ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2022 р. Справа№ 910/15692/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Разіної Т.І.

Михальської Ю.Б.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.01.2022

у справі № 910/15692/21 (суддя Балац С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титаново-магнієвий комбінат"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 25 798,50 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Запорізький титаново-магнієвий комбінат" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення вартості нестачі вантажу в розмірі 25 798,50 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем у порушення взятих на себе зобов`язань за договором № 344 від 04.12.2020 не збережено ввірений йому до перевезення вантаж за залізничною накладною № 10006060/021220/0114136 за відправкою № 30135918 у вагоні № 62842786 у міжнародному сполученні, що підтверджено комерційним актом № 460005/1648 від 31.12.2020.

Таким чином, враховуючи, що відповідач, добровільному порядку на претензію позивача № 25-20/229 від 08.02.2021 у вимозі відшкодування, відмовив через ненадання документів, якими підтверджується вартість втраченого вантажу, позивач звернувся з даним позовом до суду першої інстнації.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва 18.01.2022 позов задоволено повністю. Вирішено стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титаново-магнієвий комбінат" заборгованість в сумі 25 798,50 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн.

Аргументуючи судове рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позивачем факт порушення відповідачем правил перевезення вантажу.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.01.2022 у справі № 910/15692/21 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі, відповідач зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не з`ясовано обставин, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що судом першої інстанції не було взято до уваги викладені відповідачем у відзиві на позов доводи, зокрема те, що:

- жоден із перелічених у претензії позивача № 25-20/229 від 08.02.2021 документів не підтверджує фактичну вартість вантажу, недостачу якого засвідчено у вагоні № 62842786, що перевозився за відправкою № 30135918 по залізничній накладній № 10006060/021220/0114136;

- звернення позивача з даним позов до суду є порушенням приписів ст. 46 Угоди про міжнародне залізничне перевезення вантажне сполучення (надалі - УМВС), оскільки повернення перевізником (відповідачем) заявнику (позивачу) претензії не є її відхиленням, тому на думку відповідача, у позивача були відсутні підстави для звернення з даним позовом до суду, так як відповідач повернув вищезгадану претензію позивача з причини ненадання документів, якими підтверджується вартість втраченого вантажу;

- позивачем невірно здійснено розрахунок суми вартості нестачі вантажу, а саме, як стверджує відповідач недостача у вагоні № 6242786 за відправкою Замчалово - Запоріжжя Ліве № 30135918 складає 6580 кг, за мінусом норми природної втрати (730 кг), дорівнює 5850 кг. За таких підстав, на думку відповідача, розрахунок за накладною № 10006060/021220/0114136 по відправці № 30135918 складає 18 720,35 грн (5,85 кг х 3200,06 грн).

Короткий зміст письмових пояснень позивача та узагальнення їх доводів

У письмових поясненнях позивач посилається на те, що відповідач частково у сумі 18 952,94 грн виконав оскаржуване рішення суду першої інстанції, на підтвердження чого надав до вказаних письмових пояснень наступні документи:

- копію листа відповідача від 23.02.2022 за № ЦМЮ-15/244, в якому зазначено, що відповідачем було розглянуто претензію від 17.12.2021 № 25-17/1828 щодо відшкодування збитків в сумі 18 952,94 грн за недостачу вантажу, який слідував за відправкою від 25.12.2020 Замчалово - Запоріжжя Ліве № 30135918. Вказана вище претензія визнана відповідачем обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі за рахунок Акціонерного товариства "Українська залізниця".

- копію платіжного доручення № 4786449 від 16.06.2022 про сплату суми 18 952,94 грн з призначенням платежу: "(_586_) Оплата претензії за поруш. терм. дост. ванатжу за відправкою від 25.12.2020 № 30135918 згідно розпор. № ЦМЮ-13/206 від 23.02.2022 без ПДВ (2913)".

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2022 у справі № 910/15692/21 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/15692/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Разіна Т.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.01.2022 у справі № 910/15692/21 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів: Разіної Т.І., Михальської Ю.Б. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

04.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат" (покупцем, позивачем) та Товаристовом з обмеженою відповідальністю "Східтепло Буд" (постачальником) укладений договір № 344, за умовами якого постачальник зобов`язався поставити покупцеві товар, зазначений в специфікаціях до даного договору.

Відповідно до специфікації № 5 від 31.12.2020 до договору між сторонами було погоджено, що предметом поставки є товар: вугілля кам`яне марки А сорту АМ у кількості 350 тон на загальну суму 1 543 500,00 грн разом з ПДВ.

Також, вказаною вище специфікацією було визначено наступні умови поставки:

- СРТ - ст. Запоріжжя-Ліве - перевезення залізничним транспортом залізнична станція "Запоріжжя-Ліве", Придніпровська залізниця (код 460005), одержувач ТОВ "ЗТМК" (код 3279), на території України, вказаної покупцем у письмовій заявці, згідно Інкотермс-2010. Товаросупровідним документом є залізнична накладна;

- DDP - склад покупця, 69600, м. Запоріжжя, вул. Теплична, буд. 18, згідно Інкотермс -2010 автотранспортом постачальника;

- датою поставки є дата календарного штемпеля прибуття вантажу, на ст. Запоріжжя-Ліве;

- походження товару: 346500, РФ, Ростовська обл., м. Шахти, вул. Радянська, б.187/189, офіс 103, ТОВ "ГОФ "Карбом".

Згідно залізничної накладної № 10006060/021220/0114136 відповідачем було здійснено перевезення вантажу зі станції Замчалово до ст. Запоріжжя Ліве за відправкою № 30135918 на адресу позивача у вагоні № 62842786.

31.12.2020 при оформленні видачі ватажу станцією Запоріжжя-Ліве виявлено невідповідність маси вантажу, вказаній у залізничній накладній, масі вантажу, що перебувала у вагоні № 62842786, про що складено комерційний акт № 460005/1648.

Вищевказаним комерційним актом встановлено, що на підставі акту загальної форми № 2020 від 30.12.2020 на станції Запоріжжя Ліве проведено комісійну видачу вантажу отримувачу з переважуванням вагону на справних електронних вагах вантажоотримувача, відповідно до документа значиться у вагоні вага: тара 24500 кг, нетто 73000 кг, фактично виявилось: брутто 90920 кг, тара з документами 24500 кг, нетто 66420 кг, що менше документа на 6580 кг. В комерційному відношенні вантаж насипом, нижче бортів 20 см, маркований, в документі маркування не значиться. В технічному відношенні вагон справний, двері цільнометалеві, люки зачинені, просипання вантажу немає. При повторному зважуванні дані не змінились. Вказаний комерційний акт підписаний представниками позивача та відповідача.

В подальшому, 08.02.2021 позивач звернувся до відповідача із претензією №25-20/229 про стягнення недостачі вантажу за перевезенням у сумі 29 017,80 грн, до якої були долучені наступні додатки: оригінал накладної № 10006060/021220/0114136 за відправкою № 30135918; оригінал комерційного акту № 460005/1648 від 31.12.2020; належним чином завірені копії: договору № 344 від 04.12.2020; специфікації № 5 від 31.12.2020; акту приймання - передачі товару від 31.12.2020; рахунку ТОВ "Східтепло Буд" на оплату № 27/12 від 27.12.2020 на суму 321 930 грн з ПДВ; платіжних доручень ТОВ "ЗТМК" за № 21-0000623 від 19.01.2021 на суму 300 000,00 грн та за № 21-0000909 від 28.01.2021 на суму 21 930,00 грн; довіреність на представника позивача.

У відповідь на вказану вимогу, відповідач листом за № ЦМ-Ю-15/131 від 23.02.2021 повідомив позивача про необхідність надання документів, що підтверджують вартість відправленого вантажу від - ТОВ "Групова Збагачувальна фабрика "Карбон", яке за відправками Замчалове - Запоріжжя Ліве №№ 29850354, 29850413, 30135918 є відправником вантажу, та попередив, що у разі ненадання документів до 09.03.2021 претензію за № 25-20/229 від 08.02.2021 буде повернуто без розгляду по суті.

Листом за № 25-20/597 від 14.04.2021 позивач надав відповідь на вимогу щодо надання документів, повідомивши, що він звертався 09.12.2020 та 16.01.2021 до ТОВ "Східтепло Буд", як постачальника вугілля за договором № 344 з проханням надати довідку про вартість вугілля та отримано відповідь про неможливість надання документів, оскільки це є конфіденційною інформацією.

До вказаного листа позивачем у додатках зазначено копії наступних документів, а саме листів ТОВ "ЗТКМ" від 18.12.2020 за № 15/09-647 та від 16.01.2021 за № 15/09-010; листів ТОВ "Групова Збагачувальна Фабрика "Карбон" від 05.03.2021 за № 0503-3 та за №0503-4.

В свою чергу, 11.05.2021 відповідач у листі № ЦМЮ-16/72 ЦРЖМ-5/21 повідомив позивача про те, що претензія № 25-20/229 від 08.02.2021 визнана такою, що не підлягає оплаті, у зв`язку із ненаданням документів, які підтверджують вартість втраченого вантажу зважаючи на приписи п. 40.3 розділу ІХ Правил перевезення вантажів.

В обгрунтування позову, позивач посилався на те, що після отримання ним від відповідача відповіді на претензію № 25-20/229 від 08.02.2021 на адресу позивача надійшла копія листа ТОВ "Группова Збагачувальна Фабрика "Карбон" вих № 0202-8 від 02.02.2021, в якій була надана відповідь на лист ТОВ "ЗТМК" № 15/09-647 від 08.12.2020, а саме, ТОВ "Группова Збагачувальна Фабрика "Карбон" повідомило про те, що "...25.10.2020 года со станции Замчалово С-Кав. ж/д в адрес ООО "АММОЛИТ ТРЕЙД" была осуществлена отгрузка угольной продукции антрацитной группы марки АМ 13-25 мм в обьеме 73 тонн (№ ваг. 62842786/СМГС30135918). Стоимость за 1 тон угля марки АМ (13-25 мм) вышеуказаной поставки составляет 120 долларов США без НДС".

З огляду на викладені обставин, позивач стверджував, що підстави, якими мотивувалася відмова відповідача щодо оплати претензії - відсутність вартості втраченого вантажу за відправкою № 30135918 СМГС 10006060/021220/0114136 від ТОВ "Группова Збагачувальна Фабрика "Карбон" усунено, тому позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом про стягнення 25 798,50 грн вартості нестачі вантажу.

Рішенням Господарського суду міста Києва 18.01.2022 позов задоволено повністю. Вирішено стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титаново-магнієвий комбінат" заборгованість в сумі 25 798,50 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 920 Цивільного кодексу України обумовлено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

В силу вимог ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

За правилами п. 4 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 (далі - Статут), перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Як підтверджується матеріалами справи, перевезення вантажу за накладною 10006060/021220/0114136 здійснювалось у міжнародному сполученні, зі станції відправлення Замчалово до ст. Запоріжжя Ліве за відправкою № № 30135918 на адресу ТОВ "ЗТМК" (позивача) у вагоні № 62842786.

Отже, до спірних правовідносин застосовуються положення Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення зі змінами та доповненнями від 01.07.2019 (надалі - УМВС).

Цією Угодою встановлюється пряме міжнародне залізничне сполучення для здійснення перевезення вантажів між залізничними дорогами, в тому числі Російської Федерації та України (ст. 1 УМВС).

УМВС є чинною з 01.11.1951 для УРСР, а для України УМВС є чинною з 05.06.1992 та відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" та "Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів".

Тобто, міжнародні перевезення вантажу здійснюються відповідно до правил міжнародних договорів, які відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 10 Цивільного кодексу України є частиною національного законодавства України та підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Крім того, у постанові Кабінету Міністрів України №246 від 03.04.1993 "Про угоди щодо міжнародного залізничного вантажного та пасажирського сполучення" зазначено, що у зв`язку з прийняттям Державної адміністрації залізничного транспорту України до Організації співдружності залізниць та її приєднанням до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення та Угоди про міжнародне залізничне пасажирське сполучення залізницям, морським пароплавствам, вантажовідправникам і вантажоодержувачам України слід забезпечити виконання цих угод.

У відповідності до § 1 ст. 3 УМВС ця Угода встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу в прямому міжнародному сполученні та в прямому міжнародному залізнично-поромному сполученні.

Згідно з § 1, 3 та 5 ст. 14 УМВС у відповідності до договору перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти вантаж відправника до станції призначення по маршруту, визначеному відправником та договірним перевізником, та видати його отримувачу. Укладення договору перевезення підтверджується накладною. Кожний наступний перевізник, який приймає вантаж до перевезення разом з накладною, вступає в договір перевезення та приймає на себе відповідні зобов`язання.

Статтею 43 УМВС визначені обмеження відповідальності перевізника при нестачі вантажу.

Відповідно до ст. 10 Цивільного кодексу України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України. Якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Згідно ч. 6 ст. 315 Господарського кодексу України щодо спорів, пов`язаних з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред`явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

В силу приписів ч. 3 ст. 124 Конституції України законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

У ч. 1 ст. 19 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Статтею 46 УМВС визначено порядок пред`явлення претензії отримувача до перевізника.

Так, претензія пред`являється з відповідним обґрунтуванням і зазначенням суми відшкодування. Претензія пред`являється в паперовому вигляді, а при наявності домовленостей між учасниками перевезення - в електронному вигляді. Претензія пред`являється по кожному відправленню окремо, за винятком: 1) претензії про повернення переборів провізних платежів. Така претензія може пред`являтися по декільком відправленням; 2) випадків, коли по декільком відправленням складено один комерційний акт, у таких випадках претензія пред`являється на всі відправлення, зазначені в комерційному акті (§3).

Претензія по одному відправленню на суму, еквівалентну 23 швейцарським франкам і менше, не підлягає задоволенню. Якщо претензія пред`являється на більшу суму і вона визнається такою, що підлягає задоволенню в розмірі, еквівалентному 23 швейцарським франкам і менше, то ця сума відшкодування заявникові не виплачується (§ 4).

Претендент зобов`язаний обґрунтувати претензію у відповідності з Правилами перевезення вантажів (§ 5).

Якщо претензія оформлена з порушенням вимог § 3 і § 5 даної статті, вона повертається претенденту без розгляду в строк не пізніше 15 днів від дня її надходження перевізникові із вказівкою причини її повернення.

У таких випадках перебіг строку давності, передбачений § 3 ст. 48 "Строки давності" не призупиняється. Якщо перевізник повертає претенденту претензію пізніше 15-деного строку, то перебіг строку давності зупиняється з наступного дня після закінчення цього строку до дня відправлення перевізником претенденту даної претензії. Повернення перевізником претенденту такої претензії не є її відхиленням і не дає претенденту права звернення з позовом у судові органи (§ 6).

Перевізник зобов`язаний в 180-денний строк від дня одержання претензії розглянути її, дати відповідь претенденту та при повному або частковому визнанні претензії сплатити претенденту належну суму (§ 7).

При частковому або повному відхиленні претензії перевізник повідомляє претенденту підстави відхилення претензії та одночасно повертає документи, прикладені до претензії (§ 8).

Відповідно до § 1 ст. 47 УМВС позов може бути пред`явлено тільки після пред`явлення відповідної претензії і тільки до того перевізника, до якого була пред`явлена претензія. Право пред`явлення позову на підставі цієї Угоди належить тій особі, яка має право пред`явити претензію перевізнику.

Із наведених правових норм вбачається, що Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення передбачено обов`язкове досудове врегулювання шляхом звернення одержувача вантажу з претензією до перевізника, з вини якого виявлено недостачу/втрату вантажу.

Матеріалами справи встановлено, що позивач в порядку досудового врегулювання спору звертався до відповідача, як перевізника із претензією № 25-20/298 від 08.02.2021 щодо відшкодування нестачі вантажу за спірним перевезенням і ця претензія була відхилена відповідачем з причин ненадання документів, що підтверджують вартість втраченого вантажу відповідно, з посиланням на приписи п. 40.3 розділу ІХ Правил перевезення вантажів.

Згідно пункту 40.2.2 розділу ІХ додатку №1 "Правила перевезення вантажів" УМВС при пред`явленні претензії особа, яка має право на пред`явлення претензії, зобов`язана додати до претензії наступні документи в оригіналі: в разі нестачі вантажу - відправник або отримувач - "оригінал накладної" (лист 1 накладної) і "лист повідомлення про прибуття вантажу" (лист 6 накладної) і комерційний акт, виданий отримувачу перевізником на станції призначення.

За змістом п. 40.3 розділу ІХ додатку №1 "Правила перевезення вантажів" УМВС, до претензій, вказаних у підпунктах 40.2.1 і 40.2.2 (нестача вантажу), повинні також бути додані документи, що підтверджують вартість вантажу.

Колегією суддів встановлено, що позивач не оспорював той факт, що ним не було додано належних підтверджуючих документів вартості втраченого вантажу на момент звернення із претензією до перевізника та на вимогу надати ці документи, натомість позивачем у позові було вказано, що лист ТОВ "Группова Збагачувальна Фабрика "Карбон" за вих. № 0202-7 від 02.02.2021 із зазначенням вартості вантажу за спірною відправкою від отримав у червні 2021 після відмови перевізника здійснити відшкодування за претензією.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Однак, як свідчать матеріали справи, позивачем не надано належних доказів на підтвердження своїх доводів про відсутність в його розпорядженні листа ТОВ "Группова Збагачувальна Фабрика "Карбон" за вих. № 0202-7 від 02.02.2021 станом на час звернення/розгляду із претензією до АТ "Українська залізниця", як і жодних доказів неможливості його подання у визначений строк, як і отримання його у червні 2021.

При цьому, судова колегія зауважує на тому, що вказаний лист датований 02.02.2021, втім матеріали справи не містять супровідних документів, відбитки вхідного штемпеля на вказаному листі тощо на підтвердження доводів позивача.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що подане позивачем відповідачу та до суду листування ТОВ "Группова Збагачувальна Фабрика "Карбон" від 05.03.2021 із зазначенням, що вказана інформація є конфіденційною та лист від 02.02.2021 із наданням цієї інформації не підтверджують обставин усунення підстав залишення претензії перевізника без оплати, а навпаки, підтверджують недотримання позивачем досудового порядку врегулювання спору із конкретним переліком надання необхідних документів для отримання відшкодування, що стало підставою для правомірного залишення претензії без оплати.

При цьому, колегія суддів зауважує на тому, що подання позивачем документів безпосередньо до суду без відповідних будь-яких доказів неможливості їх подання у визначеному обов`язковому досудовому порядку врегулювання спору до АТ "Українська залізниця" та прийняття їх судом нівелює встановлений УМВС порядок.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про те, що позивачем дотримано претензійного порядку звернення до відповідача, який визначений нормами Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, а тому позовні вимоги про стягнення 25 798,50 грн вартості нестачі вантажу при перевезенні за відправкою № 30135918 по залізничною накладною № 10006060/021220/0114136 у вагоні № 56144926 є необґрунтованими, та підстави для задоволення позову відсутні.

Таким чином, наведені доводи відповідачем у апеляційній скарзі, колегія суддів вважає документально обґрунтованими та такими, що неналежним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді даної справи.

В свою чергу, викладені у письмових поясненнях позивача твердження про те, що відповідач визнав частково позовні вимоги за оскаржуваним судом рішення у даній справі, сплативши 18 952,94 грн за платіжним дорученням № 4786449 від 16.06.2022, колегією суддів до уваги не приймаються, виходячи з того, що зі змісту долученого до письмових пояснень листа від 23.02.2022 № ЦМЮ-15/244 ЦРЖМ-82/21, відповідачем було розглянуто іншу претензію від 17.12.2021 № 25-17/1828 (яка в матеріалах відсутня), тобто визначити те, що вказана претензія стосувалась претензії № 25-20/229 від 08.02.2021, яка є однією із підстав виникнення даного спору є неможливим.

Крім того, судова колегія зауважує на тому, що відповідно до приписів ч. 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З огляду на наведене, апеляційний суд позбавлений можливості під час апеляційного провадження розглядати вище вказаний лист від 23.02.2022 № ЦМЮ-15/244 ЦРЖМ-82/21, який був складений після прийняття 18.01.2022 оскаржуваного судового рішення.

При цьому, колегія суддів зазначає, що в листі від 23.02.2022 № ЦМЮ-15/244 ЦРЖМ-82/21 вказано відшкодування збитків в сумі 18 952,94 грн за недостачу вантажу, який слідував за відправкою від 25.12.2020 Замчалово - Запоріжжя Ліве № 30135918, тоді як у долученої до матеріалів справи залізничній накладній № 10006060/021220/0114136 за відправкою № 30135918 у вагоні № 62842786 містить штемпель: "вывоз разрешен 27.12.2020".

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: не з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, крім того не з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, не відповідають обставинам справи, а тому апеляційні скарги підлягають задоволенню, а рішення суду - скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Судові витрати

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титаново-магнієвий комбінат" задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 18.01.2022 у справі № 910/15692/21 - скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титаново-магнієвий комбінат" (69600, місто Запоріжжя, вулиця Теплична, буд. 18; ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вулиця Єжи Ґедройця, буд. 5; ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3405,00 грн (три тисячі чотириста п`ять грн 00 коп.).

Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/15692/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Т.І. Разіна

Ю.Б. Михальська