ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.11.2022 м. Івано-ФранківськСправа № 909/686/22

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Горпинюка І.Є., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін справу № 909/686/22 за позовом фізичної особи-підприємця Томина Юрія Романовича до відповідача Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 41)" про стягнення 445533,11 грн.

Суть спору.

Фізична особа-підприємець Томин Юрій Романович звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 41)" про стягнення 445533,11 грн, з яких: 316976,00 грн - заборгованість за отриманий товар, 128557,11 грн - пеня за період з 13.03.2020 по 01.09.2022.

Процесуальні дії у справі, вирішення заяв та клопотань.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Івано-Франківської області від 01.09.2022 для розгляду справи № 909/686/22 визначено суддю Горпинюка І.Є.

05.09.2022 суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви фізичної особи-підприємця Томина Юрія Романовича без руху. Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 19.09.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 909/686/22; суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та повідомив сторін, що вони мають право у разі наявності заперечень проти розгляду справи без повідомлення (виклику) сторін, подати суду відповідне обґрунтоване клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін: відповідач - в строк для подання відзиву; позивач - не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Ухвала про відкриття провадження у справі отримана відповідачем - 27.09.2022, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 76 5.

Враховуючи те, що клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило та з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Стислий виклад позиції позивача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що в порушення умов договору постачання вугільної продукції № 2 від 01.10.2019 відповідач не здійснив у повному обсязі оплату за поставлений позивачем товар, в зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 316976,00 грн, на яку позивачем нараховано пеню за період з 13.03.2020 по 01.09.2022.

Стислий виклад заперечень відповідача.

Відповідач відзиву на позов не подав, проти позову не заперечив, доказів погашення заборгованості не надав.

Згідно з ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ч. 9 ст. 165 ГПК України, ч. 2 ст. 178 ГПК України, суд вирішує спір за наявними матеріалами справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом. Оцінка доказів. Норми права, які застосував суд, та інші мотиви ухваленого рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши відповідно до приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України в сукупності всі докази, які мають значення для вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд встановив таке.

01.10.2019 між фізичною особою-підприємцем Томином Юрієм Романовичем (Постачальник) та Державним підприємством "Підприємство Державної Кримінально-виконавчої служби України (№ 41)" (Покупець) укладено договір постачання вугільної продукції №2 (а.с. 8).

Зазначений вище Договір укладено у письмовій формі, підписано і скріплено печатками сторін, погоджено всі умови договору та досягнуто згоди щодо виконання умов останнього.

В порядку і на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується поставити (передати у власність), а покупець прийняти і оплатити поставлену вугільну продукцію (надалі іменується "товар", в порядку згідно даного договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.2 договору, за домовленістю сторін постачання товару здійснюється до 15 квітня 2020 року.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що загальна кількість товару, що поставляється постачальником, складається з суми усіх кількостей товару, згідно накладних.

Відповідно до п. 3.2 договору, право власності на товар переходить від постачальника до покупця у момент поставки товару.

Згідно з п. 4.1 ціна товару за даним договором вказана в накладних та рахунках і встановлена в національній валюті України.

У відповідності до п. 4.2 договору, за поставлений товар покупець здійснює оплату шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30-ти днів з моменту отримання узгодженої партії товару.

Згідно з п. 4.3 договору, датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, прийнятих за даною угодою, сторони несуть майнову відповідальність відповідно до чинного законодавства України.

У відповідності до п. 6.1 цей договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Строк дії цього договору закінчується 15 квітня 2020 року.

Пунктом 6.2 договору передбачено, закінчення дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності його порушення, що мали місце під час дії цього договору.

На виконання умов договору постачальник (позивач) поставив, а покупець (відповідач) прийняв товар на загальну суму 595296,00 грн.

Даний факт підтверджується наявними в матеріалах справи, підписаними і скріпленими печатками сторін копіями накладних (а.с. 10-12), а саме:

- накладною № 12 від 15 жовтня 2019 р. на суму 372320,00 грн;

- накладною № 15 від 21 листопада 2019 р. на суму 187980,00 грн;

- накладною № 2 від 10 лютого 2020 р. на суму 34996,00 грн.

При дослідженні зазначених вище документів судом встановлено факт поставки відповідачу вугілля на суму 595296,00 грн; судом з`ясовано, що поставка товару відбулася на підставі договору № 2 від 01.10.2019. Накладні підписані покупцем без жодних зауважень та скріплені печаткою ДП "Підприємство ДКВС України (№ 41)".

В порушення умов договору, відповідач прийняті на себе договірні зобов`язання щодо здійснення оплати за отриманий товар належним чином не виконав. За поставлений покупцем згідно договору № 2 від 01.10.2019 товар, розрахувався частково, в сумі 278320,00 грн (крім додатково погашеної суми 36000 грн, сплаченої на оплату заборгованості, існуючої до укладення договору № 2 від 01.10.2019), що визнає позивач згідно наданого ним акту звірки розрахунків (а.с. 13). Таким чином залишок непогашеної заборгованості відповідача за договором № 2 від 01.10.2019 складає 316976,00 грн. Доказів інших оплат, крім тих, які зазначено в акті звірки розрахунків (а.с. 13), відповідач не надав.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем пред`явлено відповідачу претензію від 01 серпня 2022 р. (а.с. 14) про сплату в добровільному порядку 316976,00 грн заборгованості за поставлений товар; претензія отримана відповідачем 03 серпня 2022 р. Проте, вимога щодо сплати заборгованості залишена без відповіді та задоволення.

Заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 316976,00 грн відображена у підписаному сторонами та скріпленому печатками акті звірки взаєморозрахунків станом на 01.08.2022.

Пунктом 6.3 договору сторони погодили, що покупець за несвоєчасну оплату зобов`язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасно оплаченого або неоплаченого товару та транспортних витрат.

З огляду на прострочення виконання грошового зобов`язання, постачальник нарахував покупцю пеню в сумі 128557,11 грн за період з 13.03.2020 по 01.09.2022.

Виходячи з встановлених обставин, суд при вирішенні спору застосовує норми права, які регулюють правовідносини сторін.

Внаслідок укладення договору постачання вугільної продукції № 2 від 01 жовтня 2019 р. між сторонами відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що встановлено ст. 629 ЦК України.

Як передбачено ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні приписи містяться у статті 265 ГК України.

Згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. (ст. 599 ЦК України).

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно з ст. 525, 526, 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) - ч. 1 ст. 610 ЦК України. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 316976,00 грн на час прийняття рішення не сплачена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується документально та не спростована відповідачем, отже вимога про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 316976,00 грн обґрунтована та підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що сума основного боргу відповідачем своєчасно не сплачена, тобто має місце прострочення виконання грошового зобов`язання.

У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, постачальник нарахував покупцю пеню в сумі 128557,11 грн за період з 13.03.2020 по 01.09.2022.

Приписами ст. ст. 549, 551, 611 ЦК України унормовано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" за прострочку платежу, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6.3 договору сторони погодили, що покупець за несвоєчасну оплату зобов`язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасно оплаченого або неоплаченого товару.

Щодо вимоги позивача про стягнення 128557,11 грн пені, яку ним нараховано за період з 13.03.2020 по 01.09.2022 суд зазначає таке.

В ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Отже, ч. 6 ст. 232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня, і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

При цьому, хоча 02.04.2020 набрав чинності Закон України N 540-IX від 30.03.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", яким Розділ IX Прикінцеві положення ГК України доповнений пунктом 7 такого змісту: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, до відносин сторін зазначена норма не застосовується виходячи з того, що укладаючи договір № 2 постачання вугільної продукції від 01.10.2019 (до введення в Україні загальнодержавного карантину), сторони не змінили передбачений частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України порядок і строк нарахування пені (пункт 6.3 договору). Отже, жодна із сторін на момент укладення Договору не розраховувала на потенційну можливість нараховувати/сплачувати пеню понад шість місяців з моменту порушення зобов`язання. Збільшення строку нарахування пені понад шість місяців означатиме надання зворотної сили закону, який збільшує відповідальність, що не допускається.

Господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості.

Дана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 28 січня 2019 р. у справі № 922/3782/17, від 14 лютого 2019 р. у справі № 922/1019/18, від 22 січня 2019 р. у справі № 905/305/18.

Суд перевірив правильність нарахування позивачем пені за період з 13.03.2020 по 01.09.2022 і зазначає таке.

З огляду на те, що відповідачем не було в повному обсязі виконано його грошове зобов`язання перед позивачем з оплати поставленого товару нарахування позивачем пені є правомірним.

Проте, суд зазначає, що відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За наведених обставин та правових норм, суд здійснив розрахунок пені по заборгованості за товар, поставлений по кожній накладній окремо, виходячи з дати початку виникнення прострочення оплати (згідно п. 4.2 договору - через 30 днів з моменту отримання узгодженої партії товару), та в межах шести місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, але не виходячи за межі визначеного періоду часу у розрахунку позивача, оскільки суд позбавлений такої можливості, розглядає справу в межах заявлених позовних вимог.

Відтак:

- щодо оплати товару, поставленого згідно з накладною № 12 від 15 жовтня 2019 року, останній день виконання зобов`язання настав 14.11.2019; суд нараховує пеню з 13.03.2020 (період зазначений у розрахунку позивача) по 14.05.2020 (закінчення шестимісячного строку з дня виникнення прострочення), прострочена сума 94000 грн, яка складає залишок заборгованості за поставлений згідно цієї накладної товар (316976,00 - 187980 - 34996 = 94000 грн), сума пені становить 3020,33 грн;

- щодо оплати товару, поставленого згідно з накладною № 15 від 21 листопада 2019 року, останній день виконання зобов`язання настав 23.12.2019 (21.12.2019 субота); суд нараховує пеню з 13.03.2020 (період зазначений у розрахунку позивача) по 23.06.2020 (закінчення шестимісячного строку з дня виникнення прострочення), прострочена сума 187980,00 грн, сума пені становить 9080,56 грн;

- щодо оплати товару, поставленого згідно з накладною № 2 від 10 лютого 2020 року, останній день виконання зобов`язання настав 11.03.2020; суд нараховує пеню з 13.03.2020 (період зазначений у розрахунку позивача) по 11.09.2020 (закінчення шестимісячного строку з дня виникнення прострочення), прострочена сума 34996,00 грн, сума пені становить 2608,45 грн.

За розрахунком суду, до стягнення підлягає пеня в сумі 14709,34 грн, отже в частині стягненні пені в сумі 113847,77 грн позов задоволенню не підлягає.

В контексті викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову фізичної особи-підприємця Томина Юрія Романовича.

Судові витрати.

Згідно з приписами п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України до основних засад (принципів) господарського судочинства віднесено, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Склад та порядок розподілу судових витрат визначено главою 8 розділу I ГПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України передбачено, що судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За звернення до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 6683,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями: № 382 (#110) від 24 серпня 2022 р. на суму 4754,64 грн , № 383 від 15 вересня 2022 р. на суму 1928,36 грн.

Враховуючи часткове задоволення позову, судовий збір у розмірі 4975,49 грн (пропорційно розміру задоволених позовних вимог) покладається на відповідача.

Керуючись ст. 13, 73, 74, 75, 86, 123, 126, 129, 236, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов фізичної особи-підприємця Томина Юрія Романовича до Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 41)" про стягнення 445533,11 грн, з яких: 316976,00 грн. заборгованості за отриманий товар, 128557,11 грн. пені - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 41)" (вул. Привокзальна, буд. 30, с. Товмачик, Коломийський район, Івано-Франківська область, 78250, ідентифікаційний код юридичної особи: 08680135) на користь фізичної особи-підприємця Томина Юрія Романовича ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) 316976 (триста шістнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят шість) грн 00 коп. заборгованості, 14709 (чотирнадцять тисяч сімсот дев`ять) грн 34 коп. пені та 4975 (чотири тисячі дев`ятсот сімдесят п`ять ) грн 49 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині позовних вимог про стягнення пені в сумі 113847 (сто тринадцять тисяч вісімсот сорок сім) грн 77 коп. - відмовити.

Судовий збір в сумі 1707 (одна тисяча сімсот сім) грн 51 коп. залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.Є. Горпинюк