ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2022р. Справа № 904/719/22

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна», с. Крупець

До: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Райагрохім», с. Козаче

Про: стягнення 1 227 780, 55 грн.

Суддя Васильєв О.Ю.

Секретар судового засідання Броян А.Р.

ПРЕДСТАВНИКИ :

Від позивача: Стельмах Ю.М. (адвокат);

Від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

ТОВ «Суффле Агро Україна» (позивач) звернуся з позовом до СТОВ «Райагрохім» (відповідач) про стягнення 1 227 780, 55 грн. (в т.ч.: 909 176, 43 грн. - основна заборгованість; 46 305, 73 грн. - пеня; 123 149, 82 грн. - 48% річних; 12 772, 11 грн. - інфляційні втрати та 136 376, 46 грн. - штраф) заборгованості, що виникла внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань зі своєчасної оплати поставленого позивачем товару за договором поставки № від 02.02.21р. (укладеним між сторонами).

Ухвалою суду від 28.02.22р. було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами. Ухвалою від 22.07.22 р. здійснено перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 904/719/22 за правилами загального позовного провадження.

СТОВ «Райаргохім» (відповідач) проти задоволення позовних вимог заперечував, стверджуючи, що директором товариства не підписувались видаткові накладні на товар, підпис директора СТОВ «Райагрохім» Данильченко В.В. суттєво відрізняється від підпису в договорі поставки. Відповідач не заперечує факт підписання договору поставки № від 02.02.21 р., однак вказує, що жодного відвантаження товару за договором не було, оскільки у відповідача не було необхідності у замовленні товару в ТОВ «Суффле Агро Україна». Також відповідачем заявлялись клопотання про зупинення провадження до часу закінчення воєнного стану та про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи підписів на видаткових накладних , доданих до позовної заяви.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

02.02.21 р. між ТОВ «Суффле Агро Україна» (продавець) та СТОВ «Райагрохім» (покупець) укладено договір поставки №, відповідно до умов якого продавець забезпечує покупця посівним матеріалом, засобами захисту рослин, добривами для сільськогосподарського сезону 2021 року (п. 1.1.). Пунктом 1.1.1 договору встановлено, що продавець зобов`язується поставляти, а покупець приймати та оплачувати вартість сільськогосподарських товарів. Суттєвою умовою договору є п.3.6, яким сторони погодили, що підписання видаткової накладної представником покупця можливе без довіреності на отримання матеріальних цінностей шляхом скріплення свого підпису на документах печаткою покупця, відміченою в цьому договорі в пункті «Реквізити та підписи сторін».При цьому сторони погоджуються ,що вони несуть відповідальність за використання власної печатки , що вважатиметься посвідченням підпису повноважної особи . Пунктом 4.3 договору передбачено, що покупець зобов`язується оплатити вартість товару не пізніше 31.10.2021 року. Пунктом 7.1 договору сторони погодили, що у разі несвоєчасної оплати товару, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ без застосування положень п.6 ст.232 ГК України, а також проценти на підставі ч. 2 ст.625 ЦК України в розмірі 48% річних від простроченої суми. Відповіднодоп.7.2. покупець додатково сплачує штраф у розмірі 15% від суми прострочення за кожен 1 повний місяць прострочення (а.с.17-26).

На виконання умов договору позивач здійснив поставку товару відповідачу, яка підтверджується видатковими накладними: ВН № від 11.02.21 року на суму 361 518,73 грн.; ВН № від 01.04.21 року на суму 65 501,05 грн.; ВН № від 01.04.21 року на суму 183 403,79 грн.; ВН № від 20.05.21 року суму 298 752,43 грн. Загалом на виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на суму 909 176, 43 грн. (а. с. 27 30) Товар був прийнятий відповідачем без зауважень, між сторонами було підписано акт звіряння розрахунків, яким підтверджується наявність заборгованості відповідача за поставлений товар у сумі 909 176, 43 грн. (а. с. 31). Факт постачання товару на користь відповідача підтверджується також товарно транспортними накладними № від 20.05.21 р., № від 01.04.21 р., № від 01.04.21 р. (а. с. 86-91). Виконання зобов`язань з постачання товару також підтверджується зареєстрованими податковими накладними, поданими ТОВ «Суффле Агро Україна» (а. с. 93-104). Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання з поставки товару відповідачу за умовами договору поставки № від 02.02.21 р. Відповідач в свою чергу мав сплатити 100% вартості поставленого товару до 01.11.21 р., однак в порушення умов договору відповідач оплату товару не здійснив. Відповідач надсилав на адресу ТОВ «Суффле Агро Україна» лист, в якому, посилаючись на погодні умови та триваючий збір врожаю, просив відстрочити виконання зобов`язань за договором до 30.11.21 р., визнаючи наявність дебіторської заборгованості (а. с. 92).

У зв`язку з чим (згідно наданого позивачем розрахунку) у відповідача рахується заборгованість за поставлений товар в розмірі 1 227 780, 55 грн. ( в т.ч.: 909 176, 43 грн. - основна заборгованість; 46 305, 73 грн. - пеня; 123 149, 82 грн. - 48% річних; 12 772, 11 грн. - інфляційні втрати та 136 376, 46 грн. штраф. Судом здійснено перевірку здійснених позивачем нарахувань заборгованості, пені, інфляційних втрат та 3% річних, порушень їх нарахувань не виявлено.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, СТОВ «Райагрохім» вказувало на те, що відповідачем не було підписано жодну з видаткових накладних. У графі «директор» СТОВ «Райагрохім» наявний підпис Данільченко В.В., який відрізняється від підпису вказаної особи в договорі поставки. Також відповідач зазначає, що в матеріалах справи відсутні специфікації та рахунки на оплату товару.

Суд критично оцінює заперечення відповідача, зазначаючи наступне. Пунктом 3.6 договору сторони узгодили, що підписання видаткової накладної можливе без довіреності шляхом скріплення підпису печаткою покупця. Вказане положення договору підтверджує розуміння кожної зі сторін, що вони несуть відповідальність за використання власної печатки, якою засвідчуватимуть підпис уповноваженої особи. Враховуючи вказане положення договору, суд не вбачає правових підстав піддавати сумніву дійсність печатки СТОВ «Агрофірма Маяк», якою завірена на виконання суттєвих умов договору, укладеного між сторонами, кожна з видаткових накладних.

Згідно з ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких принципах, як превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Тому суд вважає, що в даному випадку ризики застосування власної печатки несуть обидві сторони, що закріплено ними у відповідному пункті договору, а тому в даній частині він відповідає одному з основних принципів бухгалтерського обліку, закріпленого в національному законодавстві України. Відповідач, враховуючи досліджені матеріали справи, без заперечень підписав акт звіряння взаємних розрахунків між ним та позивачем, не заперечував проти наявної в нього дебіторської заборгованості в своєму листі на адресу позивача. Суд також звертає увагу на наявність податкових накладних, прийнятих та зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, які також підтверджують здійснення господарських операцій між позивачем та відповідачем. Таким чином, своїми конклюдентними діями відповідач підтвердив факт отримання товару за вищезазначеними видатковими накладними без будь-яких обґрунтованих зауважень. Враховуючи вищевикладене, суд не знаходить достатньо правових підстав для задоволення клопотання відповідача про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи та критично оцінює заперечення відповідача проти задоволення позовних вимог . Не вбачає також суд достатньо правових підстав для задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до часу закінчення воєнного стану, оскільки чинним законодавством України не передбачено таких правових підстав для зупинення провадження у справі.

Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що у якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. За своєю правовою природою, неустойка (пеня, штраф) є видом забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1. ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Здійснивши оцінку наданих позивачем доказів за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що такі докази більш вірогідно підтверджують обставини, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, ніж доводи відповідача в їх спростування, в підтвердження яких останній не подав суду належних доказів .

За перелічених вище обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог, що відповідно є підставою для задоволення позову у повному обсязі.

Частиною 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Відповідно до частин 11, 12 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі.

До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Зазначаючи в тексті судового рішення про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення, суд лише використовує своє право на вчинення дій встановлене ч.10 ст.238 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищенаведені приписи чинного законодавства України, суд вважає можливим зазначити в рішенні про нарахування 48% річних до моменту виконання рішення .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 73, 74, 86, 91, 123, 129, 233, 238, 240, 241, 247-252 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з відповідача Сільськогосподарського товариства «Райагрохім» (52370, Дніпропетровська область, с. Козаче, ) на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Суффле Агро Україна» (30068, Хмельницка область, Шепетівський район, с. Крупець, вул. Богдана Хмельницького, б. 43, ): 909 176, 43 грн. - основна заборгованість; 46 305, 73 грн. - пеня; 123 149, 82 грн. - 48% річних; 12 772, 11 грн. - інфляційні втрати ; 136 376, 46 грн. - штраф та 18 416, 71 грн. - витрат на сплату судового збору.

Відповідно до ч.10 ст.238 ГПК України нарахування 48% річних здійснювати до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування в наступному порядку починаючи з 22.06.2022 р. за формулою: сума боргу помножити на 48% річних поділити на 100, поділити на 365 та помножити на кількість днів прострочення = сума відсотків.

Видати відповідний наказ після набрання рішенням чинності .

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Васильєв О.Ю.

Повний текст рішення складений 22.11.2022 р.