ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2022 р. Справа№ 911/3427/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Чорногуза М.Г.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

За участю представників сторін:

від позивача - Шендріков Д.О., Волинській А.В.,

від відповідача - не з`явились,

від третьої особи - Прудь О.В.,

розглянувши апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Техімпекс"

на рішення Господарського суду Київської області від 15.06.2022 (повний текст рішення складено 30.06.2022)

у справі № 911/3427/21 (суддя Христенко О.О.)

За позовом Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Техімпекс"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державного концерну "Укроборонпром"

про стягнення 2 522 432,68 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У 2021 році Державна компанія з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" звернулася до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Техімпекс" про стягнення 2 522 432, 68 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання за договором поставки № USE-18.2-86-D-18 від 02.05.2018 року в частині оплати за поставлений товар.

Рішенням Господарського суду Київської області від 15.06.2022 року позовні вимоги задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Техімпекс" на користь Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" 2 122 560 грн. 85 коп. заборгованості, 123 884 грн. 45 коп. 3 % річних, 275 987 грн. 38 коп. інфляційних нарахувань та 37 836 грн. 49 коп. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що укладаючи договір щодо поставки однією стороною продукції та оплати її іншою стороною, позивач та відповідач взяли на себе певні зобов`язання, які відповідно, і повинні ними виконуватись в межах прав та обов`язків визначених умовами цього договору. Відтак, місцевий господарський суд дійшов висновку, що оскільки заборгованість відповідача в частині оплати переданої позивачем на підставі Договору поставки № USE-18.2-86-D-18 від 02.05.2018 року продукції, на час прийняття рішення не сплачена, а розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості підлягає задоволенню. Судом першої інстанції також перевірено на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки штрафних санкцій, надані позивачем, які задоволено в повному обсязі.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Техімпекс" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 15.06.2022 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції необґрунтоване та прийняте на підставі не повістю встановлених обставин, які мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, при порушенні норм процесуального права. Зокрема скаржник наполягає на тому, що підписання сторонами спору додаткових угод №1, №2, №3, задля продовження строку оплати, цілком підтверджує те, що виконання умов договору поставки напряму залежить від виконання умов договору комісії і дані договори є взаємозалежними, про що дуже добре було відомо обом сторонам спору. Також відповідач вважає, що факт направлення ДК «Укрспецекспорт» 07.10.2020 року своїх представників до ТОВ «НВК «Техімпекс» підтверджує наміри позивача прийняти повернення поставленої продукції, у зв`язку з неможливістю їх реалізувати на експорт після встановлення на вироби, а також визнання позивачем того, що саме реалізація готових виробів за договором комісії було кінцевою метою договору поставки, яка залишилась не досягнутою. Й наостанок скаржник звертає увагу, що задовольнивши вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, судом першої інстанції не було належним чином досліджено підстави для зменшення штрафних санкцій.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2022 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2022 року встановлювався строк для усунення недоліків, а саме не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали апелянту усунути недоліки шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 56 754 грн. 74 коп.

27.07.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Техімпекс" надійшла заява на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 18.07.2022 року з доказами сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.08.2022 року відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Техімпекс" на рішення Господарського суду Київської області від 15.06.2022 року, витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи №911/3427/21.

18.08.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів з Господарського суду Київської області надійшли матеріали справи №911/3427/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.08.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Техімпекс" на рішення Господарського суду Київської області від 15.06.2022 року у справі №911/3427/21 та призначено розгляд справи на 28.09.2022 року.

29.08.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт", позивача у справі, надійшов відзив на апеляційну скаргу.

15.09.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Державного концерну "Укроборонпром", третьої оосби у справі, надійшли письмові пояснення.

Судове засідання, призначене на 28.09.2022 року не відбулось у зв`язку з перебуванням суді Чорногуза М.Г. на лікарняному з 22.09.2022 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2022 року розгляд справи призначено на 16.11.2022 року.

16.11.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що в умовах воєнного стану в країні та постійними ракетними обстрілами товариству з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Техімпекс» дуже складно знайти представника та направити його до суду з матеріалами справи для того, щоб прийняти участь у судовому засіданні в таких складних умовах та захистити права товариства шляхом надання належної правової допомоги.

В судовому засіданні 16.11.2022 року представники позивача та третьої особи надали усні пояснення по справі, відповіли на запитання суду, просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Щодо клопотання відповідача про відкладення розгляду справи колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 11, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

В обґрунтування підстав для відкладення розгляду справи відповідач посилається на воєнний стан в країні та на постійні ракетні обстріли, зокрема міста Києва, а тому товариству в такий час складено знайти представника для участі в судовому засіданні.

В той же час, колегія суддів звертає увагу, що відповідач вказуючи про той факт, що в умовах воєнного стану в країні та ракетних обстрілів важко знайти представника товариства для участі в судовому засіданні, останній не зазначає про дату коли він зможе знайти представника товариства для у часті в судовому засіданні. Крім того, відповідач не позбавлений права заявити клопотання про участь у справі в режимі відеоконференці, оскільки така участь може здійснюватись представником відповідача в будь-якому безпечному місці.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника відповідача.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.05.2018 року між Державною компанією з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Техімпекс" (відповідач, покупець) укладений Договір поставки № USE-18.2-86-D-18. (а.с. 6-10).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов`язується передати у власність покупцю стволи КБА2 01.00.000 у кількості 9 одиниць (продукція), а покупець зобов`язується прийняти таку продукцію та оплатити її ціну на умовах, визначених у положеннях цього договору.

Згідно з п. 3.2. договору поставка продукції здійснюється на складі ДП "КБТЗ" з оформленням всіх необхідних документів.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що датою виконання постачальником обов`язку щодо поставки продукції покупцю є дата підписання сторонами Акту приймання-передачі продукції.

Відповідно до п. 3.5. договору постачальник зобов`язується поставити продукцію однією партією протягом 10 днів з моменту підписання цього договору. Дозволяється дострокова передача продукції покупцю за письмовим погодженням покупця.

Ціна однієї одиниці продукції, включаючи ПДВ, становить 276 000,00 грн. (п. 4.1. договору).

Також пунктом 4.2. договору встановлено, що загальна ціна продукції, включаючи ПДВ, становить 2 484 000,00 грн.

Згідно з п. 4.4. договору покупець сплачує постачальнику повну загальну ціну продукції, яка разом з ПДВ, становить 2 484 000,00 грн. прямим банківським переказом на поточний рахунок постачальника в строк, що не перевищує 30 календарних днів з дати підписання Акту приймання-передачі продукції.

Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання сторонами обов`язків за договором. (п. 8.1. договору).

Отже, позивачем на виконання умов Договору поставки № USE-18.2-86-D-18 від 02.05.2018 року було передано, а відповідачем прийнято продукцію "ствол КБА2 01.00.000, всього в кількості 9 одиниць загальною ціною - 2 484 000,00 грн., про що свідчить Акт приймання-передачі від 14.05.2018 року. (а.с. 18).

В подальшому, між сторонами були укладені Додаткові угоди № 1 від 11.06.2018 року та № 2 від 29.12.2018 року за якими були внесені зміни до умов п. 4.4. договору та погоджувалось, що покупець сплачує постачальнику повну загальну ціну продукції, яка разом з ПДВ, становить 2 484 000, 00 грн. прямим банківським переказом на поточний рахунок постачальника в строк "до 30 грудня 2018 року", "до 30 червня 2019 року", відповідно. (а.с. 15-16).

В матеріалах справи також наявний договір комісії № USE-17.1-121-D/K-18 від 21.08.2018 року, укладений між позивачем та відповідачем, відповідно до п. 1.1. якого комісіонер (позивач) зобов`язується, за дорученням комітента (відповідача), від свого імені в інтересах та за рахунок комітента, укласти зовнішньоекономічний контракт з компанією «EBS Investments Corporation», Сейшельські острови (надалі - покупець) з поставки на експорт виробів, за номенклатурою, кількістю, цінами і строками поставки, які зазначені в додатку №1 до цього договору, які відповідають вимогам цього договору і складають його невід`ємну частину. (а.с. 80-89).

Відповідно до додатку №1 до договору комісії специфікація виробів є наступною (а.с. 90):

1. БМП-1 з модулем озброєння у складі 30 мм автоматично Гармати - 1 од.; 7, 62 мм кулемета - 1 од.; ПТРК «Бар`єр» - 1 од.; 30 мм автоматичного гранатомета АГС-17 (КБА-117) - 1 од.

2. Комплект ЩІП для 11 одиниць БМП-1 з модулем озброєння у складі 30 мм автоматичної гармати, 7,62 мм кулемета, ПТРК «Бар`єр», 30 мм автоматичного гранатомета АГС-17 (КБА-117) (Склад комплекту запасних частин вказаний у додатку №2).

3. БТС-4 на базі танка Т-55 (WZT-2).

Також, в матеріалах справи наявний лист №1216-07-19 від 04.07.2019 року, яким відповідач просив позивача підписати додаткову угоду щодо перенесення строків оплати за договором поставки від 02.05.2018 року № USE-18.2-86-D-18 до 31.12.2019 року. Також у вказаному листі відповідач зазначив, що продукція за договором поставки № USE-18.2-86-D-18 від 02.05.2018 року була поставлена позивачем, втім у зв`язку з неотриманням ДК «Укрспецекспорт» дозволу Державної служби експортного контролю України на експорт виробів та, як наслідок неотримання відповідачем від позивача коштів за договором комісії, ТОВ «НВК «Техімпекс» не має можливості на теперішній час розрахуватися за отримані стволи КБА2 01.00.000. (а.с. 95-96).

В подальшому між сторонами було укладено додаткову угоду №3 від 02.10.2019 року, якою внесені зміни до умов п. 4.4. договору та погоджувалось, що покупець сплачує постачальнику повну загальну ціну продукції, яка разом з ПДВ, становить 2 484 000, 00 грн. прямим банківським переказом на поточний рахунок постачальника в строк до 31.12.2019 року. (а.с. 17).

Згодом, 21.05.2020 року позивач, на підставі ст. 601 ЦК України та ст. 202 ГК України направив на адресу відповідача заяву про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог № USE-12-5314 від 21.05.2020 року, за якою позивачем повідомлено про наявність зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав за Договором поставки № USE-18.2-86-D-18 від 02.05.2018 року, за яким ТОВ "НВК "Техімпекс" зобов`язано сплатити на користь ДК "Укрспецекспорт" кошти в сумі 2 484 000,00 грн., за Договором комісії № USE-20.2-65-D/К-19 від 06.06.2019 року, за яким ДК "Укрспецекспорт" (комісіонер) має зобов`язання перед ТОВ "НВК "Техімпекс" (комітент) у сумі еквівалентній 3 023,20 доларів США за курсом, встановленим НБУ на час складення цієї заяви та становить 80 372,98 грн. за Договором комісії № USE-20.2-92-D/К-19 від 05.06.2019 року, за яким ДК "Укрспецекспорт" (комісіонер) має зобов`язання перед ТОВ "НВК "Техімпекс" (комітент) у сумі еквівалентній 10 572,20 доларів США за курсом, встановленим НБУ на час складення цієї заяви та становить 281 066,17 грн. Отже, залишок грошового зобов`язання, яке виникло за договором поставки від 02.05.2018 року № USE-18.2-86-D-18 в якому ТОВ «НВК «Техімпекс» зобов`язане сплатити ДК «Укрспецекспорт» грошові кошти, складає суму 2 122 560, 85 грн. (а.с. 19-20).

Листом №1453/09-20 від 21.09.2020 року відповідач просив позивача укласти додаткову угоду до договору поставки № USE-18.2-86-D-18 від 02.05.2018 року про повернення до ДК «Укрспецекспорт» стволів КБА2 01.00.000 в кількості 9 одиниць, та надіслав заяву про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 21.05.2020 року №USE-12-5314 скасувати. (а.с. 94).

Відповідач листом №1492/10-20 від 21.09.2020 року повідомив позивача про готовність прийняти представників ДК «Укрспецекспорт» та спільно провести перевірку фактичного стану 9 (дев`яти) виробів КБА2 01.00.000, які були передані ТОВ «НВК «Техімпекс» згідно договору поставки № USE-18.2-86-D-18 від 02.05.2018 року. (а.с. 99).

В подальшому, листом №USE-18.3-10642 від 29.09.2020 року позивач повідомив відповідача про спільну перевірку фактичного стану 9 (дев`яти) виробів КБА2 01.00.000, які були передані ТОВ «НВК «Техімпекс» згідно договору поставки № USE-18.2-86-D-18 від 02.05.2018 року. (а.с. 100).

Позивач листом №USE-18.3-10925 від 06.10.2020 року повідомив відвідача, що з метою проведення спільної перевірки фактичного стану 9 (дев`яти) виробів КБА2 01.00.000 (договір поставки № USE-18.2-86-D-18 від 02.05.2018 року), 07.10.2020 року ДК «Укрспецекспорт» планує відрядити до підпорядкованого ТОВ «НВК «Техімпекс» підприємства своїх представників. (а.с. 98).

Враховуючи відсутність оплати, 15.09.2021 року позивач звернувся до відповідача із претензією № USE-13.3-12514, в якій вимагав від відповідача, у строк протягом 7 днів сплатити наявну за ним заборгованість в сумі 2 122 560, 85 грн., яка утворилась у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов Договору поставки № USE-18.2-86-D-18 від 02.05.2018 року. В обґрунтування своєї заяви, позивач стверджував про прострочення оплати відповідачем за отриману продукцію за умовами Договору поставки № USE-18.2-86-D-18 від 02.05.2018 року на суму 2 484 000,00 грн., а також направлення на адресу відповідача заяви № USE-12-5314 від 21.05.2020 року про наявність зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, зокрема, за Договором комісії № USE-20.2-65-D/К-19 від 06.06.2019 року на суму 80 372, 98 грн. та за Договором комісії № USE-20.2-92-D/К-19 від 05.06.2019 року на суму 281 066, 17 грн. (а.с. 21-23).

В матеріалах справи також наявна копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яким підтверджується отримання відповідної претензії відповідачем. (а.с. 25).

Крім того, в матеріалах справи наявний дозвіл Державної служби експортного контролю України №29111620 від 08.10.2021 року. (а.с. 184-185).

Також, в матеріалах справи наявне платіжне доручення в іноземній валюті № 293 від 03.11.2021 року на суму 699 575, 00 доларів США, яким позивачем на виконання Договору комісії № USE-17.1-121-D/K-18 від 21.08.2018 року перераховано відповідачу 699 575,00 доларів США. (а.с. 181).

Отже, спір у даній справі на думку позивача виник у зв`язку з тим, що відповідач всупереч умов договору поставки не розраховується за отриманий товар.

В свою чергу, відповідач, не заперечує отримання товару за договором поставки та наявної заборгованості перед позивачем, втім стверджує, що його вина відсутня, оскільки позивач не виконав своїх зобов`язань за договором комісії № USE-17.1-121-D/K-18 від 21.08.2018 року, а саме п. 3.1.6., яким передбачено, що позивач зобов`язаний одержати необхідні дозволи для виконання доручення комітента, а тому у відповідача відсутня фінансова можливість здійснити оплату за договором поставки.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів встановила наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

За своєю правовою природою укладений між сторонами правочин є договором поставки.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2, ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вже було зазначено вище, в якості доказів виконання своїх зобов`язань за договором в частині здійснення поставки товару позивачем надано Акт приймання-передачі від 14.05.2018 року. (а.с. 18).

В свою чергу, відповідач не заперечує виконання позивачем обов`язку з поставки товару, та зокрема отримання товару.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що датою виконання постачальником обов`язку щодо поставки продукції покупцю є дата підписання сторонами Акту приймання-передачі продукції.

Отже, позивачем виконано свої обов`язки за договором поставки 14.05.2018 року.

Згідно з п. 4.4. договору покупець сплачує постачальнику повну загальну ціну продукції, яка разом з ПДВ, становить 2 484 000,00 грн. прямим банківським переказом на поточний рахунок постачальника в строк, що не перевищує 30 календарних днів з дати підписання Акту приймання-передачі продукції.

Втім, як вбачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено додаткові угоди № 1 від 11.06.2018 року, № 2 від 29.12.2018 року, № 3 від 02.10.2019 року, якими зокрема було внесено зміни в п. 4.4. договору поставки, та встановлено, що відповідач повинен оплатити товар до 31.12.2019 року. (а.с. 15-17).

Отже, станом на час звернення позивача до суду з даним позовом строк виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати вартості отриманого товару настав.

Колегія суддів звертає увагу, що господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, згідно із положеннями Господарського процесуального кодексу України є предметом регулювання Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані позивачем докази фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення у відповідача обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

При цьому, позивач зазначає, що ним поставлено товар відповідно до умов договору на суму 2 484 000, 00 грн., однак, позивач на підставі ст. 601 ЦК України та ст. 202 ГК України, 21.05.2020 року направив на адресу відповідача заяву про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, а тому залишок грошового зобов`язання, яке виникло за договором поставки від 02.05.2018 року № USE-18.2-86-D-18 в якому ТОВ «НВК «Техімпекс» зобов`язане сплатити ДК «Укрспецекспорт» грошові кошти, складає суму 2 122 560, 85 грн. (а.с. 19-20).

Отже колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вірно встановив, що загальна сума боргу відповідача за поставлений згідно з договору поставки товар склала 2 484 000, 00 грн., доказів оплати, якої матеріали справи не містять, відтак, враховуючи заявлену позивачем суму основного боргу в розмірі 2 122 560, 85 грн. з врахуванням листа від 21.05.2020 року, місцевий господарський суд обґрунтовано задовольнив вимоги позивача про стягнення основної заборгованості в розмірі 2 122 560, 85 грн.

Щодо доводів скаржника, що метою придбання ТОВ «НВК «Техімпекс» стволів КБА2 01.00.000 у кількості 9 (дев`яти) одиниць у ДК «Укрспецекспорт» було їх використання для виробництва 30-мм автоматичних гармат модулів озброєння БМП-1, які в свою чергу повинні бути передані ТОВ «НВК «Техімпекс» на комісію ДК «Укрспецекспорт» згідно договору комісії для подальшої поставки на експорт та отримання обома сторонами прибутку, втім позивач, як комісіонер не виконав свого зобов`язання, передбаченого п. 3.1.6. договору комісії, що унеможливлює реалізацію виробів згідно з умовами договору комісії та досягнення кінцевої мети, а саме прибутку, колегія суддів зазначає наступне.

Зі змісту договору поставки № USE-18.2-86-D-18 від 02.05.2018 року не вбачається будь-яких застережень щодо кінцевої мети про яку стверджує відповідач.

В той же час, умовами договору поставки № USE-18.2-86-D-18 від 02.05.2018 року чітко передбачено умови поставки товару та оплати його про, що колегією суддів вище зазначено.

Колегія суддів звертає увагу, що ч. 1, ч. 2 та ч. 5 ст. 212 Цивільного кодексу України передбачено, що особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити припинення прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (скасувальна обставина). Законом можуть встановлюватися особливості вчинення та виконання окремих правочинів, за якими настання, зміна або припинення прав та обов`язків обумовлені настанням відкладальних чи скасувальних обставин.

В той же час, як вже вище встановлено, умовами договору поставки № USE-18.2-86-D-18 від 02.05.2018 року сторонами не обумовлено будь-яких відкладальних або скасувальних обставин.

Окрім цього, як вірно зазначено місцевим господарським судом, договір поставки № USE-18.2-86-D-18 укладено 02.05.2018 року, а договір комісії № USE-17.1-121-D/K-18 21.08.2018 року, тобто вже після укладення договору поставки та зокрема здійснення самої поставки позивачем (14.05.2018 року).

Також, колегія суддів зазначає, що посилання відповідача на листування з позивачем в яких ТОВ «НВК «Техімпекс» посилається на той факт, що у зв`язку з неотриманням ДК «Укрспецекспорт» дозволу Державної служби експортного контролю України на експорт виробів та, як наслідок неотримання відповідачем від позивача коштів за договором комісії, ТОВ «НВК «Техімпекс» не має можливості на теперішній час розрахуватися за отримані стволи КБА2 01.00.000 не може слугувати належною та законною підставою для не сплати відповідачем заборгованості за договором поставки, строк оплати якої настав.

Так, дії позивача щодо укладення з відповідачем додаткових угод про відтермінування строку сплати відповідачем за договором поставки не суперечать умовам договору поставки та не спростовують обов`язку відповідача сплатити таку заборгованість.

Крім того, доводи скаржника, що він хотів повернути товар у зв`язку з невиконанням позивачем своїх обов`язків за договором комісії, колегія суддів відхиляє, оскільки умовами договору поставки не передбачено такої підстави для повернення товару, а виконання обов`язків позивачем за договором комісії жодним чином не стосуються умов виконання договору поставки.

В той же час, в матеріалах справи наявний дозвіл Державної служби експортного контролю України №29111620 від 08.10.2021 року. (а.с. 184-185), а також платіжне доручення в іноземній валюті № 293 від 03.11.2021 року на суму 699 575, 00 доларів США, яким позивачем на виконання Договору комісії № USE-17.1-121-D/K-18 від 21.08.2018 року перераховано відповідачу 699 575,00 доларів США. (а.с. 181).

Вказані вище обставини, спростовують доводи скаржника, що неотримання відповідачем коштів від позивача за договором комісії стало фінансовою неможливістю здійснити відповідачем оплату за договором поставки.

З огляду на викладені вище обставини, колегія суддів відхиляє посилання скаржника на той факт, що виконання позивачем умов договору комісії, впливає на обов`язок відповідача розрахуватися за отриманий товар по договору поставки.

В той же час, місцевий господарський суд вірно зазначив, що відповідач не позбавлений права на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених прав, якщо вважає, що позивачем допущено неналежне виконання умов договору комісії.

Крім того, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору, в частині своєчасної оплати отриманої продукції, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просив стягнути з відповідача 123 884, 45 грн. 3 % річних за загальний період з 01.01.2020 року по 17.11.2021 року та 275 987, 38 грн. інфляційних втрат за загальний період з 01.01.2020 року по 17.11.2021 року.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Факт наявності заявленого до стягнення боргу станом на день подачі позову до суду підтверджується матеріалами справи, що наведено вище у даній постанові.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат у сумі 275 987, 38 грн.. за загальний період з 01.01.2020 року по 17.11.2021 року погоджується з місцевим господарським судом, що він є арифметично вірним та таким, що відповідає положенням чинного законодавства, й відповідно вимоги в цій частині правомірно задоволено.

Також колегія суддів перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у сумі 123 884, 45 грн.. за загальний період з 01.01.2020 року по 17.11.2021 року погоджується з висновком суду першої інстанції, що він є арифметично вірним та таким, що відповідає положенням чинного законодавства, й відповідно вимоги в цій частині правомірно задоволено.

Щодо посилання скаржника, що задовольнивши вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, судом першої інстанції не було належним чином досліджено підстави для зменшення штрафних санкцій колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не було подано до суду першої інстанції заяви про зменшення інфляційних втрат та 3% річних, тому вказані доводи скаржника є неправдивими.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. З ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Оскільки стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення та 3 % річних від простроченої суми не є неустойкою, а ст. 625 Цивільного кодексу України не передбачає можливості зменшення судом її розміру, то підстав для зменшення розміру цієї відповідальності немає.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №902/417/18 не спростовують викладеного вище.

Колегія суддів також вважає звернути увагу скаржника, що у розглядуваній справі Велика Палата Верховного Суду зазначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Такого висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла з урахуванням того, що у справі умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу, збільшили позовну давність за відповідними вимогами, а також пунктом 5.5 договору змінили розмір процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, і встановили її в розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та дев`яносто шести відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів.

При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, обмежити розмір санкцій сумами штрафу і пені, які вже присуджені до стягнення судами попередніх інстанцій, та відмовити у їх стягненні з цих підстав.

Таким чином, по-перше, Велика Палата Верховного Суду не зазначала про можливість зменшення інфляційних втрат. По-друге, відповідне зменшення відсотків річних Велика Палата Верховного Суду допустила з урахуванням конкретних обставин справи, а саме - встановлення такої процентної ставки на рівні 40% та 96%, і її явної невідповідності принципу справедливості, в той час як у даній справі порушення принципів розумності, справедливості та пропорційності під час нарахування позивачем відповідачу 3% річних за ст. 625 Цивільного кодексу України не встановлено, як і того, що відповідач вказував про порушення таких принципів під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.05.2021 року у справі №910/6349/19.

Отже, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано відповідачу вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Техімпекс" на рішення Господарського суду Київської області від 15.06.2022 року у справі №911/3427/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 15.06.2022 року у справі № 911/3427/21 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду Київської області матеріали справи №911/3427/21.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 16.11.2022 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.О. Мальченко

М.Г. Чорногуз