ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2022 р. Справа№ 911/3456/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Заводій Тетяни Михайлівни

на рішення Господарського суду Київської області від 15.08.2022

у справі № 911/3456/21 (суддя - Карпечкін Т.П.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Круця Олександра Миколайовича

до Фізичної особи-підприємця Заводій Тетяни Михайлівни

про стягнення 24 640,00 грн.

розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи відповідно до ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Круця Олександра Миколайовича (далі позивач, ФОП Круць О.М.) до Фізичної особи-підприємця Заводій Тетяни Михайлівни (далі відповідачка, ФОП Заводій Т.М.) про стягнення заборгованості в сумі 24 640,00 грн. за договором про надання послуг з вивозу твердих побутових відходів (ТПВ) № СМ-180-19 від 24.07.2019 року.

2. Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Київської області від 15.08.2022 позов задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Заводій Тетяни Михайлівни на користь позивача 24 640 грн. 00 коп. боргу та 2 270 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

Не погодившись з ухваленим рішенням, Фізична особа-підприємць Заводій Тетяна Михайлівна 03.09.2022 (згідно з відомостями відділення поштового зв`язку) звернулася безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила прийняти дану апеляційну скаргу, скасувати рішення Господарського суду Київської області від 15.08.2022 та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Витрати по сплаті судового збору просила покласти на відповідача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2022 було, зокрема, відкрито апеляційне провадження, призначено до розгляду апеляційну скаргу у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.

Ухвала від 12.09.2022 була надіслана судом апеляційної інстанції позивачу (на самостійно вказану в позовній заяві, ним адресу: 23411, Вінницька обл., Мурованокуриловецький р-н, село Михайлівці, вул. Центральна 62) 14.10.2022, що підтверджується відміткою на зворотній стороні ухвали.

Водночас, 27.10.2022 на адресу суду повернулась надіслана позивачу ухвала суду про відкриття провадження з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення, зокрема, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Доказів зміни місця реєстрації ФОП Круця Олександра Миколайовича та внесення відповідних даних до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань в порядку ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції надано не було.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Так, заявник не був позбавлений можливості вільного та безоплатного доступу до Єдиного реєстру судових рішень, знайомитись з ними на офіційному веб-порталі судова влада України. Відтак в кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства та самостійно цікавитися ходом ініційованого провадження.

Щодо заявлено відповідачем клопотання від 01.09.2022 про витребування доказів у позивача, суд апеляційної інстанції відхиляє таке клопотання з урахуванням наступного.

Відповідно до ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів); 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

З матеріалів справи вбачається, що скаржник у суді першої інстанції не заявляв клопотання про витребування доказів. Обставини, які перешкоджали звернутися з відповідним клопотанням у строк, встановлений законом, скаржником не наведені.

А тому суд апеляційної інстанції відхиляє подане стороною клопотання про витребування доказів.

Щодо долучених до апеляційної скарги додаткових доказів, зокрема: лист ФОП Заводій Т.М. б/н від 23.08.2022 та лист ПрАТ «ЕСМА» № 120/1 від 31.08.2022, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що таких доказів не існувало на момент ухвалення рішення судом першої інстанції від 15.08.2022.

Системний аналіз ст. 80, 269 ГПК України свідчить про те, що докази, якими сторона обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на кожну із сторін покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з відповідною заявою (позовом, відзивом, тощо). Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у т.ч. апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи

Однак, така обставина (тобто відсутність доказів як таких на момент розгляду спору судом першої інстанції) взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку ст. 269 ГПК України не залежно від причин неподання позивачем таких доказів.

Отже, подані відповідачем нові докази не приймаються судом апеляційної інстанції до розгляду.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в ній доводів

Відповідачка не погоджується з рішенням суду першої інстанції від 15.08.2022 та вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи; суд першої інстанції визнав встановленими обставини, які недоведені матеріалами справи та прийняв рішення, яке не відповідає обставинам справи, в зв`язку з чим рішення підлягає скасуванню, через наступне.

Так, скаржниця зазначила, що судом першої інстанції не прийнято до уваги порушення умов договору позивачем, зокрема щодо надання самих послуг та оформлення актів на підтвердження їх надання.

При цьому, за доводами скаржниці, суд першої інстанції взагалі не надав оцінку фактичній можливості надання позивачем послуг, що передбачені договором. Так, сторона зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази реального виконання договору, що не було враховано судом першої інстанції.

Так, для надання послуг позивачем, як за договором, так і взагалі, у нього мають бути в наявності певні ресурси (транспортні засоби, працівники, договори на утилізацію сміття, тощо). Жодного такого доказу позивачем в обґрунтування його позовних вимог не було надано (для надання послуг безпосередньо ФОП Заводій Т. М., як замовнику за договором).

За доводами апелянтки, позивач мав би отримати доступ до місця надання послуг, чого він зробити не міг, оскільки у нього не було допуску до території ПРАТ «ЕСМА». При цьому, про перешкоди або неможливість надання послуг він жодним чином не повідомляв замовника.

Крім того, для здійснення сторонами договору фактичної діяльності за договором, відповідачці потрібно було узгодити можливість такої співпраці з ПрАТ «ЕСМА», яка у відповідності до умов укладеного між ФОП Заводій Т. М. та ПрАТ «ЕСМА» договору оренди (п. 4.1.3.) на той час вже здійснювала вивезення сміття закладу відповідачки, за що остання сплачувала компенсацію витрат за оренду сміттєвих баків та вивезення сміття.

Згода на здійснення орендарем (ФОП Заводій Т. М.) самостійного вивезення сміття з території ПРАТ «ЕСМА» не була узгоджена орендодавцем і ФОП Заводій Т. М. продовжувала сплачувати ПрАТ «ЕСМА» компенсацію витрат на оренду сміттєвих баків та вивезення сміття, що утворювалося в результаті діяльності закладу відповідачки (докази сплати компенсації за вказані послуги ПрАТ «ECMA» знаходяться в матеріалах справи).

Так, судом першої інстанції не було враховано, що відсутність згоди ПрАТ «ЕСМА» на надання послуг позивачем на території ПРАТ «ЕСМА» спричинила фактичну неможливість виконання сторонами договору з моменту його підписання, що було вказано відповідачкою у відзиві, але повністю проігноровано судом першої інстанції та не надано оцінки вказаним обставинам в рішенні суду.

Окрім цього, апелянтка зазначила, що розділом 2 договору передбачено порядок здачі приймання робіт за договором, а саме: договором передбачено (п. 2.1.), що послуги надаються виконавцем, приймаються замовником шляхом щомісячного підписання двостороннього акту наданих послуг. Об`єм наданих послуг підтверджується та розраховується кожного поточного місяця на підставі відповідного акту, який надається виконавцем та має бути підписанийз впродовж 3 робочих днів з дати його надання /відправлення.

Тобто, акти, що підтверджують факт надання послуг, мають надаватися виконавцем безпосередньо після їх надання.

А замовник зобов`язаний його підписати або надати зауваження до нього протягом трьох робочих днів з моменту надання/відправлення.

Порядок оформлення АКТУ, визначений договором передбачає не тільки зобов`язання замовника щодо його підписання протягом певного строку, але й зобов`язання виконавця щодо його оформлення та надання протягом визначеного договором строку.

В той же час, позивач, недобросовісно користуючись, своїми правами, визначеними умовами договору, в 4му кварталі 2021 року, надіслав відповідачці за договором акти за період з жовтня 2019 р. по лютий 2020 р. При цьому, не зрозуміло, чим керувався позивач при направленні ФОП Заводій Т. М. Актів саме за цей період, враховуючи той факт, що договір було укладено 24.07.2019 р. і

згідно його умов вважається таким, що діє і по цей час.

ФОП Заводій Т. М. не надала ФОП Круцю О.М. заперечень на направлені їй акти, оскільки, за її твердженнями, вважала їх помилково направленими не тому контрагенту. Більше того, у відповідності до умов договору (п. 2.1. та п. 2.3.), акти вважаються погодженими впродовж трьох робочих днів з дати його надання/відправлення.

У відповідності до роздруківки з ресурсу відстеження відправлень Укрпошти, відправлення 195 було надіслано на адресу ФОП Заводій Т. М. 23.09.2021 р., а фактично нею отримано - 29.09.2021 р., через 6 днів з моменту направлення, тобто вже після закінчення строку для надання будь-яких заперечень чи зауважень до таких актів, визначених договором. А тому апелянтка просила рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового - про відмову в позові повністю.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Правом на подачу відзиву позивач не скористався.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, 24.07.2019 року між позивачем (далі - виконавець) та відповідачем (далі - замовник) укладено договір про надання послуг з вивозу твердих побутових відходів (ТПВ) № СМ-180-19 (далі - договір).

Пунктом 1.1. договору передбачено, що замовник доручає, а виконавець зобов`язується надавати послуги з вивозу твердих побутових відходів (ТПВ) з території замовника, а замовник - приймати та оплачувати надані послуги в порядку та строки, визначені цим договором.

Відповідно до п. 2.1. договору послуги, що надаються виконавцем, приймаються замовником шляхом щомісячного підписання двостороннього акта наданих послуг. Таким чином, об`єм наданих послуг підтверджується та розраховується кожного поточного місяця на підставі відповідного акта, який надається виконавцем та має бути підписаний замовником впродовж трьох робочих днів з дати його надання/відправлення.

Жодна зі сторін не вправі відмовитися від підписання актів. У разі наявності розбіжностей, підтверджених письмово, сторони підписують акт з зазначенням фактичних розбіжностей (пункт 2.2. договору).

Пунктом 2.3 договору передбачено, що у випадку, якщо виконавець протягом встановленого п. 2.1. договору строку не отримує від замовника підписаного акту наданих послуг або обґрунтовану відмову від його підписання (дефектний акт), такий акт вважається погодженим замовником, а послуги належно наданими та прийнятими замовником без зауважень. Сторони дійшли взаємної згоди, що в зазначеному випадку акт наданих послуг без підпису та печатки замовника, але з надписом «зауважень від замовника у встановлений строк не надійшло» є для сторін підставою вважати вказані в ньому послуги прийнятими замовником в повному обсязі без зауважень.

Вартість вивозу та утилізації 1 м.куб ТПВ складає 200 грн. 00 коп. (пункт 3.1. договору).

Згідно з п. 3.2. договору факт надання послуг виконавцем та фактичний обсяг ТПВ за кожний поточний місяць підтверджується підписаним сторонами двостороннім актом наданих послуг. Оплата за фактично надані послуги здійснюється замовником протягом трьох робочих днів від дня підписання акта наданих послуг.

Відповідно до п. 4.2.2, п. 4.2.3 договору замовник зобов`язується сплачувати вартість послуг, що надаються виконавцем, в установлені договором строки; прийняти послуги, зазначені у п. 1. договору, на підтверждення чого надати виконавцю підписаний акт наданих послуг впродовж трьох робочих днів з дати його надання/відправлення представником виконавця.

Цей договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2019, а в частині невиконаних грошових зобов`язань - до повного їх виконання. У випадку, якщо жодна із сторін за 10 (десять) календарних днів до дня закінчення терміну дії цього договору не заявить письмово про його припинення, цей договір вважається продовженим на один календарний рік на тих же умовах без обмеження по кількості (пункт 9.1.договору).

Зігдно з п. 9.3. договору кожна із сторін має право розірвати договір в одностороньому порядку, попередивши про це іншу сторону не менш як за 10 календарних днів до дати розірвання.

Як зазначає позивач, ним на виконання умов договору протягом жовтня, листопада, грудня 2019 року та січня, лютого 2020 року були надані у послуги з вивезення побутових відходів на загальну суму 24 640,00 грн., що підтверджується актами надання послуг № 492 від 31.10.2019 року на суму 3 960,00 грн, № 493 від 31.11.2019 року на суму 3 960,00 грн., № 494 від 31.12.2019 року на суму 5 720,00 грн., № 18 від 31.01.2020 року на суму 6 160,00 грн., № 61 від 29.02.2020 року на суму 4 840,00 грн.

Позивачем 23.09.2021 року було надіслано цінним листом з описом вкладення на адресу відповідача лист № 21/09 від 21.09.2021 року з доданими до нього актами наданих послуг за період жовтень-грудень 2019 року та січень-лютий 2020 року, які позивач просив підписати та повернути.

Окрім того, 08.10.2021 року позивачем було направлено вимогу № 18/10 від 18.10.2021 року про погашення заборгованості за договором СМ -180-19 від 24.07.2019 року, відповідно до якої відповідача було повідомлено про те, що за ним утворилась заборгованість за вивезення відходів з території об`єкту замовника на суму 24 640,00 грн.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як передбачено ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Приписами ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Так, суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується факт надання позивачем послуг з вивезенню твердих побутових відходів в період жовтня, листопада, грудня 2019 року та січня, лютого 2020 року на загальну суму 24 640,00 грн., докази повної їх оплати відсутні. А оскільки розмір заборгованості, за висновком суду першої інстанції, відповідає фактичним обставинам справи, то вимогу Фізичної особи-підприємця Круця Олександра Миколайовича про стягнення з Фізичної особи-підприємця Заводій Тетяни Михайлівни заборгованості в сумі 24 640,00 грн. за договором про надання послуг з вивозу твердих побутових відходів (ТПВ) № СМ-180-19 від 24.07.2019 було задоволено повністю.

Суд апеляційної інстанції вважає помилковим такий висновок місцевого господарського суду з урахуванням наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем 24.07.2019 дійсно було укладено договір про надання послуг з вивозу твердих побутових відходів (ТПВ) № СМ-180-19.

В силу пункту п. 2.1. договору послуги, що надаються виконавцем, приймаються замовником шляхом щомісячного підписання двостороннього акта наданих послуг. Таким чином, об`єм наданих послуг підтверджується та розраховується кожного поточного місяця на підставі відповідного акта, який надається виконавцем та має бути підписаний замовником впродовж трьох робочих днів з дати його надання/відправлення.

Натомість, позивачем до позовної заяви були долучені примірники актів надання послуг за період з жовтня 2019 по лютий 2020, які підписані в односторонньому порядку, та були надіслані на адресу відповідача лише 23.09.2021, та отримані 29.09.2021. Жодних інших доказів своєчасного (в порядку п. 2.1. договору) направлення відповідачу вказаних актів матеріали справи не містять.

Таким чином, здійснивши направлення спірних актів надання послуг за жовтень 2019 - лютий 2020 лише через вісім місяців, позивач порушив умови договору (п. 2.1.), відповідно до якого останній був зобов`язаний щомісячно надавати відповідачу акти наданих послуг.

Не містять також матеріали справи інших доказів надання послуг за договором за період з липня 2019 (укладення договору) по вересень 2019. Таким чином, з наданих позивачем доказів та пояснень останній нібито приступив до виконання умов договору лише з жовтня 2019 року.

Більше того, відповідно до п. 3.6. договору сторони домовилися, щодо щоквартального підписання актів бухгалтерської звірки, які складаються уповноваженими посадовими особами. Таких доказів матеріали справи не містять.

Окрім цього, судом першої інстанції помилково не були досліджені наступні докази, які були долучені відповідачкою до відзиву на позовну заяву, зокрема: договір оренди № 0918/2 від 07.09.2018, укладений між відповідачкою та ПрАТ «Есма», згідно якому вона орендувала приміщення, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Краснова 27.

Так, з вказаного договору вбачається, що ПрАТ «Есма» надавалось відповідачці також послуги з експлуатаційного обслуговування, зокрема оренда сміттєвих баків та вивезення сміття (п. 4.1.3 договору). На підтвердження виконання вказаного договору відповідачкою було долучено до матеріалів справи копії платіжних доручень та виписок з її банківського рахунку про оплату оренди та наданих послуг ПрАТ «Есма» за жовтень 2019, листопад 2019 та січень 2021.

Також в матеріалах справи наявний лист ПрАТ «Есма» № 167/1 від 13.12.2021 з розгорнутим розрахунком оплат за договором оренди № 0918/2 від 07.09.2018 (за період з жовтня по листопад 2019). Відповідно до якого вбачається, що відповідачкою було здійснено компенсацію експлуатаційних витрат (в тому числі вивезення сміття) за платіжними дорученнями: № 790 від 09.10.2019 в розмірі - 2 024,71 грн; № 856 від 04.11.2019 в розмірі - 19 403,50 грн; № 921 від 28.01.2020 в розмірі - 17 019,34 грн, що частково охоплюють спірні періоди.

Таким чином, в матеріалах справи наявні докази реального надання послуг із вивезення сміття відповідачці за адресою: Київ, вул. Краснова 27 іншою юридичною особою, орендодавцем відповідачки. Зазначені обставини в суді першої інстанції заявила відповідачка, але суд першої інстанції їх не перевірив.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, з урахуванням тієї обставини, що акти наданих послуг № 492 від 31.10.2019 на суму 3 960,00, № 493 від 31.11.2019 на суму 3 960,00 грн., № 494 від 31.12.2019 на суму 5 720,00 грн., № 18 від 31.01.2020 на суму 6 160,00 грн., № 61 від 29.02.2020 на суму 4 840,00 грн. підписані лише в односторонньому порядку, направлені відповідачу з порушенням вимог п. 2.1. договору (фактично через одинадцять місяців після складення таких актів) не є достатніми, достовірними та належними доказами надання позивачем послуг відповідачу за договором № СМ-180-19 від 24.07.2019. В матеріалах справи також відсутні будь-які інші докази прийняття та оплати спірних послуг. Вказані обставини помилково не були враховані судом першої інстанції при розгляді справи. Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази надання спірних послуг саме позивачем.

Більше того, в матеріалах справи наявні докази надання послуг з вивезення сміття за адресою: Київ, вул. Краснова 27 іншою юридичною особою, орендодавцем відповідача за жовтень 2019, листопад 2019 та січень 2020. Вказані обставини не були спростовані позивачем. Рішення суду першої інстанції не містить жодного обґрунтування відхилення таких доказів, всупереч п. 2 ч. 4 ст. 238 ГПК України.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Північний апеляційний господарський суд враховує, що на момент ухвалення даної постанови чинною є норма статті 79 ГПК України щодо вірогідності доказів, згідно з якою наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За загальним правилом норми процесуального права застосовуються в редакції чинній, на момент ухвалення рішення.

Система доказування у господарському процесі, засновується на розподілі тягаря доказування між сторонами у справі. Посилаючись на ту, чи іншу обставину або спростовуючи їх у суді, сторона повинна доводити такі обставини відповідними належними та допустимими доказами. При чому, ключовим фактором у тому, як сторона користується стандартами доказування виступає, її зацікавленість у вирішенні господарського спору на свою користь.

Якщо існує певний юридичний факт, який входить до предмету доказування по справі, то мають бути наявні відповідні докази на підтвердження цього факту або об`єктивні причини та розумне пояснення їх відсутності. Однак, якщо сторона з тих чи інших причин не доводить певну важливу для розгляду справи обставину, то суд, оцінюючи докази "за внутрішнім переконанням" вирішує, чи мав місце певний факт, що підлягаю доказуванню, чи він є просто надуманим.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення, в яких суд посилається на баланс вірогідностей задля оцінки обставин у справі. Так, зокрема, у рішенні від 23.08.2016 (заява № 59166/12) "Дж. К. та Інші проти Швеції" (J.K. AND OTHERS v. SWEDEN) Європейський суд з прав людини наголошує, що "У країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічна правова позиція з цього питання викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 904/4046/20, та від 30 червня 2022 року у cправі № 927/774/20).

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає більш вірогідними докази, надані відповідачем у даній справі, ніж докази, які були надані позивачем. А тому суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог у даній справі.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 2 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими. (п. 2 ч. 1 ст. 277 ГПК України).

Отже, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно, у позові відмовляється у зв`язку з необґрунтованістю заявлених вимог в розумінні ст. 269 ГПК України.

Таким чином, на підставі ст. 2, 74, 76-80, 86, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. 277 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Заводій Тетяни Михайлівни на рішення Господарського суду Київської області від 15.08.2022 та ухвалення нового рішення - про відмову в задоволенні позову повністю.

9. Судові витрати

З урахуванням задоволення апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Заводій Тетяни Михайлівни, понесені нею судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на позивача у порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 277, 281, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Заводій Тетяни Михайлівни на рішення Господарського суду Київської області від 15.08.2022 у справі № 911/3456/21 - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 15.08.2022 у справі № 911/3456/21 - скасувати, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

3. Судові витрати (судовий збір), понесені у зв`язку з розглядом справи як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанцій, покласти на позивача.

Стягнути з Круця Олександра Миколайовича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Заводій Тетяни Михайлівни ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) 3 405 (три тисячі чотириста п`ять) грн витрат зі сплати судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

4. Видачу відповідного наказу доручити суду першої інстанції.

5. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич