ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

18.11.2022м. ХарківСправа № 922/2137/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.,

розглянувши без проведення судового засідання і повідомлення заявника і боржника

заяву Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (код ЄДРПОУ 41084239, адреса місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, будинок 13, офіс 524)

до Фізичної особи-підприємця Стрижка Віталія Володимировича (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 )

про видачу судового наказу,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернулося до Господарського суду Харківської області із заявою (вх. № 2137/22 від 10.11.2022) про видачу судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Стрижка Віталія Володимировича (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) заборгованості за договором про надання кредиту від 07.05.2021 № 218661-КС-003 на загальну суму 52294,23 грн, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 23000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 25844,23 грн; суми прострочених платежів за комісію - 3450,00 грн; а також про стягнення сплаченого судового збору за подання заяви про видачу судового наказу в розмірі 248,10 грн.

Розглянувши заяву ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» про видачу судового наказу, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу з наступних підстав.

Порядок здійснення судочинства у наказному провадженні визначає Розділ ІІ "Наказне провадження" Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 12 ГПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

За приписами ч. 1 ст. 147 ГПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 148 ГПК України.

Судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 1 ст. 148 ГПК України).

Вимоги щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу передбачені ст. 150 ГПК України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 150 ГПК України, у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника.

Відповідно до пп. 3, 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України, до заяви про видачу судового наказу додаються: копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

За загальним правилом, при розгляді вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Водночас, за приписами ч. 1 ст. 152 ГПК України, суд відмовляє у видачі судового наказу, якщо, зокрема:

- заяву про видачу судового наказу подано з порушеннями вимог ст. 150 цього Кодексу (п. 1);

- із поданої заяви про видачу судового наказу не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу (п. 8).

Тобто, вирішуючи питання щодо наявності підстав для видачі судового наказу, суд має здійснити певний аналіз обґрунтованості вимог заявника на предмет наявності/порушення його права.

Наявність спору про право вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви.

Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні.

Таким чином, з аналізу вищенаведених норм законодавства вбачається, що судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів (у даному випадку договору про надання кредиту), інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання договору, а також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків.

Обґрунтовуючи заяву про видачу судового наказу заявник ТОВ - «БІЗНЕС ПОЗИКА» посилається на порушення боржником зобов`язань за договором про надання кредиту від 07.05.2021 № 218661-КС-003, укладеним шляхом обміну електронними повідомленнями у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з чч. 3, 4 ст. 11 зазначеного Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

У відповідності до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ст. 64 ЦПК України, ст. 36 ГПК України та ст. 79 КАС України (ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»:

електронне повідомлення - інформація, представлена в електронній формі, надана учасником відносин у сфері електронної комерції з використанням інформаційно-комунікаційних систем (п. 4);

електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6);

одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12).

Заявником до заяви про видачу судового наказу додано паперову копію договору про надання кредиту від 07.05.2021 № 218661-КС-003, проте не надано доказів на підтвердження укладення зазначеного договору саме із особою, яку заявником визначено як боржника, тобто з фізичною особою-підприємцем Стрижком Віталієм Володимировичем.

Відповідно до п. 1 договору про надання кредиту від 07.05.2021 № 218661-КС-003, ТОВ - «БІЗНЕС ПОЗИКА» надає Позичальнику - фізичній особі-підприємцю Стрижку Віталію Володимировичу (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошові кошти у розмірі 23000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом на умовах та у порядку, визначених цим Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям (далі по тексту Правила). Термін дії договору визначено до 27.08.2021, процентна ставка в день - 0,99436984 %, фіксована, комісія за надання Кредиту: 3450,00 грн.

У заяві про видачу судового наказу заявник посилається на те, що Фізична особа - підприємець Стрижко Віталій Володимирович, через веб-сайт Кредитодавця https://bizpozyka.com/ шляхом введення Логіну Особистого кабінету та паролю Особистого кабінету, ввійшов до Особистого кабінету, з якого через Інформаційно-телекомунікаційну систему (ІТС) подав Заявку на отримання кредиту, де відповідно вказує номер свого поточного (карткового) рахунку.

Відповідно до пп. 3.1.1. Правил, після отримання Заявником від Кредитодавця повідомлення про прийняте рішення щодо можливості надання Кредиту в Особистому Кабінеті Заявника розміщається Оферта, яка є пропозицією в розумінні ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Після отримання Оферти Заявнику надсилається Одноразовий ідентифікатор.

У випадку відмови від укладення Заявником Договору чи не підписання його шляхом використання Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, Оферта вважається не акцептованою Заявником і втрачає силу (пп. 3.1.2, 3.1.3 Правил).

ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено 07.05.2021 Фізичній особі - підприємцю Стрижку Віталію Володимировичу, пропозицію (оферту) укласти Договір № 218661-КС-003 про надання кредиту.

Фізична особа - підприємець Стрижко Віталій Володимирович 07.05.2021 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 218661-КС-003 про надання кредиту, на умовах визначених офертою, шляхом направлення через ІТС Одноразового ідентифікатора G-3538, направленого Позичальнику на номер телефону НОМЕР_2 , вказаного Позичальником в Заявці) електронного повідомлення СМС-повідомлення.

Згідно з пп. 4.4.4 Правил, Позичальник підтверджує, що вказаний ним (з метою отримання кредиту) поточний (картковий) рахунок № НОМЕР_3 належать саме йому і треті особи не мають до нього доступу.

Разом з тим, заявником не надано доказів у відповідності до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» на підтвердження того, що вказаний Одноразовий ідентифікатор G-3538 дійсно був направлений через ІТС шляхом направлення електронного повідомлення (СМС-повідомлення) з телефону НОМЕР_2 .

Надана заявником одностороння довідка про укладання договору від 13.12.2021 за вих. № 218661-КС-003, в якій визначено одноразовий ідентифікатор, дата відправлення позичальнику, номер телефону, дата та час введення позичальником одноразового ідентифікатора, дата та час перерахування коштів, не є належним доказом на підтвердження укладання електронного договору з боржником в розумінні ч. 1 ст. 76 ГПК України.

Також заявником не доведено належними доказами, що договір про надання кредиту від 07.05.2021 № 218661-КС-003 був укладений саме із особою, яку заявником визначено як боржника, тобто з фізичною особою-підприємцем Стрижком Віталієм Володимировичем (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 ).

Як вбачається з доданої до заяви копії договору про надання кредиту від 07.05.2021 № 218661-КС-003, позичальником є: ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ).

Аналогічні дані про позичальника містяться також доданих до заяви копіях: Пропозиції укласти Договір (оферта) № 218661-КС-003 про надання кредиту; Прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладення Договору № 218661-КС-003 про надання кредиту; Анкети-Згоди клієнта. При цьому, у останній, крім іншого зазначено, що місцем здійснення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця Стрижка Віталія Володимировича (РНОКПП/ ІПН НОМЕР_1 ) також є адреса: АДРЕСА_2 ).

Натомість, як вбачається з наданого заявником до заяви та отриманого судом під час розгляду вказаної заяви Витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням фізичної особи-підприємця Стрижко Віталія Володимировича (РНОКПП НОМЕР_1 ) є зовсім інша адреса, хоча і в тому ж самому населеному пункті, а саме: 63601, Харківська область, Шевченківський район, смт Шевченківське, вул. Гоголя, будинок 7.

Крім того, заявником не доведено, а матеріалами справи не підтверджується, що номер телефону НОМЕР_2 , з якого начебто був направлений через ІТС Одноразовий ідентифікатор G-3538 шляхом направлення електронного повідомлення (СМС-повідомлення), та який вказаний в договорі про надання кредиту від 07.05.2021 № 218661-КС-003, в Пропозиції укласти Договір (оферта) № 218661-КС-003 про надання кредиту, в Прийнятті (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладення Договору № 218661-КС-003 про надання кредиту та Анкеті-Згоді клієнта, належить особі, яку заявником визначено як боржника (фізичній особі-підприємцю Стрижку Віталію Володимировичу, РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 ).

Таким чином, заявником не доведено укладення між ним та боржником електронного договору про надання кредиту.

На підтвердження перерахування коштів заявником надано платіжне доручення № 27694 від 07.05.2022, з якого вбачається, що грошові кошти в сумі 23000,00 грн були перераховані Одержувачу «Пополнение карт Приват-24 юр.лиц» на рахунок НОМЕР_4 згідно договору № 218661-КС-003 від 07.05.2021, втім з наданих заявником до заяви документів не вбачається за можливе встановити, чи належить боржнику банківський рахунок, на який були перераховані зазначені грошові кошти, оскільки ця інформація не підтверджена жодним наданим заявником документом.

Отже, з поданої заяви про видачу судового наказу не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги до боржника за договором про надання кредиту № 218661-КС-003 від 07.05.2021.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77, ст. 78, 79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку посилається сторона, як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі зазначеного, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів щодо їх належності, допустимості та достовірності, враховуючи, що з поданої заяви про видачу судового наказу не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги за договором про надання кредиту № 218661-КС-003 від 07.05.2021, заявником всупереч вимог п. 4 ч. 3 ст. 150 ГПК України не додано до заяви про видачу судового наказу документи на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги, зокрема заявником не доведено укладення між ним та боржником електронного договору про надання кредиту та не доведено, що банківський рахунок, на який були перераховані грошові кошти в сумі 23000,00 грн належить боржнику, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу на підставі п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч. 2 ст. 152 ГПК України).

За приписами ст. 153 ГПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 1, 2, 8, 9 ч. 1 ст. 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 3-6 ч. 1 ст. 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

У разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (ч. 2 ст. 151 ГПК України).

Враховуючи викладене та керуючись ч. 2 ст. 12, ст. 147-148, 150, п. 1, 8 ч. 1 ст. 152, ст. 153, 234-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у видачі судового наказу за заявою Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (вх. № 2137/22 від 10.11.2022) про видачу судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Стрижка Віталія Володимировича (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) заборгованості за договором про надання кредиту від 07.05.2021 № 218661-КС-003 на загальну суму 52294,23 грн, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 23000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 25844,23 грн; суми прострочених платежів за комісію - 3450,00 грн; а також про стягнення сплаченого судового збору за подання заяви про видачу судового наказу в розмірі 248,10 грн.

2. Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч. 1 ст. 153 ГПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-257 ГПК України та з урахуванням п.п. 17.5 п. 17 розділу XІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу складено та підписано 18 листопада 2022 року.

Суддя Н. А. Новікова