ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року м. ОдесаСправа № 915/1166/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Принцевської Н.М.;

суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, пр-т Шевченка, 29)

Секретар судового засідання Соловйова Д.В.

Від прокуратури Гузь В.Г.;

Представники інших учасників в судове засідання не з`явились;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Таврія-Агро

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2021

по справі №915/1166/21

за позовом Заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Таврія-Агро

про стягнення шкоди, завданої внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки,

(суддя місцевого господарського суду: Семенчук Н.О., Господарський суд Миколаївської області, м.Миколаїв),

ВСТАНОВИВ:

В липні 2021 року Заступник керівника Миколаївської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №15/1-1053вих-21 від 28.07.2021, в якій просив суд:

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Таврія-Агро (далі ТОВ «Таврія-Агро») на користь держави завдану внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки шкоду в розмірі 677904,59 грн. на р/р UA0014460, , банк отримувач Казначейство України (ел.адм.подат.), отримувач Миколаїв.ГУК/тгс-щеПервомайс/24062200.

- стягнути з відповідача на користь Миколаївської обласної прокуратури (, Банк ДКСУ м. Києва, р/р ІІА0000340) сплачений судовий збір за подачу позову.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вивченням матеріалів кримінального провадження встановлений факт самовільного зайняття земельних ділянок Товариством з обмеженою відповідальністю Таврія-Агро площею 548,0054 га в межах Первомайської селищної ради Вітовського району.

Зокрема, директор ТОВ Таврія-Агро Кім Ігор Сун-Черович достовірно знаючи, що вказані земельні ділянки йому у встановленому порядку у власність та користування не надавались, жодних правочинів щодо цих земель з її власником не укладались, упродовж 2014 -2016 років самовільно зайняв земельні ділянки площею 548,0054 га шляхом обробки та вирощування сільськогосподарських культур (ярового, озимого ячменю, озимої пшениці та соняшника).

Відповідно до розрахунку Державної інспекції сільського господарства в області від 11.08.2016 №866/12-22, внаслідок таких дій ТОВ Таврія-Агро заподіяно шкоду державі в розмірі 677904,59 грн. Вироком Жовтневого районного суду від 25.05.2018 директора ТОВ Таврія-Агро визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 197 КК України, а саме у самовільному зайнятті упродовж 2014-2016 років земельних ділянок загальною площею 548,0054 га в межах території Первомайської селищної ради Вітовського району та стягнуто шкоду в сумі 677904,59 тис. грн. (справа №477/1832/16-к). Водночас, ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 28.03.2019 вказаний вирок скасовано, а кримінальне провадження №0000133 закрито, у зв`язку із звільненням директора ТОВ Таврія-Агро від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (п. 1 ч. 2 ст. 284 КАК України, п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України).

Так, Державною інспекцією сільського господарства в області, яка на той час була органом державного контролю в сфері земельних відносин, на підставі Методики 11.08.2016 зроблено розрахунок розміру заподіяної шкоди, яка склала 677904,59 грн. Вказана сума також підтверджена висновком судово-економічної експертизи від 19.09.2016 №1909/16-1. Крім цього, у постанові Південно-Західного апеляційного господарського суду від 06.04.2021 у справі №915/2302/19 за позовом заступника прокурора Миколаївської області про стягнення вказаної шкоди, суд погодився з позицією господарського суду Миколаївської області в частині наявності у діях ТОВ Таврія-Агро складу правопорушення, а саме: неправомірної поведінки Товариства шляхом самовільного використання земельних ділянок загальною площею 548,0054 га в межах території Первомайської селищної ради Вітовського району упродовж березня 2014 - липня 2016 років; шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки у розмірі 677 904,59 грн.; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою; вини відповідача, оскільки закінчення строку давності притягнення керівника ТОВ Таврія-Агро до кримінальної відповідальності є нереабілітуючою підставою для звільнення від кримінальної відповідальності. Однак, у задоволенні вказаного позову було відмовлено, оскільки процесуальним законодавством передбачена можливість стягнення коштів лише на користь позивача, а не третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2021 по даній справі позов задоволено, стягнуто з ТОВ Таврія-Агро на користь Держави завдану внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки шкоду в розмірі 677904,59 грн.; стягнуто з ТОВ Таврія-Агро на користь Миколаївської обласної прокуратури судовий збір в розмірі 10168,57 грн.

В оскаржуваному рішенні суд зазначив, що спірна земельна ділянка не відводилась та не надавалася у користування відповідачеві, а в матеріалах справи немає доказів належного оформлення права користування чи власності щодо земельної ділянки площею 548,0054 га, а відтак відповідач самовільно використовував зазначену земельну ділянку.

В рішенні суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених прокурором позовних вимог про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, в розмірі 677904,59 грн.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ТОВ «Таврія-Агро» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2021 по справі №915/1166/21 скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Відповідач вважає, що позовні вимоги заступника прокурора є необгрунтованими, не підтверджені належними доказами, відповідач не вбачає правових підстав для покладення на суб`єкта господарювання відповідальності та стягнення шкоди, повністю не погоджується з тими висновками, які зробив суд першої інстанції, без врахування доводів відповідача і без врахування практики розгляду аналогічних справ.

Апелянт зазначає, що в даному випадку прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обгрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Заявник вважає, що прокурор не має процесуальної дієздатності в даному випадку подавати позов в інтересах ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області, оскільки не навів підстав для цього.

Крім того, на переконання апелянта, позивач не довів підстав для покладення відповідальності у вигляді стягнення шкоди на ТОВ «Таврія-Агро». Так, суд першої інстанції залишив поза увагою, що в позові прокурор не навів доказів наявності вини відповідача у спричиненні збитків державі немає доказів причетності суб`єкта господарювання до самовільного зайняття земельної ділянки, немає доказів розташування та площі такої ділянки, доказів використання саме ТОВ «Таврія-Агро» цієї ділянки тощо.

Заявник апеляційної скарги вказує, що позивач помилково вважає складові для притягнення відповідача до відповідальності доведеними та встановленими в ході розгляду справи №477/1832/16-к, оскільки вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 25.05.2018 був скасований ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 28.03.2019. Прокурором не доведено наявності одночасно всіх підстав для можливості притягнути відповідача до відповідальності у вигляді стягнення шкоди у розмірі 677904,59 грн. Крім того, встановивши під час розгляду справи факт самовільного зайняття спірної земельної ділянки ТОВ «Таврія-Агро», судом не зазначено в чому саме полягає шкода у вигляді збитків для держави.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.01.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Таврія-Агро на рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2021 по справі №915/1166/21 залишено без руху.

17.02.2022 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява від Товариства з обмеженою відповідальністю „Таврія-Агро про усунення недоліків, допущених в апеляційній скарзі на рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2021 по справі №915/1166/21, в якій апелянт надав докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 15 252,85 грн.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.02.2022 відкрито з поновленням пропущеного процесуального строку апеляційне провадження по справі №915/1166/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю „Таврія-Агро на рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2021; витребувано з Господарського суду Миколаївської області матеріали справи №915/1166/21.

16.08.2022 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №915/1166/21.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.09.2022 розгляд справи №915/1166/21 призначено у судовому засіданні на 10.10.2022 року об 14-00 год.

26.09.2022 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Миколаївської обласної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому прокурор заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

На переконання прокурора, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про неправомірність дій ТОВ «Таврія-Агро» шляхом самовільного використання земельних ділянок загальною площею 548,0054 га, наявність шкоди, заподіяної внаслідок такого самовільного зайняття земель та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

10.10.2022 судове засідання по справі №915/1166/21 не відбулось, про що секретарем судового засідання складено відповідну довідку.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.10.2022 відкладено розгляд справи №915/1166/21 за апеляційною скаргою ТОВ „Таврія-Агро на рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2021 на іншу дату, судове засідання по справі призначено на: 14.11.2022 року о 14-30 год.

В судове засідання з`явився представник прокуратури, який підтримав доводи та вимоги, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Представники ТОВ «Таврія-Агро», а також Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області в судове засідання не з`явились, не повідомивши суду про причини неявки, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за необхідне розглянути справу за відсутності представників учасників, які не з`явились, за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення прокурора, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 25.05.2018 директора ТОВ «Таврія-Агро» Кіма Ігоря Сун-Черовича, визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України, а саме у самовільному зайнятті упродовж 2014-2016 років земельних ділянок загальною площею 548,0054 га в межах території Первомайської селищної ради Вітовського району, а також ухвалено задовольнити цивільний позов прокурора та стягнути з Кіма Ігоря Сун-Черовича на користь Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області відшкодування спричиненого збитку в сумі 677904,59 грн.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 28.03.2019 вказаний вирок скасовано, а кримінальне провадження №0000133 закрито, у зв`язку зі звільненням директора ТОВ «Таврія-Агро» ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (п.1 ч.2 ст. 284 КАК України, п.1 ч.1 ст. 49 КК України).

Відповідно до інформації ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 31.08.2016, 23.02.2012 Жовтневою (Вітовською) районною державною адміністрацією Миколаївської області прийнято розпорядження №127-р, яким припинено право постійного користування земельними ділянками, загальною площею 540,64 гектарів ріллі, в межах території Первомайської селищної ради Жовтневого (Вітовського) району Миколаївської області Закритому акціонерному товариству «Таврія-Агро». Станом на час надання відповіді договори оренди земельних ділянок загальною площею 540,64 га, в межах території Первомайської селишної ради Жовтневого району Миколаївської області ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області не укладались; підстави використання земельних ділянок у ТОВ «Таврія-Агро», як правонаступника ЗАТ «Таврія-Агро» відсутні (а.с.22).

Згідно довідки Державної інспекції сільського господарства в Миколаївській області від 11 серпня 2016 року за результатами документальної перевірки фактів, викладених в матеріалах кримінального провадження, 06 липня 2016 року за участю працівників цієї інспекції було проведено огляд земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які на момент огляду не надані в користування, розташованих в межах Первомайської селищної ради (Вітовського) району Миколаївської області, а фактично використовуються ТОВ "Таврія-Агро". Згідно геодезичних матеріалів, наданих слідчим управлінням, стосовно цих земельних ділянок, виконаних кваліфікованим інженером-землевпорядником, загальна площа самовільно зайнятих земель (землі, які фактично використовуються без правових підстав) становить 548,0054 га. В цій довідці зроблено висновок, що зазначені землі ТОВ "Таврія-Агро" здійснює товарне виробництво шляхом вирощування сільськогосподарських культур, використовувалися без будь-яких правовстановлюючих документів на них, що є порушенням ст. 125 та ст. 126 Земельного кодексу України. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 №963 розмір шкоди, заподіяної самовільним зайняттям земельних ділянок, визначений у сумі 677904 грн. 59 коп. ( а.с. 25-26).

Як вбачається з протоколу огляду місця події від 06.07.2016, проведеного в ході досудового розслідування в межах кримінального провадження, проведеного за участю спеціаліста-землевпорядника Первомайської селищної ради Носа М.В. встановлено, що під час огляду чотирьох земельних ділянок, розташованих поруч, але розділених між собою грунтовими дорогами та лісосмугами, земля, що обстежується загальною площею 540,64 га на час обстеження є землею державної власності і не надана офіційно у володіння або користування іншій особі, але фактично обробляється, а саме: засіяна ячменем, частина якого вже зібрана, на частині земельної ділянки здійснено обробіток та засівання зерновими культурами, під час огляду було виявлено роботу сільськогосподарської техніки (а.с. 28-33).

Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №1909/16-І від 19 вересня 2016 року розмір шкоди, заподіяної в результаті самовільного зайняття ТОВ «Таврія-Агро» земельної ділянки, площею 548,0054 га, розташованої в межах території Первомайської селищної ради, Вітовського району Миколаївської області, складає 677904,60 грн.

Відповідно до ухвали Миколаївського апеляційного суду від 28.03.2019 ОСОБА_1 працює директором ТОВ «Таврія-Агро».

22.09.2016 прокурор звернувся з цивільним позовом у кримінальному провадженні №0000133 в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області та Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської областідо Кіма І.С. про звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок та стягнення шкоди в сумі 677904,59 грн.

19.11.2019 заступник прокурора Миколаївської області звернувся до Господарського суду Миколаївської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю Таврія-Агро на користь держави в особі Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області шкоди, завданої внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, у розмірі 677904,59 грн.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 10.11.2020 у справі №915/2302/19 позовні вимоги Заступника прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі: Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Таврія-Агро на користь держави в особі Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області шкоду, завдану внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, у розмірі 677904,59 грн.

Постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 06.04.2021 рішення Господарського суду Миколаївської області від 10.11.2020 у справі №915/2302/19 скасовано. Відмовлено в задоволенні позовних вимог Заступника прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таврія-Агро» про стягнення на користь держави в особі Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області шкоди, завданої внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки у розмірі 677904,59 грн.

Оцінюючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального права, в контексті встановлених обставин, судова колегія дійшла наступних висновків.

Судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду вважає за необхідне в першу чергу надати оцінку доводам апелянта щодо наявності підстав у прокурора для звернення з відповідним позовом в інтересах Головного Управління Держгеокадастру в Миколаївській області.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України.

Даний спір пов`язаний із реалізацією Прокурором повноважень згідно зі статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", зокрема представництва інтересів держави у суді.

Згідно частини 2 статті 2 Цивільного кодексу України одним з учасників цивільних відносин є держава Україна, яка відповідно до статтей 167, 170 Цивільного кодексу України набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Статтею 53 Господарського процесуального кодексу України визначено участь у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Передумовою участі органів та осіб, передбачених статтею 53 Господарського процесуального кодексу України, в господарському процесі у будь-якій із п`яти форм є набуття ними господарського процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, та наявність процесуальної правосуб`єктності, яка передбачає процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.

На відміну від осіб, які беруть участь у справі (позивач, відповідач, третя особа, представник), відповідні органи та особи повинні бути наділені спеціальною процесуальною правоздатністю, тобто здатністю мати процесуальні права та обов`язки органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Така процесуальна правоздатність настає з моменту виникнення у цих осіб відповідної компетенції або передбачених законом повноважень. Необхідною умовою такої участі є норми матеріального права, які визначають випадки такої участі, тобто особи, перелічені статтею 53 ГПК України, можуть звернутися до суду із позовною заявою або беруть участь в процесі лише у випадках, чітко встановлених законом.

Так, відповідно до частин третьої-п`ятої статті 53 Господарського процесуального кодексу України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 Господарського процесуального кодексу України.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

У рішенні від 5 червня 2019 року №4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Так, відповідно до частини першої, абзацу першого частини третьої та абзацу першого частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Про необхідність обґрунтування прокурором підстав представництва у суді зазначено й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі № 587/430/16-ц.

Аналіз положень частин третьої-п`ятої статті 53 Господарського процесуального кодексу України у взаємозв`язку зі змістом частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

Поняття "нездійснення захисту" має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача (аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 4 квітня 2019 року №914/882/17, від 22 жовтня 2019 року №926/979/19).

Отже, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень. При цьому, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічна правова позиція викладена у низці постанов Верховного Суду від 25 квітня 2018 року в справі № 806/1000/17, від 20 вересня 2018 року в справі № 924/1237/17, від 5 грудня 2018 року в справі №923/129/17 та від 20 березня 2019 року в справі № 905/1135/18, від 26 травня 2020 року в справі №912/2385/18.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів відзначає, що підстави представництва Прокурором інтересів держави з`ясовуються, насамперед, судом першої інстанції, який має досить широкий розсуд (дискрецію) в оцінці підстав звернення Прокурора.

Велика Палата Верховного Суду своєю постановою від 26 червня 2019 року в справі №587/430/16-ц конкретизувала висновок Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладений у постанові від 7 грудня 2018 року в справі №924/1256/17, вказавши, що процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру України", застосовується до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом таких підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (аналогічна правова позиція викладена об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи у постанові від 25 жовтня 2019 року в справі № 911/1107/18).

У свою чергу, врегульовуючи розбіжності у правових позиціях, Велика Палата Верховного Суду постановою від 26 травня 2020 року в справі №912/2385/18 уточнила висновки, зроблені у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року в справі № 903/129/18; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 6 лютого 2019 року в справі № 927/246/18, від 16 квітня 2019 року в справах №910/3486/18 та №925/650/18; Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року в справі №0440/6738/18, та вказала, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, суд не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Відтак, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу і на те, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти у відповідних правовідносинах державу (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанова від 20 листопада 2018 року в справі №5023/10655/11 (пункти 6.21-6.22), від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (пункти 4.19-4.20), від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 26)).

Так, у даній справі прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Держгеокадастру у Миколаївській області.

Відповідно до ст. ст. 5, 6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. До повноважень вказаного органу віднесено державний контроль за додержанням органами державної влади, місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади.

Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань організовує та здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, зокрема: складає протоколи про адміністративні правопорушення та розглядає справи про адміністративні правопорушення, накладає адміністративні стягнення; розраховує розмір шкоди заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання їх не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву без спеціального дозволу, та вживає заходів до її відшкодування в установленому законодавством порядку.

Пунктами 1, 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №333 від 29.09.2016 (далі - Положення) передбачено, що територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру є Головне управління Держгеокадастру в області.

Згідно підпункту 34 пункту 4 Положення, Головне управління Держгеокадастру в області розраховує розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання їх не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву без спеціального дозволу, та вживає заходів щодо її відшкодування в установленому законодавством порядку.

Таким чином, законодавством визначено орган, уповноважений державою здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель, у тому числі вживати заходи до відшкодування шкоди завданої внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок-територіальний орган Держгеокадастру.

Прокурор вказує на те, що Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області достовірно знало про порушення інтересів держави та усвідомлювало їх наявність. Проте, навіть після прийняття Південно-Західним апеляційним господарським судом постанови від 06.04.2021, тобто протягом тривалого часу, Головним управлінням відповідних заходів не вжито, що свідчить про нездійснення вказаним органом захисту інтересів держави у встановленому законом порядку.

Згідно листа від 31.05.2021 вих. № 10-14-0.62-3691/2-21 Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області повідомило прокуратуру Миколаївської області, що Головне управління не має можливості захистити інтереси держави шляхом подання позову до суду про стягнення збитків з ТОВ «Таврія -Арго», у зв`язку з відсутністю кошторисних призначень та наявних коштів для сплати судового збору у 2021 році (а.с. 45).

Миколаївська обласна прокуратура листом від 14.07.2021 №15/1-992 вих21 звернулась до Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області, в якому повідомила, що питання щодо стягнення шкоди за самовільне зайняття земельної ділянки в сумі 677904,59 грн. не вирішено та на виконання ч.4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» до Господарського суду Миколаївської області буде пред`явлений позов в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в області.

Враховуючи наведене, підставою для представництва прокурором інтересів держави є бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, а відтак у прокурора виникли підстави для вжиття заходів представницького характеру на захист інтересів держави шляхом подання до суду відповідного позову в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області.

Згідно інформації Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області від 26.05.2021 (лист 05.1-06/1/3167), відповідно ст.ст. 45, 78 Бюджетного кодексу України, податки і збори та інші доходи державного та місцевих бюджетів (у тому числі кошти за шкоду, заподіяну внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок) зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету; підстав для зарахування коштів за ККД 24062200 на бюджетні рахунки територіальних органів Держгеокадастру, державних адміністрацій або органів місцевого самоврядування немає.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що оскільки шкода заподіяна за самовільне зайняття земель сільськогосподарського призначення державної власності, власником яких, на час вчинення правопорушення, була держава, а розпорядником - Головне управління Держгеокадастру в області, то відповідні кошти підлягають стягненню до державного бюджету.

За таких обставин, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду в частині того, що прокурором обгрунтовано та з дотриманням вимог ст. 53 Господарського процесуального кодексу України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» подано позовну заяву в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, а доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Стосовно вимог про стягнення збитків внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків (шкоди).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Статтею 156 Земельного кодексу України встановлено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Відповідно до статей 125, 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Статтями 1, 2 Земельного кодексу України та статтями 13, 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави та є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого це право здійснюють органи влади і органи місцевого самоврядування, а земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Вищевказана земельна ділянка є державною власністю і відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України, абз.1 ст.5, ст.6 України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» , п.п.13, 30. 34 п.4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 № 308, знаходиться у розпорядженні Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, а тому останнє розраховує розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, та вживає заходи щодо її відшкодування в установленому законодавством порядку.

Згідно з пунктом б частини 1 статті 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну та кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

За змістом ст.22 Цивільного кодексу України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач має право вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Приписами статті 157 Земельного кодексу України встановлено, що відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Правовідносини між сторонами у даному спору виникли з приводу заподіяння шкоди, тобто з делікту.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Під час розгляду справи №915/2302/19 судами встановлено, що спірна земельна ділянка не відводилася та не надавалася у користування відповідачеві, а в матеріалах справи немає доказів належного оформлення права користування чи власності щодо земельної ділянки площею 548,0054 га, а відтак відповідач самовільно використовував зазначену земельну ділянку, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Встановлено наявність у діях відповідача складу правопорушення, а саме: - неправомірної поведінки ТОВ "Таврія-Агро" в особі директора шляхом самовільного використання земельних ділянок загальною площею 548,0054 га в межах території Первомайської селищної ради Вітовського району упродовж березня 2014 - липня 2016 років; - шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки у розмірі 677904,59 грн; - причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, -вини відповідача, оскільки закінчення строку давності притягнення керівника ТОВ "Таврія-Агро" до кримінальної відповідальності є нереабілітуючою підставою для звільнення від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 4, 7 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, що, враховуючи обставини, які входили у предмет доказування у справі №915/2302/19 відносно ТОВ «Таврія-Агро», встановлені судом обставини у межах вказаної справи мають преюдиційне значення для розгляду даної справи та не підлягають повторному доказуванню.

Згідно Методики визначення розмірів шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 №963, розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки складає 677904,59 грн., що підтверджується інформацією Первомайської селищної ради від 02.07.2021 (лист №1027/06-04), Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області від 30.06.2021 (лист № 05.1-06/1/3966), нарахована шкода за самовільне зайняття земельної ділянки у розмірі 677904,59 грн. ТОВ «Таврія- Агро» не сплачена (а.с.44, 46).

Судова колегія зазначає, що спірна земельна ділянка не відводилася та не надавалася у користування відповідачеві, а в матеріалах справи немає доказів належного оформлення права користування чи власності щодо земельної ділянки площею 548,0054 га, а відтак відповідач самовільно використовував зазначену земельну ділянку, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

З огляду на вищевикладене, враховуючи наявні матеріали справи, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду в частині наявності у діях відповідача складу правопорушення, а саме:

- неправомірної поведінки ТОВ "Таврія-Агро" в особі директора шляхом самовільного використання земельних ділянок загальною площею 548,0054 га в межах території Первомайської селищної ради Вітовського району упродовж березня 2014 - липня 2016 років;

- шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки у розмірі 677904,59 грн;

- причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою,

-вини відповідача, оскільки закінчення строку давності притягнення керівника ТОВ "Таврія-Агро" до кримінальної відповідальності є нереабілітуючою підставою для звільнення від кримінальної відповідальності.

З огляду на зазначене, доводи апелянта щодо недоведеності всіх складових збитків судовою колегією відхиляються.

Крім того, судом апеляційної інстанції відхиляються доводи апелянта в частині скасування вироку Жовтневого районного суду від 25.05.2018 ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 28.03.2019, оскільки вказаний вирок було скасовано, а кримінальне провадження закрито, у зв`язку зі звільненням директора від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності. Зазначена ухвала жодним чином не спростовує обставини самовільного зайняття земельної ділянки, а навпаки, підтверджує їх та містить висновок про можливість звільнення керівника товариства від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням передбачених законом строків давності.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог прокурора про стягнення з відповідача на користь Головного Управління Держгеокадастру в Миколаївській області шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки у розмірі 677904,59 грн.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідно до норм чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції, в зв`язку з чим колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

За таких обставин, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю „Таврія-Агро на рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2021 по справі №915/1166/21 задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2021 по справі №915/1166/21 залишається без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Таврія-Агро на рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2021 по справі №915/1166/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.12.2021 по справі №915/1166/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 286 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 18.11.2022 року.

Головуючий суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

А.І. Ярош