ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.11.2022р. Справа №905/348/22

Господарський суд Донецької області у складі судді Харакоза К.С.,

розглянувши матеріали за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МАРГУНАС-УКРАЇНА", смт. Васищеве, Харківська область,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Костянтинівський завод металургійного обладнання", м.Костянтинівка, Донецька область,

про стягнення 156189,11 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МАРГУНАС-УКРАЇНА" звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Костянтинівський завод металургійного обладнання" про стягнення 156189,11 грн., з яких: 149592,00 грн. - сума боргу; 6597,11 грн.- пеня.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору поставки №21-99 від 07.09.2021 в частині проведення своєчасної та в повному обсязі оплати товару поставленого в вересні-листопаді 2021, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення 156189,11 грн., з яких: 149592,00 грн. - сума основного боргу; 6597,11 грн. - пеня.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 21.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/348/22; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач відзиву на позовну заяву, будь-яких заяв та/або клопотань не надав.

Суд зазначає, що відповідно до ч.5 ст.176 Господарського процесуального кодексу України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

За розпорядженням керівництва Господарського суду Донецької області №7-р від 21.02.2022, у зв`язку з недостатніми бюджетними призначеннями на 2022 рік та відсутністю знаків поштової оплати, з метою раціонального і цільового використання наявних Господарському суді Донецької області канцелярських товарів, зупинено з 22.02.2022 прийняття працівниками відділу документального забезпечення та контролю (канцелярія) документів для відправлення за межі суду; рекомендовано суддям та працівникам апарату суду використовувати альтернативні способи повідомлення сторін та учасників справи.

У зв`язку з наведеним, ухвала суду про відкриття провадження у справі №905/348/22 від 21.02.2022 була направлена на електрону адресу відповідача, яка зазначена в позовній заяві (), що підтверджується відповідним записом вих№01-36/608 від 22.02.2022 у Журналі обліку вихідної електронної пошти.

Про відкриття провадження у справі №905/348/22 судом здійснено оголошення на офіційному сайті суду.

У даному випадку судом також враховано, що за приписами ч.1 ст.9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд Донецької області зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою суду від 21.02.2022 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

З огляду на наведене, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч.1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до вимог ч.2 ст.178 вказаного нормативно-правового акту.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

07 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "МАРГУНАС-УКРАЇНА" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Костянтинівський завод металургійного обладнання" (покупець, відповідач) було укладено договір поставки №21-99 (надалі - Договір), відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язався поставити покупцю в обумовлений договором термін товар в кількості та за цінами, вказаними в специфікаціях, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити вказаний товар відповідно до умов даного договору.

За змістом п. 2.1., п.2.4. Договору, ціни на товар, що поставляються постачальником, є вільними і вказуються в специфікаціях до цього договору. Загальна сума Договору визначається сумами специфікацій, і не повинна перевищувати 3000000 гривень.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2. Договору, поставка товару здійснюється на умовах СРТ склад Покупця відповідно до «Інкотермс» в редакції 2020 року, якщо інше не зазначено в специфікації. Датою постачання і датою виникнення права власності на товар вважається дата підписання обома сторонами накладної на передачу товару.

Загальна кількість товару, що поставляється, асортимент, сортамент, номенклатура, загальна вартість товару визначаються в специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору (п.4.1. Договору).

За змістом пунктів 5.1., 5.2. Договору, термін постачання товару вказується в специфікаціях до договору. Датою постачання товару вважається дата, яка зазначається у видатковій накладній. Видаткова накладна повинна включати найменування товару, кількість в одиницях виміру, узгоджену ціну, та загальну вартість товару, а також ПДВ по поставці, яка встановлена діючим законодавством України.

Пунктом 7.1. Договору передбачено, що покупець зобов`язаний здійснити 100% передплату за поставлений на умовах даного договору товар, шляхом безготівкового переказу грошових коштів на поточний рахунок постачальника згідно виставлених рахунків. Порядок розрахунків: - 50% передплата, решта 50% оплачується протягом 10-ти календарних днів від дати постачання, якщо інше не зазначене в специфікації.

Згідно п.7.2 Договору, датою оплати за товар є дата зарахування коштів на рахунок постачальника.

Пунктом 9.1. Договору передбачена відповідальність (пеня) за порушення грошових зобов`язань за цим договором в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного грошового зобов`язання за кожен день порушення умов оплати.

Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками та посвідчений печатками сторін і діє по 31.12.2022 року, а в частині розрахунків до повного до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (абз.1 п.10.1 Договору).

Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками Сторін угоди.

Позивач стверджує, що виконав свої зобов`язання щодо поставки продукції згідно з умовами договору постачання та поставив Покупцю товар на загальну суму 897 942,24 грн., проте відповідач не здійснив оплату товару в повному обсязі, через що утворилась заборгованість з основного боргу в сумі 149 592,00 гривні.

18.01.2022 позивач звернувся до відповідача з вимогою про сплату заборгованості за договором №21-99 від 07.09.21, в якій зауважує, що Товариством з обмеженою відповідальністю "МАРГУНАС-УКРАЇНА" за договором №21-99 було поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Костянтинівський завод металургійного обладнання" товар на суму 897942,24 грн., проте станом на 18.01.22 за договором є непогашена заборгованість в сумі 149592,00 грн. Зазначив, що останні поставки товару відбулись 11.11.21 та 19.11.21, у зв`язку з чим, згідно умов договору товар за цими поставками мав бути оплачений до 22.11.21 та до 30.11.21 відповідно.

За розрахунком позивача, на день складання позовної заяви сума боргу з урахуванням пені склала 156189,11 грн., з яких: 149592,00 грн. - сума основного боргу; 6597,11 грн.- пеня.

Укладений між сторонами договір №21-99 від 07.09.2021 року за своєю правовою природою є договором поставки.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Цивільного та Господарського кодексів України, а також умовами Договору поставки №21-99 від 07.09.2021.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно із ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України, ст. 174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Згідно вимог ст.ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким чином, на підставі укладеного договору поставки між сторонами, у позивача виник обов`язок здійснити поставку товару, а у відповідача - прийняти товар у обсязі, погодженому сторонами, та оплатити його вартість.

На підтвердження своїх вимог позивач надав суду копії: видаткових накладних №455 від 17.09.2021, №501 від 05.10.2021, №533 від 23.10.2021, №589 від 05.11.2021, №616 від 11.11.2021, №636 від 19.11.2021; специфікацій №№1-5 до договору; товарно-транспортних накладних TT1103-413, TT1103-487, TT1103-506, TT1103-587, TT1103-568, TT1103-543; рахунку на оплату №631 від 17.11.22 на суму 149592,00 грн з ПДВ; розрахунку пені до позовної заяви; адресованої відповідачу вимоги вих. №1801 від 18.01.2022 про сплату боргу за договором поставки №21-99; реєстру документів по кредиту від 23.11.2021.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Досліджуючи надані позивачем документи в підтвердження здійснення поставки відповідачу передбаченої договором продукції: «сірчана кислота технічна 1-го ґатунку» судом встановлено, що доведеною є поставка:

за видатковою накладною №455 від 17.09.2021, товарно-транспортною накладною TT1103-413, на суму 149 982,24 грн. з ПДВ,

за видатковою накладною №501 від 05.10.2021, товарно-транспортною накладною TT1103-487, на суму 149 592,00 грн. з ПДВ,

за видатковою накладною №533 від 23.10.2021, товарно-транспортною накладною TT1103-506, на суму 149 592,00грн. з ПДВ,

за видатковою накладною №589 від 05.11.2021, товарно-транспортною накладною TT1103-543, на суму 149 592,00 грн. з ПДВ,

за видатковою накладною №616 від 11.11.2021, товарно-транспортною накладною TT1103-568, на суму 149 592,00грн з ПДВ.

На вказаних видаткових накладних міститься підписи особи, яка отримала товар із зазначенням посади, прізвища, ім`я, по-батькові - начальник відділу постачання Тараненко Євген В`ячеславович, за довіреністю.

Факт отримання товару за вказаними накладними відповідачем не спростовано.

Як вже зазначалося, згідно пункту 7.1. Договору передбачено, що покупець зобов`язаний здійснити 100% передплату за поставлений на умовах даного договору товар, шляхом безготівкового переказу грошових коштів на поточний рахунок постачальника згідно виставлених рахунків. Порядок розрахунків: - 50% передплата, решта 50% оплачується протягом 10-ти календарних днів від дати постачання, якщо інше не зазначено в специфікації.

Із поданого позивачем розрахунку пені до позовної заяви, адресованої відповідачу вимоги про сплату боргу від 18.01.22, вбачається, що несплаченим є товар, який поставлений 11.11.2021 (відповідає даті видаткової накладної №616) в сумі 74796,00 грн. (що склоадає 50% суми поставки), а також поставлений 19.11.2021 (відповідає даті видаткової накладної № 636) в сумі 74796,00 грн. (що складає 50% суми поставки).

Разом з цим, надані суду копії видаткової накладної № 636 від 19.11.2021, а також товарно-транспортної накладної TT1103-587 від 19.11.2021, на суму 149592,00 грн. з ПДВ, не підписані з боку відповідача.

Позивач пояснює, що відповідач від підпису видаткової накладної № 636 від 19.11.2021 року відмовився, незважаючи не те, що поставка товару відбулась. Будь-які докази на підтвердження відмови відповідача від підпису позивач не надав, через що судом зазначене твердження позивача до уваги не приймається.

Окрім того, відповідно до частин 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

За змістом пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення) господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів; первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Вимоги щодо оформлення первинних документів наведені у пункті 2.4 Положення, згідно з яким первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (абзац перший пункту 2.5).

У пункті 33 постанови Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 915/905/16, зокрема, зазначено, що порушення правил оформлення первинних документів не спричиняє їх недійсність, але безпосередньо впливає на можливість доведення стороною обставин, на підтвердження яких вона подала відповідні документи.

У постанові Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 915/878/16 зазначено, що для з`ясування правової природи як господарської операції (спірної поставки), так і договору (укладенням якого опосередковувалося виконання цієї операції) необхідно вичерпно дослідити фактичні права та обов`язки сторін у процесі виконання операції, фактичний результат, до якого прагнули учасники такої операції, та оцінити зміни майнового стану, які відбулися у сторін в результаті операції.

З урахуванням викладеного вище суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи копії видаткової накладної № 636 від 19.11.2021, товарно-транспортної накладної TT1103-587, на суму 149592,00 грн. з ПДВ, не відповідають вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, оскільки не містять підпису покупця, отже, не можуть бути беззаперечним доказом факту поставки товару 19.11.2022.

Інших документів, які б переконливо свідчили про фактичні обставини здійснення постачання товару 19.11.2021 на суму 149592,00 грн. з ПДВ (докази фізичного переміщення товару, докази виконання його передачі покупцю, зазначення осіб, які від імені покупця отримували товар та на підставі яких документів, тощо) суду не надані.

За змістом частин 1, 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема змагальність сторін (пункт 4 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Відповідно до частин 1- 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За змістом статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як письмові, речові та електронні докази.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини 1, 3 статті 74 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Врахувавши наведені законодавчі приписи та встановивши на підставі дослідження доказів зі справи, що позивачем не доведено здійснення поставки продукції за видатковою накладною № 636 від 19.11.2021, товарно-транспортною накладною TT1103-587 від 19.11.2021, на суму 149592,00 грн., суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення основного боргу за цю поставку в заявленому позивачем розмірі.

Враховуючи те, що підтвердженою матеріалами справи є спірна поставка за видатковою накладною №616 від 11.11.2021, товарно-транспортною накладною TT1103-568, на суму 149592,00 грн., яка згідно наданого позивачем розрахунку, є оплаченою частково, то сума основного боргу по цій поставці підлягає задоволенню в заявленому розмірі - 74796,00 грн.

З огляду на наведене, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з основного боргу підлягають частковому задоволенню у розмірі 74796,00 грн.

Суд зауважує, що доданий до матеріалів справи «Реєстр документів по кредиту» щодо проведення 23.11.2021 зарахування 74796,00 грн - передплати за товар згідно рахунку №631 від 17.11.21, та 74796,00 грн - сплати за товар згідно рахунку №580 від 03.11.21, судом не може бути розцінено як належний та допустимий доказ, оскільки такий реєстр є документом внутрішнього бухгалтерського обліку ТОВ "МАРГУНАС-УКРАЇНА", та не може бути підтвердженням фактичного зарахування коштів, дати зарахування коштів, призначення платежу.

Також, наданий суду рахунок на оплату №631 від 17.11.21 на суму 149592,00 грн з ПДВ судом до уваги не приймається, оскільки вказаний рахунок має лише посилання на договір від 07 вересня 2021 року №21-99, проте, враховуючи, що за вказаним договором було здійснено декілька поставок, неможливо співставити на оплату якої саме поставки (за якою видатковою накладною) цей рахунок було виставлено.

Щодо стягнення пені за договорами поставки в загальній сумі 6597,11грн. господарський суд зазначає наступне.

За змістом ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Аналогічні положення закріплені і в ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобов`язань є належною підставою у розумінні ст.218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

За приписами ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Як встановлено судом, пунктом 9.1. Договору сторони визначили відповідальність (пеню) за порушення грошових зобов`язань за цим договором в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного грошового зобов`язання за кожен день порушення умов оплати.

Зі змісту наданого позивачем розрахунку пені, у загальний період з 27.09.2021 по 09.02.2021 вбачається, що відповідачем поетапно здійснювалася оплата решти суми вартості товару (за видатковими накладними №455, №501, №533, №589 - в повному обсязі, за видатковими накладними №616, №636 - 50 % вартості товару (передплата).

Тобто, сума боргу змінювалась протягом загального періоду розрахунків.

При цьому, підтвердженням факту здійснення господарської операції внесення передплати/оплати товару є первинні документи, а не сам розрахунок штрафних санкцій, оскільки зазначені у розрахунку відомості про здійснення оплат, не свідчать про наявність факту такої господарської операції.

Отже, позивачем не доведено наявності заборгованості відповідача у визначені ним періоди, в сумах, на які позивач здійснює відповідні нарахування. Письмових пояснень щодо визначення за основу для проведених нарахувань вказаних сум наявний розрахунок не містить. Будь-яких первинних документів в підтвердження визначених сум та періодів здійснення нарахувань суду не надано.

Приймаючи до уваги недоведеність належними доказами зазначених в розрахунку вихідних даних, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають залишенню без задоволення за недоведеністю.

Враховуючи положення статті 129 ГПК України, судові витрати покладаються на сторін пропорційно.

Керуючись статтями 12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 96, 129, 247, 252, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "МАРГУНАС-УКРАЇНА", до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Костянтинівський завод металургійного обладнання", про стягнення 156189,11 грн., задовольнити частково в розмірі 74796,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Костянтинівський завод металургійного обладнання" (ідентифікаційний код юридичної особи 25599771; 85103, Донецька область, м.Костянтинівка, вул.Інженерна, б. 3) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРГУНАС-УКРАЇНА» (ідентифікаційний код юридичної особи 34858592; 62495, Харківська область, смт. Васищеве, вул. Промислова, 17) 74796,00 грн. - сума основного боргу; судовий збір в сумі 1188,10 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі http://dn.arbitr.gov.ua.

Суддя К.С. Харакоз