функціонування газорозподільних систем здійснюється Кодексом газотранспортної системи, Кодексом газорозподільних систем, Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року №2496, а також положеннями Закону України "Про ринок природного газу", Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

В пункті 45 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" визначено, що транспортування природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.

У відповідності до частин 1, 2 статті 32 Закону України "Про ринок природного газу" транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу. Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором. Оператор газотранспортної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів транспортування природного газу із замовниками.

Регламентом функціонування газотранспортної системи України є Кодекс газотранспортної системи (далі Кодекс ГТС), затверджений постановою НКРЕКП №2493 від 30.09.2015 року.

Відповідно до пункту 2 глави 1 розділу IV Кодексу ГТС правовідносини між оператором газотранспортної системи та оператором установки LNG / оператором газосховища / газовидобувним підприємством /оператором газорозподільної системи / прямим споживачем щодо одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі вчинення дій з врегулювання добових небалансів у газотранспортній системі, регулюються договором транспортування природного газу, укладеним відповідно до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2497.

Згідно з пунктом 1 глави 1 Розділу VIII Кодексу ГТС одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі вчинення дій з врегулювання добового небалансу, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування. Оператор газотранспортної системи не має права відмовити в укладенні договору транспортування за умови дотримання заявником вимог щодо його укладення, передбачених цим розділом. Договір транспортування є документом, який регулює правовідносини між оператором газотранспортної системи і окремим замовником послуг транспортування.

З аналізу наведених норм чинного законодавства, транспортування природного газу може здійснюватись лише в межах газотранспортної системи, на підставі договору, укладеного з оператором газотранспортної системи.

Пункт 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС визначає договір транспортування як договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги).

В ході розгляду даної справи суд встановив, що згідно з умовами укладеного між сторонами договору транспортування природного газу № від 17 грудня 2015 року позивач (оператор) надає відповідачу (замовнику) послуги транспортування природного газу.

Відповідно до пунктів 1, 2, 10 глави 1 розділу IX Кодексу ГТС (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) Оператор газотранспортної системи надає право користування потужністю точок входу/виходу на прозорих та недискримінаційних засадах відповідно до положень цього Кодексу та договору транспортування природного газу. Розмір потужності, що надається замовнику послуг транспортування в точці входу/виходу, визначається відповідно до положень цього Кодексу та договору транспортування природного газу. Доступ до потужності надається оператором газотранспортної системи на такі періоди: 1) річний - потужність визначеного обсягу, доступна строком на 1 газовий рік, з постійним потоком за кожну газову добу протягом газового року; 2) квартальний - потужність визначеного обсягу, доступна строком на 1 газовий квартал, з постійним потоком за кожну газову добу протягом газового кварталу (квартали газового року починаються 01 жовтня, 01 січня, 01 квітня або 01 липня відповідно); 3) місячний - потужність визначеного обсягу, доступна строком на 1 газовий місяць, з постійним потоком за кожну газову добу протягом газового місяця (місяці починаються кожного першого дня газового місяця); 4) на добу наперед - потужність визначеного обсягу, доступна строком на 1 газову добу, з постійним потоком протягом газової доби, наступної за газовою добою, у якій відбувся розподіл потужності. Потужність віртуальної точки виходу до газорозподільних систем надається замовникам послуг транспортування відповідно до вимог цього Кодексу на гарантованій основі. Оператори газорозподільних систем для забезпечення транспортування природного газу, необхідного для покриття власних виробничо-технологічних витрат та втрат, замовляють потужність віртуальної точки виходу до газорозподільної системи відповідно до вимог цього Кодексу. Загальна потужність кожної віртуальної точки виходу до газорозподільної системи дорівнює сумі технічних потужностей усіх фізичних точок виходу до газорозподільної системи, які вона об`єднує. Оператори газорозподільних систем для забезпечення транспортування природного газу, необхідного для покриття власних виробничо-технологічних витрат та втрат, замовляють потужність віртуальної точки виходу до газорозподільної системи відповідно до вимог цього Кодексу.

Отже, здійснення господарської діяльності відповідачем як Оператором ГРМ з розподілу природного газу знаходиться у прямій залежності від того, що з газотранспортної системи позивача мають надходити до газорозподільної системи відповідача обсяги природного газу, які останній розподіляє приєднаним до його мережі споживачам. У випадку неукладання додатку 1 відповідачем як замовником послуг транспортування не визначається замовлений обсяг потужності, право користування яким позивач як Оператор газотранспортної системи надає на гарантованій (постійній) та/або переривчастій основі на річний, квартальний або місячний період.

Використання гарантованої та/або переривчастої потужності не обумовлюється підписанням вказаного додатку.

Відповідно до пунктів 17, 18 глави 1 розділу ІХ Кодексу ГТС (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) величина використаних замовником послуг транспортування обсягів потужності точок входу/виходу дорівнює величинам остаточних алокацій щодобових подач та відборів замовника послуг транспортування природного газу у відповідних точках входу/виходу. Відповідальність за перевищення замовлених потужностей несуть замовники послуг транспортування відповідно до договору транспортування природного газу. Оператор газотранспортної системи оприлюднює на своєму веб-сайті перелік точок входу/виходу, обсяг технічної, договірної та вільної потужності. Оператор газотранспортної системи зазначає про точки входу/виходу, для яких з точки зору технічних обмежень обсяг та вид потужності може відрізнятись в окремі періоди газового року.

Пунктом 8 глави 1 розділу ХІ Кодексу ГТС (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що якщо замовник послуг транспортування природного газу не надав номінацію на точку входу/виходу, на яку йому було розподілено потужність на відповідну газову добу, то вважається, що замовником було подано нульову номінацію на відповідну точку входу та/або виходу.

За змістом пункту 2 глави 2 розділу ХV Кодексу ГТС (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) оператор газотранспортної системи вчиняє дії, які дозволяють уникнути можливості виникнення перевантажень, зокрема стягує із замовника послуг транспортування додаткову оплату за перевищення потужності відповідно до договору транспортування.

За умовами пункту 8.4 договору (в редакції додаткової угоди №1 від 29.11.2017 року) у випадку перевищення замовником розміру договірних потужностей у точках входу/виходу до/з газотранспортної системи за період газового місяця замовник сплачує додаткову плату, яка розраховується за формулою, передбаченою цим пунктом договору. Підставою для проведення розрахунку додаткової плати є дані, визначені оператором у звіті про використання договірної потужності, який надається замовнику до десятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, на його електронну адресу і містить розрахунок перевищення розміру договірних потужностей та рахунок на оплату. Замовник зобов`язаний здійснити оплату у строк до п`ятнадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем.

Оформлення послуг, які надаються за договором, за винятком послуг балансування здійснюється шляхом підписання сторонами актів наданих послуг відповідно до умов пункту 11.1 договору.

Суд апеляційної інстанції з`ясував, що позивач за результатами співставлення остаточних алокацій подач/відборів відповідачем природного газу до/з газотранспортної системи за травень грудень 2019 року встановив величину використаних відповідачем обсягів потужності точок входу/виходу.

Оскільки відповідач не надав номінації на точку входу/виходу, на яку йому було розподілено потужність на відповідну газову добу, згідно з пунктом 8 глави 1 розділу ХІ Кодексу ГТС вважається, що замовник подав нульову номінацію на відповідну точку входу та/або виходу, а тому вся потужність, яка була йому надана, є перевищенням замовленої договірної потужності. Відповідні звіти фіксують обсяги перевищення розміру використаної потужності над замовленою подобово та містять здійснений позивачем розрахунок вартості плати за перевищення договірної потужності за травень-грудень 2019 року, всього на загальну суму 15160476,78 грн.

Проаналізувавши зміст наданих позивачем доказів, а саме копій: звітів про власний видобуток, транспортування та передачу AT «Укргазвидобування» та ПАТ «Укрнафта» за травень-грудень 2019, які містять інформацію про подачі природного гачу газовидобувним підприємством; актів приймання-передачі газу; реєстрів файлів завантаження до Інформаційної платформи, форми 2, 3, 5, 9; реєстрів файлів, відправлених з Інформаційної платформи; актів наданих послуг перевищення замовленої (договірної) потужності; звітів про використання замовленої потужності; скрінів з Інформаційної платформи; звітів AT «Львівгаз» про використання потужності форми №8в-НКРЕКП-газ-моніторинг, колегія суддів приходить до висновку про те, що вони є належними, допустимими та підтверджують факт перевищення відповідачем розміру договірних потужностей у спірному періоді.

Як зазначено вище, на виконання вимог п. 8.4 договору позивач через інформаційну платформу відправив відповідачу звіти про використання замовленої потужності АТ «Львівгаз» за травень грудень 2019 року, акти наданих послуг (перевищення замовленої (договірної) потужності за вказаний період та рахунки на оплату за перевищення замовленої (договірної) потужності на загальну суму 15160476,78 грн., які відповідач не оплатив.

В силу положень п. 4.1 договору № від 17 грудня 2015 року відповідач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість наданих йому послуг.

У відповідності із статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

Матеріали справи не містять доказів про оплату відповідачем перевищеної замовленої (договірної) потужності в травень-грудень 2019 року на підставі договору транспортування природного газу № від 17 грудня 2015 року на загальну суму 15160476,78 грн.

Наданий позивачем розрахунок суми основного боргу АТ «Львівгаз» не спростувало належними і допустимими доказами.

Зважаючи на викладене, колегія суддів констатує наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 15160476,78 грн. заборгованості з оплати за перевищення замовленої (договірної) потужності.

Відповідно до частини 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Частиною 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

За результатами апеляційного перегляду оскарженого судового рішення колегія суддів прийшла до висновку про те, що суд першої інстанції при його ухваленні не дотримав вимог ч. 2 ст. 237 ГПК України та помилково визначив предметом спору у даній справі заборгованість з оплати щодобових небалансів, незважаючи на те, що предметом позовних вимог згідно з позовною заявою АТ «Укртрансгаз» №1001 ВИХ-21-5669 від 29.07.2021 (вх.№2651 від 11.08.2021) є стягнення заборгованості з оплати за перевищення замовленої (договірної) потужності, пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав порушення судом норм процесуального права.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних та інфляційних втрат необхідно зазначити таке.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що відповідач порушив строки оплати перевищення замовленої (договірної) потужності, визначені п.п. 4.1, 8.4 договору № від 17 грудня 2015 року (з наступними змінами та доповненнями), позивач нарахував до стягнення з відповідача на його користь 3% річних в сумі 721572,68 грн. за період за період з 20.06.2019 року по 24.05.2021 року та 1551496,51 грн. інфляційних втрат за період за період з 01.07.2019 року по 24.05.2021 року.

Відповідач не спростував наданих позивачем розрахунків трьох відсотків річних та інфляційних втрат, не надавав у суді першої інстанції власного контррозрахунку.

З огляду встановлений факт невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної оплати перевищеної замовленої (договірної) потужності, колегія суддів дійшла висновку про задоволення даних позовних вимог та наявність правових підстав для стягнення з відповідача 3% річних в сумі 721572,68 грн. та 1551496,51 грн. інфляційних втрат за визначений позивачем період.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 1870655,38 грн. пені за період з 20.06.2019 року по 24.05.2021 року, необхідно зазначити таке.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до приписів статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.1996р. №543/96-ВР (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, який обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 13.5 договору № від 17 грудня 2015 року, у разі порушення замовником строків оплати, передбачених цим договором, замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Суд встановив, що наданий позивачем розрахунок пені здійснено вірно, у зв`язку з чим наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 1870655,38 грн. пені.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, необхідно врахувати таке.

У питанні транспортування «газу» як продукції існує різниця між наданням послуг з транспортування природного газу та перевезення «газу» як вантажу, у зв`язку з чим такі правовідносини мають різну правову природу.

Предметом укладеного між сторонами договору № від 17 грудня 2015 року, який є підставою позовних вимог у даній справі, є послуги транспортування природного газу (п.2.1 договору).

Згідно з преамбулою договору при його укладенні сторони керувались Законом України «Про ринок природного газу» та Кодексом газотранспортної системи, які є спеціальними нормативними актами у цій сфері.

Вище суд посилався на пункт 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС, де зазначено, що договір транспортування це договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги)

Пунктом 2.3 договору № від 17 грудня 2015 року визначено перелік послуг, які можуть бути надані Замовнику за цим договором: послуги замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи (далі розподіл потужності); послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій (далі транспортування); послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї (далі балансування).

З наведеного слідує, що укладений між сторонами у даній справі договір транспортування природного газу за своєю правовою природою є договором про надання послуг, виходячи зі спеціального регулювання, встановленого законодавством про ринок природного газу.

Згідно з ч.4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові від 15.07.2022 року, справа № 921/184/21, Верховний суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив наступне:

« 9.2. За результатами перегляду справи в касаційному порядку об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, враховуючи наведене у розділі 8 цієї постанови, вбачає підстави для відступу від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16.07.2020 зі справи № 920/206/19, від 23.07.2020 зі справи № 920/180/19, від 08.12.2021 зі справи № 904/949/21, про те що договори транспортування природного газу за своєю правовою природою є договорами перевезення вантажу і до правовідносин за ними підлягають застосуванню положення статей 306, 307, 315 ГК України, оскільки зазначені договори за своєю правовою природою є договорами про надання послуг, виходячи зі спеціального регулювання, встановленого законодавством про ринок природного газу».

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає помилковими доводи відповідача про те, що укладений між сторонами договір транспортування природного газу № від 17 грудня 2015 року є договором перевезення та до спірних відносин застосовується шестимісячний строк позовної давності, передбачений ч.5 ст.315 ГК України.

За загальним правилом, відповідно до статей 256, 257, 268 Цивільного кодексу України на вимоги про стягнення заборгованості поширюється позовна давність тривалістю у три роки.

Предметом даного спору є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості з оплати за перевищення замовленої (договірної) потужності за період з травня по грудень 2019 року та похідні позовні вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Позовна заява АТ «Укртрансгаз» від 29.07.2021 року №1001ВИХ-21-5669 у справі №914/2441/21 подана до господарського суду Львівської області 11.08.2021 (а.с.1-326, т.1), в межах загального трирічного строку позовної давності.

Враховуючи вищенаведене, клопотання відповідача про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин задоволенню не підлягає.

Колегія суддів вважає безпідставними аргументи відповідача про те, що відсутність додатків № 1, 2 до договору вказує на неузгодженість сторонами такої істотної умови як предмет договору, а тому такий договір в силу вимог частини восьмої статті 181 Господарського кодексу України є неукладеним.

По цьому питанню Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 18.02.2022 року, справа №918/450/20, зазначив таке.

« 9.14. ….відсутність відповідних додатків, які самі сторони в Договорі визнали його невід`ємною частиною, тобто такими, що за змістом є обов`язковими, а, отже, й істотними в контексті предмета Договору, за звичайних обставин мала б свідчити про неукладеність договору. До того ж обов`язковість названих додатків до договору транспортування, виходячи з наведених приписів законодавства, передбачена й безпосередньо законом.

9.15. Водночас, не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону (пункт 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17).

Фактичне виконання усіма сторонами спірного договору виключає кваліфікацію цього договору як неукладеного. Зазначена обставина також виключає можливість застосування до спірних правовідносин частини восьмої статті 181 ГК України, за змістом якої визнання договору неукладеним (таким, що не відбувся) може мати місце на стадії укладання господарського договору, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов. Подібний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 11.10.2018 у справі №922/189/18».

У даній справі суд апеляційної інстанції встановив, що при укладенні договору № від 17.12.2015 року та додаткової угоди №1 від 29.11.2017 року до нього, сторони узгодили можливість замовлення відповідачем потужності (можливість отримання послуги) та визначили підстави і порядок виникнення обов`язку з оплати у випадку, коли обсяг використаної потужності перевищує обсяг договірної потужності за результатами звітного місяця, а отже, досягли згоди щодо цієї істотної умови договору.

З аналізу змісту наявних у справі копій актів приймання-передачі природного газу за період з травня по грудень 2019 року, які підписали обидві сторони та в яких відображено обсяги отриманого відповідачем газу від АТ «Укртрансгаз» у спірний період, судом встановлено факт виконання сторонами умов договору транспортування природного газу.

Крім того, необхідно врахувати, що рішеннями господарських судів по справах №914/1583/16, №910/7190/19, №910/5412/19, які набрали законної сили, встановлено обставину щодо укладення між сторонами договору транспортування природного газу № від 17 грудня 2015 року.

В силу вимог частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на вищевказане, у цій справі немає жодних підстав вважати договір транспортування природного газу неукладеним.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що заявлені позивачем вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції не врахував вищеописаних обставин даної справи та помилково відмовив у задоволенні позову АТ «Укртрансгаз», тому колегія суддів визнає правомірними вимоги апеляційної скарги позивача стосовно скасування оскарженого судового рішення.

Відповідно до ч.1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наслідками апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що при ухваленні оскарженого судового рішення суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, тому його необхідно скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Судові витрати

З огляду на те, що суд задовільняє апеляційну скаргу, судові витрати за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на відповідача згідно вимог ст.129 ГПК України.

Керуючись, ст. ст. 86, 197, 269, 270, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» за № 1001ВИХ-22-696 від 26.01.2022 року (вх. № 01-05/434/22 від 04.02.2022 року) задоволити.

Рішення господарського суду Львівської області від 05.01.2022 року у справі №914/2441/21 скасувати. Прийняти нове рішення.

Позов задоволити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» (79039, м. Львів, вул. Золота, 42, ) на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1, код ЄДРПОУ 300196,78 грн. заборгованості з оплати за перевищення замовленої (договірної) потужності, 1870655,38 грн. пені, 721572,68 грн. 3% річних та 1551496,51 грн. інфляційних втрат.

Судові витрати за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги покласти на відповідача.

Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» (79039, м. Львів, вул. Золота, 42, ) на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1, ) 289563,02 грн. судового збору за розгляд позовної заяви та 434344,53 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Справу повернути в господарський суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя В.М. Гриців

Суддя І.Б. Малех