ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15 листопада 2022 року справа № 903/471/22

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Ведмедюка Михайла Петровича

та за присутності представників:

від позивача: Сергєєва М.Ш. - адвокат (ордер серія АЕ №1141308 від 24.12.2021р.)

участь представника у судовому засіданні була забезпечена в режимі відеоконференції згідно протокольної ухвали суду від 10.11.2022р.

від відповідача: Ворошик С.О. - представник, адвокат (довіреність від 21.09.2022р.); Масич І.В. - представник, адвокат (довіреність від 11.08.2022р.№11/08-1)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Новіс", м. Дніпро

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Гнідавський цукровий завод", с. Рованці

про стягнення 168 379,39 грн.,

встановив: 05 липня 2022 року на адресу Господарського суду Волинської області, із долученням копій підтверджуючих позовні вимоги та обґрунтовуючих позов документів, надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Новіс" (за підписом представника, адвоката Сергєєвої М.Ш.) про стягнення на користь товариства з Приватного акціонерного товариства "Гнідавський цукровий завод" 168 379,39 грн., в тому числі, 128 405,78 грн. заборгованості по оплаті виготовленого та переданого на виконання умов укладеного між сторонами договору поставки №2744 від 13.10.2021р. із протоколом узгодження розбіжностей від 13.10.2021р. товару, 17 614,46 грн. пені, нарахованої з врахуванням положень п. 7.1 договору від 13.10.2021р. №2744 за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, 3 658,69 грн. 5% річних, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України з врахуванням п. 7.2 договору поставки №2744 від 13.10.2021р. в редакції протоколу розбіжностей від 13.10.2021р. до угоди, 18 700,46 грн. інфляційних втрат. При цьому засвідчувалось на понесенні витрат, пов`язаних із сплатою 2 525,69 грн. судового збору та оплатою наданої адвокатом професійної правової допомоги на суму 20 000 грн.

Вірність копій усіх без виключення додатків до позовної заяви їх оригіналам була засвідчена відтиском відповідної печатки "згідно з оригіналом адвокат Майя Сергєєва" із проставленою датою 30.06.2022р та підписом адвоката.

Ухвалою від 11.07.2022р. за позовом було відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, розгляд справи в підготовчому засіданні призначено на 08.08.2022р., запропоновано учасникам судового процесу вчинити певні дії та надати суду відповідні додаткові матеріали, зобов`язано позивача (у зв`язку з неякісно виконаними копіями) в найкоротші строки надати суду належним чином посвідчені копії останніх сторінок договору поставки №2744 від 13.10.2021р. та протоколу узгодження розбіжностей від 13.10.2021р. до договору №2744.

04.08.2022р. судом були зареєстровані клопотання ПрАТ "Гнідавський цукровий завод" від 04.08.2022р. №№226, 227 про витребування доказів та про продовження строку проведення підготовчого провадження у справі на тридцять днів, продовження строку для подання відзиву позов та відкладення підготовчого засідання у справі на іншу дату.

В обґрунтування клопотань відповідач засвідчував, що після ознайомлення та аналізу поданих позивачем до позовної заяви письмових доказів з`ясувалося, що окремі копії документів є неякісними та не містять усіх обов`язкових реквізитів, що викликає сумнів сторони відповідача в їх достовірності та позбавляє можливості ознайомитись з їх змістом, здійснити їх повний та обґрунтований правовий аналіз з метою подання відзиву у встановлений судом строк. Відповідач засвідчував, що документи мають важливе значення для вирішення спору, оскільки саме на їх підставі позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. При цьому відповідач, на виконання положень ч. 2 ст. 81 ГПК України зазначив, що у сторони відповідні документи відсутні, водночас зауважив, що позивачем у його позовній заяві зазначено про те, що оригінали усіх поданих письмових доказів знаходяться у нього. Відтак, зважаючи на те, що відповідні письмові докази є важливими у справі, враховуючи неможливість подати зазначені докази без відповідного судового рішення та виходячи з приписів ст. 81 ГПК України, з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи, керуючись ст.ст. 42, 80, 81, 91 ГПК України, відповідач просив суд зобов`язати ТОВ "ТБ "Новіс" надати для огляду в судовому засіданні оригінали договору поставки №2744 від 13.10.2021р. з протоколом розбіжностей від 13.10.2021р., видаткової накладної №4534 від 01.11.2021р., товарно-транспортної накладної №82 від 01.11.2021р., а також зобов`язати позивача здійснити направлення відповідачу належним чином засвідчених копій перелічених документів.

Ухвалою, постановленою за результатами розгляду справи (за відсутності представників сторін) в підготовчому судовому засіданні 08.08.2022р.:

- розгляд справи в підготовчому засіданні було відкладено на 08.09.2022р.;

- зобов`язано ТОВ "ТБ "Новіс" надати суду (шляхом направлення засобами поштового зв`язку) належним чином посвідчених копій договору поставки №2744 від 13.10.2021р. із протоколом розбіжностей від 13.10.2021р., видаткової накладної №4534 від 01.11.2021р., товарно-транспортної накладної №82 від 01.11.2021р.;

- зобов`язано ТОВ "ТБ "Новіс", відповідно до ст. 91 ГПК України, п. 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003, належним чином посвідчені копії договору поставки №2744 від 13.10.2021р. з протоколом розбіжностей від 13.10.2021р., видаткової накладної №4534 від 01.11.2021р., товарно-транспортної накладної №82 від 01.11.2021р. направити на поштову та офіційну електронну адреси відповідача, докази направлення надати суду;

- встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву і всіх доказів, які можливо доставити до суду, що підтверджують правову позицію сторони стосовно позову;

- встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив на позовну заяву (за наявності).

Із заявою №09/08-юр від 09.08.2022р. про долучення копій документів за підписом адвоката Сергєєвої М.Ш. ТОВ "ТБ "Новіс" звернулось до суду 10.08.2022р. Разом із визначеною заявою на адресу електронної пошти суду було направлено електронні скановані копії договору поставки №2744 від 13.10.2021р., протоколу розбіжностей від 13.10.2021р., видаткової накладної №4534 від 01.11.2021р., товарно-транспортної накладної №82 від 01.11.2021р., довіреності №815 від 01.11.2021р., а також доказів (поштові матеріали) в підтвердження направлення визначених документів відповідачу. Вірність копій визначених документів їх оригіналам була засвідчена відтиском відповідної печатки "згідно з оригіналом адвокат Майя Сергєєва" із проставленою датою 09.08.2022р та підписом адвоката.

Аналогічна заява №09/08-юр від 09.08.2022р. за підписом адвоката Сергєєвої М.Ш. із сканованими копіями договору поставки №2744 від 13.10.2021р. із протоколом розбіжностей, видаткової накладної №4534 від 01.11.2021р., товарно-транспортної накладної №82 від 01.11.2021р., довіреності №815 від 01.11.2021р. на поштову адресу суду надійшла 11.08.2022р.

07 вересня 2022 року судом були зареєстровані клопотання ПрАТ "Гнідавський цукровий завод":

- від 06.09.2022р. №266 про повторне витребування доказів із засвідченням направлення позивачем на адресу відповідача неякісних копій документів, що унеможливило стороні в повній мірі скористатися своїми правами на належний правовий захист, в тому числі, щодо підготовки та подання відзиву у встановлений судом строк;

- від 06.09.2022р. №267 про відкладення підготовчого судового засідання у справі з огляду на захворювання представника товариства із долученням довіреності від 11.08.2022р. №11/08-1 на ім`я адвоката Масич І.В. та довідки Медичного центру "Благомед" від 06.09.2022р. про перебування Масич І.В. на амбулаторному лікуванні у період з 05.09.2022р. по 09.09.2022р.;

- від 06.09.2022р. №268 про продовження строку підготовчого провадження у справі та продовження для товариства строків для подання відзиву по суті позовної заяви.

В підготовчому судовому засіданні, проведеному 08.09.2022р. за участю представника позивача, було постановлено ухвалу про залишення позовної заяви ТОВ "ТБ "Новіс" від 30.06.2022р. №30/01 без руху, запропоновано позивачу впродовж 3-х днів з дня вручення ухвали усунути встановлені при поданні позовної заяви недоліки та надати суду оригінали договору поставки №2744 від 13.10.2021р. та протоколу розбіжностей від 13.10.2021р., видаткової накладної №4534 від 01.11.2021р., товарно-транспортної накладної №82 від 01.11.2021р.

При цьому враховано та в ухвалі від 08.09.2022р. відображено, що позивачем на виконання вимог ухвали від 11.07.2022р. надано суду витребувані судом документи, проте, як встановлено судом, останні сторінки договору поставки №2744 від 13.10.2021р. та протоколу узгодження розбіжностей від 13.10.2021р. є знову ж таки нечитабельними (у зв`язку з неякісно виконаними копіями). За результатами загального вивчення матеріалів справи, аналізу постановлених у справі ухвал та вчинених позивачем на виконання ухвал дій, встановлено, що позовну заяву ТОВ "ТБ "Новіс" подано до суду без додержання вимог, визначених ст. 164 ГПК України.

Судом було зауважено, що згідно ч. 2 ст. 164 ГПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Згідно ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 80 ГПК України визначено, зокрема, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

При цьому, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 91 ГПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Частинами 4-6 названої статті унормовано, що копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Як було встановлено судом, до позовної заяви та до клопотання про долучення копій документів ТОВ "ТБ "Новіс" не долучено читабельних сторінок договору поставки №2744 від 13.10.2021р. та протоколу узгодження розбіжностей від 13.10.2021р. Відтак, засвідчено, що за вказаних обставин позивачем не дотримано вимог закону в частині подання до суду належних письмових доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Неотримання належних документів підтверджено також стороною відповідача, у зв`язку з чим позовна заява підлягає залишенню без руху.

Судом було зазначено, що для усунення недоліків позову позивачу необхідно подати заяву на усунення недоліків (про виконання ухвали), до якої долучити оригінали договору поставки №2744 від 13.10.2021р. з протоколом розбіжностей від 13.10.2021р., видаткової накладної №4534 від 01.11.2021р., товарно-транспортної накладної №82 від 01.11.2021р.

При цьому враховано положення ст. 176 ГПК України, частиною 11 котрої визначено, що суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

19 вересня 2022 року на адресу суду від ТОВ "ТБ "Новіс" надійшла заява від 15.09.2022р. №15/09-юр про усунення допущених недоліків з долученням відповідних матеріалів та із додатковими письмовими поясненнями. При цьому, стосовно оригіналів витребуваних документів позивачем, долучаючи до пояснень довідку ТОВ "ТД "Новіс", було засвідчено, що договір поставки №2744 від 13.10.2021р. із протоколом розбіжностей, видаткова накладна №4534 від 01.11.2021р. та товарно-транспортна накладна №82 від 01.11.2021р. були в наявності у товариства станом на 03.02.2022р., однак, були втрачені через організацію дистанційної роботи працівників та їх наміром скористатись можливістю виїхати за межі України у зв`язку із військовою агресією. Через неможливість облаштування сховища, документація товариства була перевезена додому до працівників, згодом відповідальний працівник виїхав за межі України, у зв`язку з чим товариство позбавлене можливості на даний час віднайти та надати суду оригінали матеріалів.

До відповідної заяви позивачем було долучено роздрукований оригінал договору поставки №2744 від 13.10.2021р. із протоколом розбіжностей від 13.10.2021р., скріплений лише відтисками печатки ТОВ "ТД "Новіс" та посвідчений підписом директора товариства Берези А.І., скановані копії засвідченої угоди з протоколом (останні сторінки надано повторно в нечитабельному вигляді).

Ухвалою від 20.09.2022р., з огляду на визначені дії позивача, розгляд справи було призначено в підготовчому судовому засіданні на 26.09.2022р., запропоновано відповідачу реалізувати визначені положеннями ГПК України процесуальні права та до дня проведення судового засідання у справі здійснити ознайомлення з матеріалами, наданими позивачем.

З матеріалами справи представник ПрАТ "Гнідавський цукровий завод" відповідно до клопотання від 21.09.2022р. №280 ознайомився безпосередньо в приміщенні суду 21.09.2022р.

Відзив ПрАТ "Гнідавський цукровий завод" від 06.10.2022р. №315 на позовну заяву ТОВ "ТБ "Новіс" із додатками обґрунтовуючих заперечення на позов документів надійшов до суду 06.10.2022р. При цьому відповідачем було повідомлено суд про попередній розрахунок суми судових витрат у справі в розмірі 32 000 грн., засвідчено, що докази на підтвердження остаточного розміру судових витрат стороною відповідача будуть подані у порядку та строки, що регламентовані ч. 8 ст. 128 ГПК України.

Відповідь ТОВ "ТБ "Новіс" від 12.10.2022р. №16/09-юр на відзив відповідача надійшла на електронну адресу суду 13.10.2022р.

Відповідач скористався наданим положеннями ГПК України правом та здійснив направлення до суду 17.10.2022р. письмових заперечень на відповідь позивача на відзив.

В підготовчому судовому засіданні, проведеному 19.10.2022р. за участю представників сторін, було постановлено відображену в протоколі судового засідання ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті на 10.11.2022р.

Не приступаючи до розгляду справи по суті, в судовому засіданні 10.11.2022р. судом було заслухане клопотання представника відповідача, оглянуто надані стороною відповідача оригінали двох примірників договорів №2744 від 13.10.2021р., котрі направлялись ТОВ "ТД "Новіс" ПрАТ "Гнідавський цукровий завод" для погодження та укладення, однак, не були підписані та не повернуті позивачу, долучено копії примірників визначених угод до матеріалів справи, надано представнику позивача можливість ознайомитись із зазначеними договорами та встановлено строк для подання письмових пояснень, оголошено перерву в судовому засіданні до 15.11.2022р.

Скановані копії наданих відповідачем договорів поставки від 13.10.2022р. №2744 відразу ж після судового засідання було направлено судом для ознайомлення на адресу електронної пошти представника ТОВ "ТБ "Новіс" адвоката Сергєєвої М.Ш.

Письмові пояснення від 14.11.2022р. №1/11-юр стосовно наявних у відповідача оригіналів договорів поставки №2744 від 13.10.2021р. з електронної пошти представника ТОВ "ТД "Новіс", адвоката Сергєєвої М.Ш., надійшли до суду 14.11.2022р.

Присутнім в судовому засіданні 15.11.2022р. представником позивача, з посиланнями на обставини, викладені у позовній заяві, відповіді на відзив, додаткових поясненнях, а також на докази, долучені до справи, пред`явлені вимоги було підтримано, засвідчено на наявності підстав для задоволення позовних вимог із покладенням на відповідача обов`язку відшкодування понесених позивачем судових витрат (сплата судового збору та оплата наданої професійної правничої допомоги).

В обгрунтування пред`явлених вимог представником засвідчено, що 13 жовтня 2021 року між ТОВ "ТБ "Новіс" та ПрАТ "Гнідавський цукровий завод" був укладений договір поставки №2744 із протоколом розбіжностей, згідно якого постачальник зобов`язався виготовити, поставити і передати товар у власність покупця, а покупець, відповідно, прийняти товар у власність і оплатити його на умовах, визначених у договорі (п. 1.1. угоди). Відповідно до п. 1.3. угоди, повне найменування товару, його опис і характеристика, розміри, кількість, ціна, строки виготовлення та постачання і ін. вказуються в заявках, які з моменту підписання сторонами є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно п. 2.1. договору, підставою для поставки кожної партії товару є узгоджене постачальником замовлення покупця. Замовлення покупця узгоджується шляхом направлення постачальником покупцю відповідного підтвердження заявки (поштою, факсом, електронною поштою) або усно, або шляхом виконання постачальником дій, які свідчать про узгодження заявки (відвантаження товару).

29 вересня 2021 року ПрАТ "Гнідавський цукровий завод" надіслав ТОВ "ТБ "Новіс" замовлення, згідно якого просив виготовити "Плівку мкм 40 - 360мм цукор білий 1 кг в об`ємі 1000 кг за ціною 140,04 грн./кг за умовою поставки на склад с. Рованці, вул. Промислова, 3. Друк згідно підписаного макету". 25.10.2021р. відповідач погодив та підписав макет замовлення.

Крім того, сторони здійсненим листуванням погодили, що покупець за окремим рахунком здійснить оплату кліше (додатковий витратний матеріал, необхідний для виконання замовлення (відтиску на плівці). Вартість кліше згідно рахунку №3129 від 29.10.2021р. становить 10 550,40 грн. Згода на оплату кліше підтверджується позивачем шляхом надання електронної переписки між сторонами за період з 29.10.2021р. по 01.11.2021р.

Позивач виготовив замовлений товар та згідно видаткової накладної №4534 від 01.11.2021р. здійснив його поставку на загальну суму 137 855,38 грн. покупцеві. Разом із замовленням були передані супровідні документи, зокрема, видаткову накладну №4534 від 01.11.2021р. та рахунок на сплату кліше №3129 від 29.10.2021р. Товар був отриманий відповідачем 03.11.2021р. про що свідчить товарно-транспортна накладна ТОВ "Автолюкс Глобал Пост" №82. Повторно видаткову накладну №4534 від 01.11.2021р., рахунок на оплату кліше на суму 10 550,40 грн. від 29.10.2021р. покупцеві було направлено 05.11.2021р. та 25.11.2021р. Проте, відповідач не повернув підписану видаткову накладну позивачу.

У визначеному порядку позивачем по відповідній господарській операції було сформовано та зареєстровано в ЄРПН податкову накладну №10 від 01.11.2021р.

Відтак, свої зобов`язання щодо виготовлення та поставки відповідачу замовленого товару позивач виконав, вартість поставленого товару склала 137 855,38 грн., з урахуванням вартості кліше, загальна вартість замовлення склала 148 405,78 грн.

Пунктом 3.3. договору (в редакції протоколу узгодження розбіжностей) визначено, що покупець зобов`язаний здійснити оплату за поставлений товар в безготівковій формі в національній валюті України - гривні шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на умовах: А (А - 20% від вартості поставленого товару, по факту поставки. Остаточний розрахунок за товар здійснюється з відстрочкою протягом чотирнадцяти календарних днів з дати (моменту) поставки).

19.10.2021р відповідач згідно платіжного доручення №4452 із призначенням платежу "за товар зг. рах.№2809 від 30.09.2021 ПДВ 20% - 3333,33 грн." частково оплатив отриманий товар на суму 20 000 грн., остаточний розрахунок відповідно до п. 3.3. договору відповідач не здійснив, основна заборгованість на момент подання позову складає 128 405,78 грн.

Відповідно до п. 2.8 договору, зобов`язання по поставці товару вважається виконаним постачальником з моменту передачі товару покупцеві, що засвідчується накладною на товар (видатковою накладною), підписаною уповноваженими представниками сторін.

Товар фактично був переданий відповідачу 03.11.2021р., що підтверджується товарно-транспортною накладною ТОВ "Автолюкс Глобал Пост" №82.

Відповідач прийняв замовлений товар без зауважень, частково оплатив товар, не заявляв про будь-які відступи від умов договору (замовлення від 29.09.2021р. та підписаного макету замовлення від 25.10.2021р.), таким чином, зобов`язаний оплатити його. Відповідно до п. 3.3 договору, відповідач повинен був остаточно розрахуватися за товар 16.11.2021р.

Відповідно до п. 7.1. договору №2744 від 13.10.2021р., у разі несвоєчасної оплати товару покупець зобов`язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої у період прострочення, від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення до дня фактичної оплати. Нарахування пені здійснюється протягом усього терміну прострочення виконання зобов`язання незалежно від його тривалості.

Положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В даному випадку інший розмір процентів, а саме 5% річних, встановлений сторонами у п. 7.2 договору №2744 від 13.10.2021р. з урахуванням протоколу узгодження розбіжностей до угоди.

Враховуючи положення укладеного між сторонами договору поставки №2744 від 13.10.2021р. з протоколом узгодження розбіжностей, наявний факт прострочення платежів та існування заборгованості, позивачем при пред`явленні позовних вимог стосовно стягнення 128 405,78 грн. основної заборгованості по оплаті виготовленого та переданого на виконання умов укладеного між сторонами договору поставки №2744 від 13.10.2021р. із протоколом узгодження розбіжностей від 13.10.2021р. товару, було включено до ціни позову і вимоги про стягнення з боржника 17 614,46 грн. пені, нарахованої з врахуванням положень п. 7.1 договору від 13.10.2021р. №2744 за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, 3 658,69 грн. 5% річних, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України з врахуванням п. 7.2 договору поставки №2744 від 13.10.2021р. в редакції протоколу розбіжностей від 13.10.2021р. до угоди, 18 700,46 грн. інфляційних втрат.

В правове обгрунтування пред`явлених позовних вимог позивачем здійснюються посилання на положення ст.ст. 3, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст. 201 Податкового кодексу України, ст.ст. 19, 193, 198, 218, 219, 230-232 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526, 536, 530, 547, 610, 612, 614, 625, 837, 843, 853 Цивільного кодексу України.

Присутні в засіданні суду представники відповідача, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, а також у поясненні на відповідь позивача на відзив, щодо позову заперечили, заявили усне клопотання про вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення рішення по суті позову.

Як було засвідчено представниками, на підставу для пред`явлення та задоволення позовних вимог позивач посилається на договір поставки №2744 від 13.10.2021р. з протоколом розбіжностей до нього, проте, останні не підписувалися відповідачем.

На неодноразові вимоги суду про надання оригіналу договору, позивач вказані документи не надав. 19 вересня 2022 року до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків №15/09-юр від 15.09.2022р., до якої долучено примірник договору поставки №2744 від 13.10.2021р. з протоколом розбіжностей, які не містять підписів та печаток відповідача, а тому, з огляду на вимоги діючого законодавства України, останні не можуть вважатися укладеними.

У пункті 3 додатків до позовної заяви позивачем зазначено, що оригінал договору поставки №2744 від 13.10.2021р. та протокол розбіжностей до договору від 13.10.2021р. знаходиться у позивача, однак в подальшому у своїй довідці, долученій до заяви про усунення недоліків №15/09-юр від 15.09.2022р., позивач повідомляє, що оригінали вказаних документів були в наявності у позивача лише до 03.02.2022р., а з початком військових дій останні втратились.

Тобто, відсутність вказаних оригіналів не перешкодило представнику позивача виготовити та засвідчити їх копії, як станом на 30.06.2022р. (подання позовної заяви), так і станом на 09.08.2022р. (подання заяви про долучення копій документів №09/08-юр від 09.08.2022р.)

Вказані обставини підтверджують факт відсутності даних документів взагалі, а тому долучені примірники договору поставки №2744 від 13.10.2021р., протоколу розбіжностей до договору від 13.10.2021р., які підписано в односторонньому порядку зі сторони позивача, а також нечитабельні скановані копії цих документів, які не містять усіх обов`язкових реквізитів та у яких неможливо ознайомитись зі змістом, не є належними, достовірними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76-78 ГПК України, а тому не можуть братися судом до уваги.

В даному аспекті суду було надано для огляду в судовому засіданні оригінали, а судом долучено до матеріалів справи копії двох примірників договорів поставки від 13.10.2021р. №2744, котрі направлялись позивачем відповідачу, однак, не були підписані останнім та не повернуті на адресу ТОВ "ТБ "Новіс".

Разом з тим, не заперечується, що між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфа 1 Глави 30 Господарського Кодексу України та параграфів 1, 3 Глави 54 Цивільного кодексу України, які полягають у наступному.

На початку серпня 2021 року позивач звернувся до ПрАТ "Гнідавський цукровий завод" із пропозицією про співпрацю. 17 серпня 2021 року з електронної адреси відповідача на електронну адресу позивача було направлено розроблені ПрАТ "Гнідавський цукровий завод" макети на виготовлення поліетиленової упаковки для цукру.

30 серпня 2021 року позивачем на електронну адресу відповідача було направлено комерційну пропозицію на виробництво поліетиленової упаковки.

27 та 29 вересня 2021 року позивачем на електронну адресу відповідача було направлено зразок письмового замовлення та запит на виготовлення та поставку поліетиленової упаковки.

В свою чергу, 29 вересня 2021 року з електронної адреси відповідача на електронну адресу позивача було направлено замовлення на виготовлення та поставку плівки мкм 40-360 мм цукор білий 1 кг в об`ємі 1000 кг за ціною 140,04 грн. /1 кг за умовою доставки на склад покупця за адресою: с. Рованці, вул. Промислова, 3. Друк плівки згідно підписаного макету.

07 жовтня 2021 року на електронну адресу відповідача з електронної адреси позивача надійшов рахунок на оплату №2809 від 30.09.2021р. на суму 140 040 грн. за полотно з ФД П/П (36(ВОРР, цукор білий)) в кількості 1000 кг.

Згідно платіжного доручення №4452 від 19.10.2021р. відповідачем на розрахунковий рахунок позивача здійснено оплату в сумі 20 000 грн. з призначенням платежу: "за товар зг. рах. №2809 від 30.09.2021 ПДВ 20% - 3 333,33 грн." При цьому, оплату здійснено не на підставі договору, а на підставі виставленого рахунка.

Одночасно, сторонами відбувалось узгодження проекту договору поставки, про що свідчать подані позивачем докази листування. Однак, сторонам не вдалося дійти згоди щодо усіх істотних умов договору і він залишився неукладеним.

Між позивачем та відповідачем відбувалось узгодження макету, а саме: 22 жовтня 2021 року з електронної адреси позивача на електронну адресу відповідача надійшов бланк підготовленого позивачем попереднього макету. За результатами перевірки отриманого попереднього макету, представником відповідача було виявлено помилку в його текстовій частині, а саме: замість 2021 вказано 2019 рік, про що було повідомлено позивача. позивачем було відкориговано текстову частину макету в частині зміни дати на 2021 рік та запропоновано відповідачу перевірити текстову частину попереднього макету. 25 жовтня 2021 року представником відповідача було здійснено перевірку текстової частини попереднього макета, про що повідомлено позивача.

Для остаточного затвердження макету необхідно дійти згоди і затвердити як текстову його частину, так і графічну. Сторонами узгоджено було лише текстову частину макету, а графічна частина до цього часу не узгоджена. Таким чином, остаточного погодження макету (текстової та графічної частини) не відбулось, і, внаслідок цього, відповідачем не оформлено оригінал-макет відповідно до встановленої форми та порядку. Крім того, аналіз змісту запропонованого позивачем бланку макету свідчить про те, що окрім текстової та графічної частини, він містить спеціальний розділ "Погоджено", у якому в обов`язковому порядку мають бути підписи менеджера та технолога, а також печатка замовника.

Даний розділ містить застереження наступного змісту: "Підписання даного документа підтверджує факт перевірки замовником текстової інформації' та відповідності елементів дизайну, пропорцій і кольорів у макеті. Після підписання даного документа замовник бере на себе повну відповідальність за можливі помилки у погодженому макеті. Відповідальність за використання інтелектуальної власності у макеті несе замовник. Погодженню підлягає остання редакція макета. Даний макет не є кольоропробою. Замовник підтверджує, що йому все зрозуміло у макеті й дає згоду на виробництво кліше. На кліше можуть бути присутні мітки приведення. Увага! Перевіряйте кліше перед поставленням у друк. Виробник кліше не несе відповідальності за тираж, надрукований неправильними формами. Усі претензії щодо підготовки макету та якості кліше приймаються протягом 30 календарних днів з моменту підписання даного бланку".

Таким чином, відсутність у розділі "Погоджено" відповідних підписів та печатки свідчить про неузгодженість останньої редакції макету. При цьому на дотриманні вимог щодо необхідності підписів та печатки наголошував і представник позивача під час процедури узгодження.

Однак, не отримавши від відповідача остаточного та погодженого макету, 03 листопада 2021 року засобами кур`єрської служби позивачем було доставлено товар на територію товариства-відповідача. Після перевірки якості доставленого товару було з`ясовано, що плівка не відповідає вимогам щодо розмірів, а саме: замість заявлених 360x280 мм позивачем виготовлено та доставлено поліетиленову упаковку розміром 360x300 мм.

04 листопада 2021 року з офіційної електронної адреси відповідача на електронну адресу позивача було направлено вимогу №429/1 від 04.11.2021р. про прибуття представника позивача для вирішення питання заміни поставленої плівки.

Також 04 листопада 2021 року з електронної адреси відповідача на електронну адресу позивача було направлено лист про те, що отримана плівка не відповідає заявленим розмірам, а тому підприємство відмовляється її приймати.

04 листопада 2021 року було складено комісійний Акт про невідповідність товару, який затверджено керівником ПрАТ "Гнідавський цукровий завод", відповідно до котрого прийнято рішення отриманий товар зберігати на складі підприємства до вирішення питання його заміни чи повернення позивачу.

На вказані надіслані вимоги відповідача, 17 листопада 2021 року з метою врегулювання спору на ПрАТ "Гнідавський цукровий завод" прибув представник позивача - менеджер з гуртових продаж Сергій Рильський, який спільно з представниками оглянув поставлений товар та запропонував шляхи вирішення проблемного питання: за кошти ТОВ "ТБ "Новіс" здійснити перевезення пакувального обладнання до м. Харків (місцезнаходження заводу-виробника обладнання) з метою його переобладнання для можливості подальшого пакування готової продукції (цукру білого) вагою 1 кг з використанням поставленої плівки розміром 360x300 мм.

В грудні 2021 року менеджер Сергій Рильський повторно прибув до м. Луцька та зустрівся із комерційним директором ПрАТ "Гнідавський цукровий завод" Власюк І.Т. з метою обговорення подальших дій, спрямованих на врегулювання спору. Однак, з початком масштабних військових дій реалізація намічених планів по переоснащенню пакувального обладнання призупинилась, а в липні 2022 року на адресу відповідача від ТОВ "ТБ "Новіс" надійшла позовна заява про стягнення заборгованості.

04 листопада 2021 року та 17 листопада 2021 року у відповідь на вимоги позивача, на електронну адресу відповідача надійшли листи з електронної адреси позивача, у яких було запропоновано шляхи вирішення проблемної ситуації, пов`язаної з недоліками поставленого товару.

Таким чином, позивач був обізнаний з тим, що поставлений товар містить істотні недоліки та, більше того, навіть намагався врегулювати це питання, а тому посилання позивача в позовній заяві про те, що "відповідач прийняв замовлений товар без зауважень та відповідно має оплатити його" є безпідставним та не відповідає фактичним обставинам справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення пред`явленого позову, зокрема, з огляду на наступне:

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 5 ст. 55 Конституції України).

Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.

За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання "судом, встановленим законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001р. зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

У відповідності до ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст. 67 ГК України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно ст. 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов`язання, наведені в ст. 179 ГК України, згідно з якою майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 2 ст. 180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 632 ЦК України унормовано, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

У розумінні приписів наведеної норми, ціна є однією із найважливіших умов відплатного договору. Сторони мають право встановлювати ціну в договорі на власний розсуд.

В силу ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому відповідно до ст. 204 ЦК України, вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Згідно ст. 629 ЦК України, з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися лише при: - розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; - розірванні договору в судовому порядку; - відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; - припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; - недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

За змістом ст. 236 ГПК України, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до таких правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст.ст. 73, 74, 76, 77, 86, 236-238, 282 ГПК України, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Згідно з вимогами частин першої, третьої статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ГПК України, допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд, в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував у своїх постановах щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі №910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі №917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі №902/761/18, від 04.12.2019р. у справі №917/2101/17.

Поряд з цим, суд вбачає за необхідне відзначити, що не відповідач повинен подавати докази на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обставин - викладених у заяві по суті позовній заяві, а в силу положень ст. 74 ГПК України такий обов`язок (тягар доказування) покладено саме на позивача.

Разом з цим докази, які подаються до господарського суду, підлягають оцінці відповідно до ст. 86 ГПК України, за якою суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує. Суд звертається до правової позиції, наведеної у постановах Верховного Суду від 05.02.2019р. у справі №914/1131/18, від 26.02.2019р. у справі №914/385/18, від 10.04.2019р. у справі №904/6455/17, від 05.11.2019р. у справі №915/641/18, від 13.01.2020р. у справі №908/510/19.

Частиною 2 статті 46 ГПК України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу: 1) позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу; 2) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; 3) відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Згідно з частиною 3 цієї ж статті ГПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Отже, визначені наведеними нормами ГПК України права, що належать тільки позивачу, певним чином визначають диспозитивність господарського процесу. Принцип диспозитивності у господарському процесі означає, що процесуальні правовідносини виникають, змінюються і припиняються за ініціативи безпосередніх учасників спірних матеріальних правовідносин, які мають можливість за допомогою господарського суду розпоряджатися процесуальними правами і спірним матеріальним правом.

Суд звертається до правової позиції, висловленої в постановах Верховного Суду від 08.05.2018р. у справі №922/1249/17 та від 18.03.2019р. у справі №908/1165/17.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що склалися в даному випадку між сторонами господарський суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 14 ГПК України ("Диспозитивність господарського судочинства"), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи інтересу.

Тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин (фактів), на яких ґрунтується вимога позивача.

Отже, попри обов`язок суду вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу.

Суд звертається до правової позиції, викладеної в постановах Верховного Суду від 06.12.2018р. у справі №902/1592/15, від 18.03.2019р. у справі №908/1165/17, від 15.05.2019р. у справі №923/565/18.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

Суд зауважує, що особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Так, предметом позову у цій справі є матеріально-правові вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості по оплаті поставленого товару в загальному розмірі 128 405,78 грн., 17 614,46 грн. пені, нарахованої за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, 3 658,69 грн. 5% річних та 18 700,46 грн. інфляційних втрат.

При цьому підставами позовних вимог позивачем визначено не інакше, як порушення (невиконання) відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки №2744 від 13.10.2021р. із протоколом узгодження розбіжностей, зокрема, в частині оплати поставленого та отриманого товару за відповідною угодою, нарахування сум пені та відсотків річних в порядку та на умовах, визначених договором.

Суд зазначає, що саме на суди покладаються обов`язки надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Отже, суд зауважує, що статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України (частини 1, 2) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ч. 1 ст. 193 ГК України унормовано, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Так, враховуючи наведене вище, суд констатує твердження позивача стосовно того, що між ТОВ "ТД "Новіс" та ПрАТ "Гнідавський цукровий завод" виникли правовідносини на підставі укладеного договору поставки №2744 від 13.10.2021р. з протоколом узгодження розбіжностей від 13.10.2021р.

В той же час, як засвідчено вище, як при поданні позову до суду, так і в подальшому на виконання вимог ухвал суду, позивачем було надано суду електронні скановані копії визначеної угоди поставки із протоколом узгодження розбіжностей, котрі є нечитабельними, зокрема, в частині останніх сторінок на котрих містяться відомості про постачальника та покупця, підписи відповідальних, уповноважених на укладення договору осіб, відтиски печаток суб`єктів господарювання.

При цьому, вірність сканованих копій визначених матеріалів їх оригіналам засвідчена відтиском печатки "згідно з оригіналом адвокат Майя Сергєєва" із проставленою датою посвідчення копій та підписом адвоката. У пункті 3 додатків до позовної заяви позивачем зазначено, що оригінал договору поставки №2744 від 13.10.2021р. та протокол розбіжностей до договору від 13.10.2021р. знаходиться у позивача. У тексті позовної заяви зауважено, що ТОВ "ТБ "Новіс" обґрунтовує свої вимоги доказами, які додані до позовної заяви.

Також на виконання вимог суду, у зв`язку з неможливістю надання для огляду в судовому засіданні оригіналів договору поставки №2744 від 13.10.2021р. з протоколом узгодження розбіжностей, із заявою від 09.08.2022р. №09/08-юр позивачем для долучення до матеріалів справи було надано роздрукований оригінал договору поставки №2744 від 13.10.2021р. із протоколом розбіжностей від 13.10.2021р., скріплений лише відтисками печатки ТОВ "ТД "Новіс" та посвідчений підписом директора Берези А.І.

При цьому, стосовно оригіналів витребуваних документів позивачем, долучаючи до пояснень довідку ТОВ "ТД "Новіс", засвідчено, що договір поставки №2744 від 13.10.2021р. із протоколом розбіжностей були в наявності у товариства станом на 03.02.2022р., однак, були втрачені через організацію дистанційної роботи працівників та їх наміром скористатись можливістю виїхати за межі України у зв`язку із військовою агресією. Через неможливість облаштування сховища, документація товариства була перевезена додому до працівників, згодом відповідальний працівник виїхав за межі України, у зв`язку з чим товариство позбавлене можливості на даний час віднайти та надати суду оригінали матеріалів.

Судом зауважується, що останнім у сторони позивача під час судових засідань у підготовчому провадженні у справі та під час розгляду справи по суті з`ясовувалась можливість надання для огляду в засіданні оригіналів угоди із протоколом, надавалась можливість подати відповідні документи під час усього провадження у справі. Однак, стороною визначені документи для огляду судом надані не були, як і не надано будь-яких документів в підтвердження обставин, викладених у довідці ТОВ "ТД "Новіс".

При цьому відповідач у поданих до суду клопотаннях про витребування документів, відзиві від 06.10.2022р. на позовну заяву та представники ПрАТ "Гнідавський цукровий завод" в судових засіданнях укладення, підписання та скріплення відтисками печатки товариства із ТОВ "ТБ "Новіс" договору поставки №2744 від 13.10.2021р. із протоколом узгодження розбіжностей від 13.10.2021р. заперечили.

Також стороною відповідача було надано два примірники договорів поставки від 13.10.2021р. №2744, котрі направлялись позивачем відповідачу, однак, не були підписані останнім та не повернуті на адресу ТОВ "ТБ "Новіс". При цьому засвідчено, що підставою для таких дій виступили обставини невідповідності виробленого позивачем товару здійсненому відповідачем замовленню.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Разом з тим, у ч.1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір набирає чинності з моменту його укладення (ч. 2 ст. 631 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частини 1, 3 статті 639 ЦК України встановлюють, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

За визначених обставин, приймаючи до уваги подання позивачем до суду в якості обгрунтування підстав пред`явленого до відповідача позову сканованих електронних копій договору поставки із протоколом узгодження розбіжностей, котрі є нечитабельними в частинах реквізитів договірних сторін, підписів уповноважених осіб та печаток товариств, вчинення відповідної дії позивачем двічі, невиконання позивачем вимог суду в частині надання для огляду оригіналів відповідних документів, хоча для цього стороні з боку суду було створені усі можливості, заперечення відповідача на позов з посиланнями на неукладення та непідписання відповідної угоди та протоколу, наступне долучення стороною відповідача до матеріалів справи оригіналів не підписаного з боку ПрАТ "Гнідавський цукровий завод" направленого в двох примірниках на його адресу ТОВ "ТБ "Новіс" договору поставки №2744 від 13.10.2021р., суд доходить висновку, що договір поставки №2744 від 13.10.2021р. із протоколом узгодження розбіжностей від 13.10.2021р. зі сторони відповідача є не підписаний, відтак, між сторонами не укладений.

При цьому зауважується, що відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Верховного Суду від 22.01.2020р. у справі №674/461/16-ц та від 19.08.2020р. у справі №385/344/16-ц здійснено висновки відповідно до котрих "підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника(-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Встановивши, що особа договір не підписувала, відповідно, істотні умови цього договору не погоджувала, суди зробили обґрунтований висновок, що у цієї особи було відсутнє волевиявлення на укладення спірного договору.

Разом з цим, у постанові від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що "якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини".

Поруч з тим, суд зауважує, що до справи в якості підтвердження виконання ТОВ "ТД "Новіс" умов договору поставки №2744 від 13.10.2021р. позивачем долучено матеріали як паперового, так і електронного листування сторін, рахунок на оплату №2809 від 30.09.2021р. на суму 137 855,38 грн., платіжне доручення №4452 від 19.10.2021р. на проведену часткову оплату 20 000 грн. згідно рахунку №2809 від 30.09.2021р., рахунок на оплату №3129 від 29.10.2021р. на суму 10 550,40 грн., видаткову накладну №4534 від 01.11.2021р. на суму 137 855,38 грн., товарно-транспортну накладну №82 від 01.11.2021р., податкову накладну №10 від 01.11.2021р., інші матеріали, у яких відсутнє будь-яке посилання на договір поставки №2744 від 13.10.2021р. із протоколом узгодження розбіжностей від 13.10.2021р.

Відповідно до ст. ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів.

При цьому, на переконання суду, питання про наявність/відсутність договірних відносин між сторонами стосовно виготовлення та постачання товарно-матеріальних цінностей має досліджуватися виходячи з усієї сукупності обставин і доказів, з`ясованих і досліджених у справі, враховуючи їх вірогідність і взаємозв`язок, у відповідності до статті 86 ГПК України.

Суд засвідчує, що з огляду на здійснені висновки про неукладення між ТОВ "ТБ "Новіс" та ПрАТ "Гнідавський цукровий завод" договору поставки №2744 від 13.10.2021р. із протоколом узгодження розбіжностей від 13.10.2021р., а також висновки суду про те, що зазначена угода з протоколом є такими, що не породжують для сторін жодних прав та обов`язків, дії сторін в частині постачання товарно-матеріальних цінностей позивачем та одержання товарів відповідачем вчинялись сторонами виключно на підставі означених вище документів, що є свідченням існування не інакше, як позадоговірних відносин сторін.

За визначених обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Стосовно посилань представника позивача на подання до суду належних та допустимих доказів в електронних копіях, суд засвідчує наступне:

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 вказаного Кодексу обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шабельник проти України" (заява №16404/03 від 19.02.2009р.) зазначається, що хоча стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів як таких, бо це передусім питання, яке регулюється національним законодавством (див. рішення у справі "Шенк проти Швейцарії" від 12.07.1998р. та у справі "Тейшейра ді Кастру проти Португалії" від 09.06.1998р.)

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Принцип належності доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Верховний Суд відзначає, що правило належності доказів обов`язкове не лише для суду, а й для осіб, які є суб`єктами доказування (сторони, треті особи), і подають докази суду. Питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Відповідно до приписів ст. 91 ГПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Згідно з ч. 1 ст. 96 ГПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо). Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу (ч. 2 ст. 96 ГПК України).

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом (ч. 3 ст. 96 ГПК України).

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу (ч. 4 ст. 96 ГПК України).

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (ч. 5 ст. 96 ГПК України).

Враховуючи описані вимоги процесуального законодавства та здійснивши аналіз положень законодавства, зокрема, ст.ст. 73, 77, 91, 96 ГПК України, суд дійшов висновку, що учасник справи на обґрунтування своїх вимог і заперечень має право подати суду електронний доказ в таких формах: 1) оригінал; 2) електронна копія, засвідчена електронним цифровим підписом; 3) паперова копія, посвідчена в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (ч. 3 ст. 96 ГПК України), який, в свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (п. 1 ч. 2 ст. 73 ГПК України). Таким чином, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу.

Обґрунтовуючи свої доводи, позивач долучає до матеріалів справи договір поставки №2744 від 13.10.2021р. із протоколом узгодження розбіжностей від 13.10.2021р., котрі, на думку суду, не є електронними доказами в розумінні визначених вище положень ГПК України, а виступають не інакше, як електронними копіями письмових доказів.

Судом, за наявності заперечень відповідача стосовно укладення між сторонами визначеної угоди, з огляду на клопотання відповідача, а також з огляду на подання позивачем суду неякісних копій документів, засвідчення позивачем при поданні позову до суду обставин наявності оригіналів відповідних документів, витребувались від ТОВ "ТД "Новіс" оригінали договору із протоколом узгодження розбіжностей, створювались умови для подання відповідних матеріалів на усій стадії провадження у даній справі.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до п. 2 ч. 4 ст.129 ГПК України судовий збір та інші судові витрати в разі відмови в позові покладаються на позивача. Враховуючи прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд вважає, що витрати, пов`язані з поданням позовної заяви до суду та розглядом справи в суді (сплата судового збору, витрати на правову допомогу), котрі поніс позивач, слід залишити за ТОВ "ТД "Новіс".

Стосовно засвідчених у відзиві на позовну заяву обставин щодо очікуваних витрат по оплаті наданої правової допомоги, а також усного клопотання представників відповідача про вирішення питання про розподіл судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) після ухвалення рішення по суті позовних вимог, суд засвідчує, що у відповідності до положень ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, а згідно ст. 238 ГПК України, у разі необхідності у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема, призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат, з огляду на що суд приходить до висновку про наявність підстав та необхідність призначення судового засідання для вирішення клопотання представників ПрАТ "Гнідавський цукровий завод" про розподіл судових витрат на інший день та час.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 75, 76-80, 129, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

2. Судове засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог, згідно клопотання представника ПрАТ "Гнідавський цукровий завод" адвоката Ворошика С.О. призначити на 28.11.2022 року на 14:00 год. Судове засідання відбудеться в приміщенні Господарського суду Волинської області (м. Луцьк, пр. Волі, 54а) в залі судових засідань №210.

3. Зобов`язати ПрАТ "Гнідавський цукровий завод" в строк до 21.11.2022р. включно надати суду документальні підтвердження понесення витрат по оплаті професійної правничої допомоги та у визначений строк направити відповідні матеріали на електронні адреси ТОВ "ТБ "Новіс" та адвоката Сергєєвої М.Ш. (ІНФОРМАЦІЯ_3; DNEPR.PACK@GMAIL.СOM), докази направлення надати суду.

4. Запропонувати ТОВ "Торгівельний будинок "Новіс" відповідно до ст. 126 ГПК України в строк до 25.11.2022р. включно надати Господарському суду Волинської області та ПрАТ "Гнідавський цукровий завод" письмові пояснення по суті понесених відповідачем судових витрат по оплаті професійної правничої допомоги, шляхом направлення останніх на електронні адреси Господарського суду Волинської області () та ПрАТ "Гнідавський цукровий завод" (ІНФОРМАЦІЯ_2; ІНФОРМАЦІЯ_4; ІНФОРМАЦІЯ_4).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З врахуванням положень ст. ст. 253, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення

складено 22.11.2022р.

Суддя В. А. Войціховський

Рішення суду направити:

- представнику ТОВ "ТБ "Новіс", адвокату Сергєєвій М.Ш. (ІНФОРМАЦІЯ_3; ІНФОРМАЦІЯ_1 );

- ПрАТ "Гнідавський цукровий завод" (ІНФОРМАЦІЯ_2; ІНФОРМАЦІЯ_4; ІНФОРМАЦІЯ_4).