ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" листопада 2022 р. Cправа № 902/586/22

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: заступника керівника Вінницької окружної прокуратури (пров. Цегельний, 8, м. Вінниця, 21020) в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (пр. Перемоги, буд. 14, м. Київ, 01135)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Віндор" (пров. Грибоєдова, 10, м. Вінниця, 21032)

про стягнення 35 325,50 грн.

за участю секретаря судового засідання Марущак А.О.,

представників сторін:

прокурор Клименко Д.С. за посвідченням;

позивача Гончаренко І.В. згідно виписки з ЄДРЮОФОП та ГФ, Бахур В.В. за довіреністю;

відповідача не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява заступника керівника Вінницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті з вимогою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Віндор" про стягнення 35 325,50 грн. плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом на підставі акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 0017695 від 05.04.2021.

В якості підстави заявлених позовних вимог прокурор зазначає, що під час рейдової перевірки 05.04.2021 посадовими особами Подільського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки виявлено порушення у вигляді перевищення навантаження на транспортний засіб, про що складено акт від 05.04.2021 №229952. За результатами перевірки здійснено розрахунок №17695 від 05.04.2021 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування на суму 1075,8 Євро та направлено вимогу про оплату, яка відповідачем не виконана.

Ухвалою суду від 11.07.2022 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/586/22 за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 28.07.2022.

У визначену судом дату (28.07.2022) судове засідання у даній справі не відбулося, у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у Вінницькій області.

Ухвалою суду від 28.07.2022 повідомлено учасників справи про підготовче судове засідання, яке призначено на 06.09.2022.

За результатами судового засідання 06.09.2022, суд, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 06.09.2022 про продовження строку підготовчого провадження у справі на 30 днів та відкладення підготовче засідання на 28.09.2022.

27.09.2022 на адресу суду надійшло пояснення № 50/11399вих-22 від 27.09.2022 заступника керівника Вінницької окружної прокуратури - В.Семенюка.

За результатами судового засідання 28.09.2022 суд, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 28.09.2022 про: долучення до матеріалів справи пояснення по справі; закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 10.11.2022.

На визначену судом дату з`явилися прокурор у справі та представники позивача.

Відповідач правом участі в засіданні суду також не скористався. При цьому суд зауважує, що ухвала про відкриття провадження у справі отримана представником відповідача за довіреністю 14.07.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 436.

За вказаних обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, але останній не скористався правом на участь свого представника у судовому засіданні.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України"). Роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010). До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст.13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання представника відповідача.

Будь-яких письмових заяв і клопотань щодо відкладення розгляду справи, а також відзиву на позовну заяву, на день розгляду справи від відповідача до суду не надійшло.

З огляду на вищезазначене суд приходить висновку, що відповідача належним чином було повідомлено про дане судове засідання. Неявка останнього є підставою до розгляду справи за його відсутності, що передбачено п.1 ч.3 ст.202 ГПК України.

Поряд з цим слід зазначити, що положеннями ст.178 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч.9 ст.165 та ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 10.11.2022 прийнято судове рішення.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Після виходу суду з нарадчої кімнати 10.11.2022 прокурор у справі та представники позивача не з`явилися, у зв`язку з чим вступна та резолютивна частина рішення долучена до матеріалів справи без її проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

05.04.2021 посадовими особами Подільського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки на підставі направлення Подільського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки на рейдову перевірку від 05.04.2021 № 002243 на а/д М-12 Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка 423 км + 647 м було зупинено та проведено габаритно-ваговий контроль вантажного автомобіля марки МАЗ 6516СУ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

За результатами проведеної перевірки складено довідку № 050695 від 05.04.2021 про результати здійснення габаритно-вагового контролю та акт № 0017695 від 05.04.2021 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, в якому зазначено, що нормативно допустима маса транспортних засобів та їх составів складає 40,00 т, фактична маса вищевказаного транспортного засобу складає 38,830 т, нормативно допустиме навантаження на здвоєну вісь складає 16 т, фактичне ж навантаження на здвоєну вісь вищевказаного транспортного засобу складає 24,160 т, відстань перевезення за встановленим маршрутом складає 163 км.

Перевищення вагових обмежень підтверджується талоном від 05.04.2021 про результати зважування.

Зазначені обставини стали підставою для складення акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 05.04.2021 №229952.

У цьому акті відображено, що під час перевірки транспортного засобу марки МАЗ 6516СУ, номерний знак НОМЕР_1 , серія та номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 виявлено порушення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», пункту 22.5 ПДР надання послуг з перевезення вантажу згідно ТТН від 05.04.2021 з перевищенням вагових параметрів на здвоєну вісь 24,160 т при нормативно допустимих 16 т на 8,16 т перевищення від нормативу 51 % зважування проводилось на вазі серійний номер № 2127, відповідальність за які передбачена абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» - перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 % при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

Судом встановлено, що перевезення вантажу здійснювалося на підставі товарно-транспортної накладної №1 від 05.04.2021, за змістом якої перевезення вантажу автомобілем марки МАЗ 6516СУ здійснювалося із пункту навантаження в м. Вінниці до пункту розвантаження в м. Умань автомобільним перевізником ТОВ «Віндор» (водій ОСОБА_1 ).

На підставі оформлених у ході здійснення габаритно-вагового контролю матеріалів посадовими особами Подільського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки складено розрахунок плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 05.04.2021 №17695 та нараховано плату за проїзд у розмірі 1075,8 євро, що згідно з офіційним курсом валют євро до гривні Національного банку України станом на 05.04.2021 становило 35325,50 грн. (32,8365 х 1075,8 євро).

На розрахунку міститься підпис водія ОСОБА_1 про його отримання.

Листом №26499/21.1/24-21 від 12.04.2021 Подільське міжрегіональне Управління Укртрансбезпеки повідомило ТОВ «Віндор» про нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування у розмірі 1075,8 євро та про необхідність здійснення оплати проїзду у розмірі 35325,50 грн. до 05.05.2021 за реквізитами рахунку, зазначеному у цьому листі.

Крім того, постановою Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 05.05.2021 №227557 до відповідача застосовано адміністративно-господарський штраф за порушення статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абзацом 16 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" у розмірі 34 000 гривень.

Відповідно до постанови старшого державного виконавця Другого ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного МУМЮ (м. Хмельницький) про закінчення виконавчого провадження від 16.02.2022 застосований до відповідача штраф у розмірі 34 000 гривень примусово стягнуто у повному обсязі в межах виконавчого провадження №66350619.

При цьому, відповідачем в добровільному порядку та у встановлений строк не сплатив суму завданих матеріальних збитків, що стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представників позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Предметом судового розгляду є вимога прокурора в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті про стягнення плати за проїзд великоваговим транспортом згідно з розрахунком, складеним на підставі оформлених у ході здійснення габаритно-вагового контролю матеріалів перевірки.

Щодо підстав звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті судом враховано таке.

Відповідно до ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Частиною четвертою статті 53 ГПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 по справі №912/2385/18, відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої).

Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема (але не виключно): повідомленням прокурора на адресу відповідного компетентного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від такого органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Із матеріалів справи вбачається, що прокурор звертався до позивача, як до компетентного органу у спірних правовідносинах, із запитом щодо вжиття заходів захисту інтересів держави (лист №50/4485вих-22 від 18.05.2022). У відповідь на звернення прокурора Державна служба України з безпеки на транспорті зазначила, що у зв`язку з обмеженим фінансуванням видатків на сплату судового збору не зверталась з позовом до суду щодо стягнення заборгованості плати за проїзд з ТОВ «Віндор» на суму 1075,80 євро (що еквівалентно 35325,50 грн.) та з метою захисту інтересів держави просила прокуратуру звернутися до суду для представництва інтересів держави (лист № 2551/86.3/15-22 від 15.06.2022).

На підставі статті 23 Закону України «Про прокуратуру» листом від 14.06.2022 № 50/5897вих-22 заступник керівника Вінницької окружної прокуратури повідомив Державну службу України з безпеки на транспорті про підготовку та подання позову в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до ТОВ «Віндор» () про стягнення 1075,8 євро, що еквівалентно 35325,50 гривень плати за проїзд автомобільними дорогами транспортними засобами, вагові параметри яких перевищують нормативні.

Із матеріалів справи вбачається, що Державною службою України з безпеки на транспорті заходи щодо стягнення з відповідача відповідної плати в дохід держави не вжито.

Після відкриття провадження у справі за позовом прокурора та під час розгляду цієї справи Державна служба України з безпеки на транспорті не заперечувала щодо здійснення представництва інтересів держави у цьому спорі прокурором та не повідомила суд про намір самостійно звернутись до суду із позовом щодо стягнення заборгованості, що є предметом спору.

За наведених обставин, суд вважає обґрунтованими підстави представництва прокурором інтересів держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті у цій справі.

Щодо правового регулювання спірних правовідносин та розгляду спору по суті судом враховано таке.

Приписами статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Великоваговий транспортний засіб - транспортний засіб з вантажем або без вантажу, хоча б один з вагових параметрів якого перевищує встановлені на території України допустиму максимальну масу чи осьове навантаження.

Великогабаритний транспортний засіб - транспортний засіб з вантажем або без вантажу, хоча б один з габаритних параметрів якого перевищує встановлені на території України допустимі параметри.

Частиною другою статті 29 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Положеннями частини 1 статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Згідно вимог частини 4 статі 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Відповідно до пункту 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994, №198 перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.

Відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМ України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь -11т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Відповідно до пунктів 2-4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених Постановою КМ країни № 30 від 18.01.2001 транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Згідно з пунктами 2, 3 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок №1567) усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України підлягають державному контролю. Органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека та її територіальні органи.

Пунктом 4 зазначеного Порядку передбачено, що державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму (пункт 21 Порядку №1567).

Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 «Про затвердження Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті» (далі - Положення) Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з приписами підпунктів 2, 15, 27 пункту 5 Положення Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю; здійснює стягнення, у тому числі в судовому порядку, плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування з транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

У відповідності до абзацу 1 пункту 8 Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Процедура здійснення габаритно-вагового контролю регламентується Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок № 879).

Відповідно до підпункту 4 пункту 2, пункту 3 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів. Габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної полиці.

За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних (пункт 20 Порядку № 879).

Згідно з пунктом 21 Порядку № 879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування. Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами проведення вагового контролю посадовими особами Подільського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки було встановлено перевищення вагових параметрів транспортним засобом марки МАЗ 6516СУ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується талоном від 05.04.2021 про результати зважування, довідкою № 050695 від 05.04.2021 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, актом № 0017695 від 05.04.2021 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, в якому зазначено, що нормативно допустима маса транспортних засобів та їх составів складає 40,00 т, фактична маса вищевказаного транспортного засобу складає 38,830 т, нормативно допустиме навантаження на здвоєну вісь складає 16 т, фактичне ж навантаження на здвоєну вісь вищевказаного транспортного засобу складає 24,160 т, відстань перевезення за встановленим маршрутом складає 163 км, актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 05.04.2021 №229952.

Як вбачається із акта від 05.04.2021 №229952 у діях ТОВ «Віндор», що здійснювало перевезення вантажу на транспортному засобі марки МАЗ 6516СУ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , посадовими особами Подільського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки встановлено порушення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», пункту 22.5 ПДР надання послуг з перевезення вантажу згідно ТТН від 05.04.2021 з перевищенням вагових параметрів на здвоєну вісь 24,160 т при нормативно допустимих 16 т на 8,160 т перевищення від нормативу 51 %, що є підставою для притягнення до відповідальності, передбаченої абз. 16 ч. 1ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» у вигляді сплати штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 відсотків, але не більше 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу.

Зважаючи на те, що перевезення вантажів здійснювалося відповідачем з перевищенням вагових обмежень за відсутності документів, визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», посадовими особами Укртрансбезпеки здійснено нарахування плати за проїзд дорогами загального користування.

Пунктом 28 Порядку №879 встановлено, що плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Методику розрахунку плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту визначено пунктом 30 Порядку № 879, відповідно до якого плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою: П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 км проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 км проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 км проїзду; В - відстань перевезення, км. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 м.

Згідно з пунктом 31-1 Порядку № 879, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10 - 40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру плату за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу має вносити саме перевізник, яким, згідно доказів, що містяться у матеріалах справи, є відповідач.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 12.02.2020 по справі № 917/210/19.

Пунктом 27 Порядку №879 передбачено, що плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

У зв`язку із встановленням перевищення нормативів, посадовими особами позивача відповідно до ставок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні згідно розрахунку № 17695 від 05.04.2021 нараховано відповідачу плату за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування у розмірі 1075,8 євро, що за перерахунком згідно з офіційним курсом Національного банку України євро до гривні станом на 05.04.2021 (32,8365 гривень х 1075,8) становить в еквіваленті 35325,50 грн.

Під час розгляду справи судом не встановлено помилок у розрахунку плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового транспортного засобу здійсненого позивачем.

Судом встановлено, що перевізник до продовження руху за маршрутом і на час розгляду справи відповідної плати за проїзд не вніс та встановлених уповноваженим органом Укртрансбезпеки обставин порушення не спростував.

Заперечень щодо нарахованої суми плати за проїзд та/або її контррозрахунку, або належних доказів оскарження результатів перевірки, які б спростували правомірність здійсненого нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування у розмірі, що зазначений у розрахунку відповідачем до суду подано не було.

Згідно з приписами пункту 31-1 Порядку № 879, перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач повідомлявся про необхідність сплати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового транспортного засобу, однак жодних дій спрямованих на здійснення оплати не здійснив.

Доказів протилежного відповідачем до суду подано не було.

У постанові від 06.06.2018 по справі №820/1203/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

Положеннями статті 32 Закону України «Про автомобільні дороги» визначено, що користувачі автомобільних доріг зобов`язані дотримуватися вимог правил дорожнього руху, використовувати транспортні засоби, конструкція та технічний стан яких відповідають вимогам установлених в Україні правил, норм, не завдавати своїми діями шкоди автомобільним дорогам, їх складовим та користувачам цих доріг, нести відповідальність за шкоду, заподіяну автомобільним дорогам, згідно із законом.

Відповідно до пункту 26 Порядку № 879 кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету.

Положеннями частин 1-4 статті 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно вимог 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При розгляді справи судом враховано, що відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на позов з обґрунтуванням своєї правової та фактичної позиції щодо заявлених позовних вимог, не надав доказів сплати коштів, що є предметом спору у цій справі, не повідомив суд про існування обставин, які мають істотне значення для вирішення судом питання щодо наявності або відсутності підстав для вирішення спору по суті.

Відповідно до вимог частини 2 статті 76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини 1-2 статті 86 ГПК України).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що відповідачем не спростовано позовних вимог, а судом не виявлено на підставі наявних доказів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

З урахувань викладеного, суд дійшов висновку що позовна вимога прокурора про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Віндор" в дохід державного бюджету України плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом в сумі 35325,50 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно вимог ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду Вінницькою обласною прокуратурою згідно платіжного доручення № 1032 від 23.06.2022 сплачено судовий збір у розмірі 2 481,00 грн.

Суд враховує, що відшкодування витрат по сплаті судового збору здійснюється на користь особи, яка понесла такі витрати.

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволені у повному об`ємі, витрати по сплаті судового збору у сумі 2 481,00 грн покладаються на відповідача та підлягають стягненню на користь Вінницької обласної прокуратури.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 226, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Віндор" (вул. Грибоєдова, буд. 10, м. Вінниця, 21032; ) в дохід Державного бюджету України (УК у м. Вінниці/отг.м.Вінниці/22160100; ; Казначейство України (ЕАП) МФО 899998, р/р UA0002856) 35 325 грн. 50 коп. - плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом у сумі

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Віндор" (вул. Грибоєдова, буд. 10, м. Вінниця, 21032; ) на користь Вінницької обласної прокуратури (вул. Монастирська, буд. 33, м. Вінниця, 21050; , Державна казначейська служба України, м. Київ, р/р UA0003988, МФО 820172, отримувач Вінницька обласна прокуратура) 2 481 грн. 00 коп. - витрат на сплату судового збору.

Примірник рішення направити учасникам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, а також на відомі суду адреcи електронної пошти: Вінницької окружної прокуратури - ; Вінницької обласної прокуратури - , ; позивача - ; позивача - .

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 18 листопада 2022 р.

Суддя Василь МАТВІЙЧУК

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - Вінницька окружна прокуратура (пров. Цегельний, 8, м. Вінниця, 21020)

3 - позивач (пр. Перемоги, буд. 14, м. Київ, 01135)

4 - відповідач (пров. Грибоєдова, 10, м. Вінниця, 21032)

5 - Вінницька обласна прокуратура (вул. Монастирська, 33, м. Вінниця, 21050)