РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.11.2022Справа № 910/6069/22
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Державного підприємства "Сетам", м. Київ

до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (АРМА), м. Київ

про стягнення 104 331,94 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

05.08.2021 року Державного підприємства "Сетам" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом про стягнення з Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (АРМА) (відповідач) основної суми заборгованості в розмірі 84 715,23 грн, суми 3% річних в розмірі 1 129,31 грн та суми інфляційних втрат в розмірі 18 487,40 грн, посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов Договорів №2004 від 26.07.2021 року та №25 від 11.04.2022 року в частині розрахунку за надані позивачем послуги.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.07.2022 року, матеріали справи №910/6069/22 передано на розгляд судді Морозову С.М.

Ухвалою від 25.07.2022 року позовну заяву Державного підприємства "Сетам" було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви.

05.08.2022 року від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Згідно з п. 1 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

Відповідач, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №543 отримав ухвалу суду від 13.09.2022 про відкриття провадження у справі 19.09.2022.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто, з урахуванням викладених норм та дати отримання ухвали суду відповідачем, строк для подачі останнім відзиву на позовну заяву встановлено судом до 04.10.2022 року (включно).

04.10.2022 року відповідачем засобами поштового зв`язку надіслано до суду відзив на позовну заяву (відзив отримано судом 07.10.2022 року), в якому зазначено, що всі надані позивачем послуги за Договорами №2004 від 26.07.2021 року та №25 від 11.04.2022 року відповідачем оплачено. До відзиву відповідачем долучено копії платіжних доручень про здійснення оплат за Договором №2004 від 26.07.2021 року.

Позивач правом на подачу до суду відповіді на відзив не скористався.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.07.2021 року між відповідачем (замовник) та позивачем (виконавцем) було укладено Договір №2004 (далі - Договір-1), відповідно до п. 1.1. якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги зберігання та складування ДК 021:2015:63120000-6 (послуги щодо збереження активів) (далі - послуги) відповідно до специфікації, що є невід`ємною частиною Договору (Додаток 1) та зобов`язується повернути замовнику в схоронності активи відповідно до умов цього договору, а замовник прийняти надані послуги та оплатити їх.

Послуги за цим Договором включають зберігання активів, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, або які конфісковано у кримінальному провадженні, переданих замовником виконавцю для зберігання відповідно до Акту приймання-передачі активів на зберігання, що є невід`ємною частиною Договору (Додаток 2), а повернення ТЗ замовнику в схоронності та на умовах цього Договору. (п. 1.2. Договору-1).

Згідно з п. 1.3. Договору-1 строк зберігання активів починається з моменту передачі активу на зберігання виконавцю, що підтверджується підписаним сторонами актом приймання-передачі активів на зберігання та закінчується з моменту повернення активу замовнику, що підтверджується підписаним сторонами актом приймання-передачі активів про його повернення.

Ціна цього Договору становить 741 450,00 грн, у тому числі ПДВ - 123 575,00 грн, відповідно до специфікації, що є невід`ємною частиною Договору (Додаток 1), та Протоколу погодження договірної ціни, що є невід`ємною частиною Договору (Додаток 3). (п. 2.1. Договору-1).

Оплата здійснюється за рахунок коштів бюджетної програми КПКВК 6431010 «Керівництво та управління у сфері розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» за КЕКВ 2240 «Оплата послуг (крім комунальних)». (п. 2.2. Договору-1).

Відповідно до п. 2.3. Договору-1 розрахунки за надані послуги здійснюються у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування замовником коштів на рахунок виконавця на підставі акту приймання-передачі наданих послуг (далі - акт).

Замовник здійснює оплату протягом п`яти робочих днів з дати підписання сторонами акту (п. 2.4. Договору-1).

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими особами сторін та діє до 31 грудня 2021 року, а в частині зобов`язань, що лишилися невиконаними, до їх повного виконання. (п. 8.1. Договору-1).

Додатком 1 до Договору-1 сторони оформили специфікацію.

Додатком 3 до Договору-1 сторони оформили протокол погодження договірної ціни.

Додатковим договором №1 від 26.07.2021 року до Договору-1 сторони виклали п. 2.1. Договору-1 в наступній редакції: «Ціна цього Договору становить 589 452,75 грн, у тому числі ПДВ - 98 242,13 грн, відповідно до специфікації, що є невід`ємною частиною Договору (Додаток 1), та Протоколу погодження договірної ціни, що є невід`ємною частиною Договору (Додаток 3)».

Додатковим договором №2 від 29.12.2021 року до Договору-1 сторони виклали п. 8.1. Договору-1 в наступній редакції: «Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими особами сторін та діє до 28.02.2022 року, а в частині зобов`язань, що лишилися невиконаними, до їх повного виконання.».

Додатковим договором №3 від 24.01.2022 року до Договору-1 сторони виклали п. 2.1. Договору-1 в наступній редакції: «Ціна послуг на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку 2022 року, визначається в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в Договорі та ціна Договору за послуги на період із 01.01.2022 по 28.02.2022 становить 117 890,55 грн, у тому числі ПДВ - 19 648,43 грн».

В матеріалах справи містяться виставлені позивачем відповідачу рахунки на оплату за Договором-1:

- №236 від 31.07.2021 року за послуги з відповідального зберігання транспортних засобів за липень 2021 року на суму в розмірі 11 192,69 грн;

- №38 від 01.03.2022 року за послуги з відповідального зберігання транспортних засобів за лютий 2022 року на суму в розмірі 52 230,36 грн;

- №54 від 31.03.2022 року за послуги з відповідального зберігання транспортних засобів за березень 2022 року на суму в розмірі 27 741,40 грн.

В подальшому, 11.04.2022 року між відповідачем (замовник) та позивачем (виконавцем) було укладено Договір №25 (далі - Договір-2), відповідно до п. 1.1. якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги зберігання та складування ДК 021:2015:63120000-6 (послуги щодо збереження активів) (далі - послуги) відповідно до специфікації, що є невід`ємною частиною Договору (Додаток 1) та зобов`язується повернути замовнику в схоронності активи відповідно до умов цього договору, а замовник прийняти надані послуги та оплатити їх.

Послуги за цим Договором включають зберігання активів, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, або які конфісковано у кримінальному провадженні, переданих замовником виконавцю для зберігання відповідно до Акту приймання-передачі активів на зберігання, що є невід`ємною частиною Договору (Додаток 2), а повернення ТЗ замовнику в схоронності та на умовах цього Договору. (п. 1.2. Договору-2).

Згідно з п. 1.3. Договору-2 строк зберігання активів починається з моменту передачі активу на зберігання виконавцю, що підтверджується підписаним сторонами актом приймання-передачі активів на зберігання та закінчується з моменту повернення активу замовнику, що підтверджується підписаним сторонами актом приймання-передачі активів про його повернення.

Ціна цього Договору становить 6628 050,00 грн, у тому числі ПДВ - 104 675,00 грн, відповідно до специфікації, що є невід`ємною частиною Договору (Додаток 1), та Протоколу погодження договірної ціни, що є невід`ємною частиною Договору (Додаток 3). (п. 2.1. Договору-2).

Оплата здійснюється за рахунок коштів бюджетної програми КПКВК 6431010 «Керівництво та управління у сфері розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» за КЕКВ 2240 «Оплата послуг (крім комунальних)». (п. 2.2. Договору-2).

Відповідно до п. 2.3. Договору-2 розрахунки за надані послуги здійснюються у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування замовником коштів на рахунок виконавця на підставі акту приймання-передачі наданих послуг (далі - акт).

Замовник здійснює оплату протягом п`яти робочих днів з дати підписання сторонами акту (п. 2.4. Договору-2).

Договір набирає чинності з дати його підписання особами та діє до моменту припинення чи скасування воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні», але в будь-якому випадку не пізніше ніж до 31.12.2022 року, а в частині зобов`язань, що лишилися невиконаними, до їх повного виконання. (п. 8.1. Договору-2).

Додатком 1 до Договору-2 сторони оформили специфікацію.

Додатком 3 до Договору-2 сторони оформили протокол погодження договірної ціни.

В матеріалах справи містяться виставлені позивачем відповідачу рахунки на оплату за Договором-2:

- №73 від 30.04.2022 року за послуги зі збереження активів (відповідальне зберігання транспортних засобів) за квітень 2022 року на суму в розмірі 1 860,00 грн;

- №79 від 31.05.2022 року за послуги зі збереження активів (відповідальне зберігання транспортних засобів) за травень 2022 року на суму в розмірі 2 883,00 грн.

Звертаючись до суду позивач зазначає, що вартість послуг за Договорами відповідачем не оплачена, а тому заявляє до стягнення з відповідача суму основної заборгованості в розмірі 84 715,23 грн, суму 3% річних в розмірі 1 129,31 грн та суму інфляційних втрат в розмірі 18 487,40 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач у відзиві вказав, що сума послуг за Договорами відповідачем повністю оплачена.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, за необхідне зазначити наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину суд визнає Договір №2004 від 26.07.2021 року та Договір №25 від 11.04.2022 року належною підставою, у розумінні норм ст. 11 ЦК України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків та є фактично за своєю правовою суттю договором зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 938 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Згідно положень ст. 946 Цивільного кодексу України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. Якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов`язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

Як зазначалось вище позивачем були виставлені відповідачу рахунки на оплату (що не заперечено відповідачем у відзиві), а саме:

- №236 від 31.07.2021 року за послуги з відповідального зберігання транспортних засобів за липень 2021 року на суму в розмірі 11 192,69 грн (за Договором-1);

- №38 від 01.03.2022 року за послуги з відповідального зберігання транспортних засобів за лютий 2022 року на суму в розмірі 52 230,36 грн (за Договором-1);

- №54 від 31.03.2022 року за послуги з відповідального зберігання транспортних засобів за березень 2022 року на суму в розмірі 27 741,40 грн (за Договором-1);

- №73 від 30.04.2022 року за послуги зі збереження активів (відповідальне зберігання транспортних засобів) за квітень 2022 року на суму в розмірі 1 860,00 грн (за Договором-2);

- №79 від 31.05.2022 року за послуги зі збереження активів (відповідальне зберігання транспортних засобів) за травень 2022 року на суму в розмірі 2 883,00 грн (за Договором-2).

Заперечуючи проти вказаних вимог відповідач зазначив, що ним повністю оплачені надані позивачем послуги.

На підтвердження своїх тверджень відповідачем надано до матеріалів справи копії наступних актів приймання-передачі наданих послуг:

- №9452 від 08.09.2021 року за послуги зі збереження активів (відповідальне зберігання транспортних засобів) за липень 2021 року на суму 11 192,22 грн;

- №10593 від 01.10.2021 року за послуги зі збереження активів (відповідальне зберігання транспортних засобів) за серпень 2021 року на суму 57 826,47 грн;

- №12043 від 19.10.2021 року за послуги зі збереження активів (відповідальне зберігання транспортних засобів) за вересень 2021 року на суму 55 961,10 грн;

- №12957 від 17.11.2021 року за послуги зі збереження активів (відповідальне зберігання транспортних засобів) за жовтень 2021 року на суму 57 826,47 грн;

- №14013 від 09.12.2021 року за послуги зі збереження активів (відповідальне зберігання транспортних засобів) за листопад 2021 року на суму 55 961,10 грн;

- №14014 від 23.12.2021 року за послуги зі збереження активів (відповідальне зберігання транспортних засобів) за грудень 2021 року на суму 57 826,47 грн;

- №928 від 11.02.2022 року за послуги зі збереження активів (відповідальне зберігання транспортних засобів) за січень 2022 року на суму 57 826,47 грн.

Окрім того, відповідачем надано до матеріалів справи копії платіжних доручень про оплату послуг за вказаними вище актами:

- №506 від 08.09.2021 року на суму 11 192,22 грн (сплата за актом №9452 від 08.09.2021 року);

- №565 від 01.10.2021 року на суму 57 826,47 грн (сплата за актом №10593 від 01.10.2021 року);

- №604 від 19.10.2021 року на суму 55 961,10 грн (сплата за актом №12043 від 19.10.2021 року);

- №684 від 17.11.2021 року на суму 57 826,47 грн (сплата за актом №12957 від 17.11.2021 року);

- №739 від 09.12.2021 року на суму 55 961,10 грн (сплата за актом №14013 від 09.12.2021 року);

- №792 від 23.12.2021 року на суму 57 826,47 грн (сплата за актом №14014 від 23.12.2021 року);

- №38 від 11.02.2022 року на суму 57 826,47 грн (сплата за актом №928 від 11.02.2022 року).

Отже, враховуючи надані відповідачем докази (оплати за період з липня 2021 року по січень 2022 року) та враховуючи заявлені позивачем вимоги (за липень 2021 року і за період з лютого 2022 по травень 2022 року), оплата відповідачем послуг за вказаний період проведена лише за липень 2022 року на підставі платіжного доручення №506 від 08.09.2021 року на суму 11 192,22 грн.

Інші платіжні доручення, надані відповідачем до матеріалів справи, не увійшли до періоду, заявленого позивачем до стягнення з відповідача, а тому не можуть бути враховані як належний доказ оплати в межах даного позовного провадження за спірними Договорами.

Таким чином, враховуючи, що відповідач повинен був здійснити оплату за надані позивачем послуги зі зберігання майна у період, заявлений позивачем, на загальну суму 84 715,23 грн, а сплатив лише суму в розмірі 11 192,69 грн, залишок неоплаченої вартості послуг становить 73 522,54 грн.

При цьому, суд зазначає, що обов`язок відповідача оплатити надані позивачем послуги зі зберігання виникає не залежно від факту підписання акту, а у зв`язку з фактом надання вказаних послуг позивачем, а строк оплати - у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги (вимога вих. №1823/10-18-22 від 27.06.2022) (ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Окрім того, матеріали справи не містять відповідних актів надання послуг, при цьому відповідач не заперечує факт надання позивачем послуг зі зберігання.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи вищезазначене, Суд вважає, що оскільки матеріалами справи підтверджується факт перебування на зберіганні у позивача активів відповідача у період вказаний позивачем, що не заперечено належними доказами відповідачем, та беручи до уваги, що матеріали справи містять докази оплати відповідних послуг лише на суму в розмірі 11 192,69 грн, Суд дійшов висновку, що наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог в цій частині на суму в розмірі 73 522,54 грн.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача суму 3% річних в розмірі 1 129,31 грн та суму інфляційних втрат в розмірі 18 487,40 грн

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат ґрунтується на законі (ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов`язання, тому пред`явлення позовних вимогу в цій частині є правомірним.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат позивача, суд встановив, що позивачем невірно визначено період прострочення зобов`язання.

Як зазначалось судом вище, порядок та строки оплати послуг за фактично надані послуги зберігання активів регулюються ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України.

Таким чином, строк оплати послуг зберігання активів настав через сім днів від дня пред`явлення вимоги вих. №1823/10-18-22 від 27.06.2022, тобто 05.07.2021.

Здійснивши, з урахуванням викладеного, перерахунок 3% річних та інфляційних втрат, враховуючи, що кінцевим днем нарахування позивачем фінансових санкції визначено 12.07.2021 року, судом встановлено, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 78,56 грн 3% річних.

Інфляційні втрати за вказаний період не нараховуються, оскільки індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Таким чином, позовні вимоги і цій частині підлягають частковому задоволенню на вказану суму.

Згідно із ч. 2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовано, водночас позивачем не доведено суду наявності правових підстав для покладення на відповідача відповідальності за неналежне виконання умов договору у вигляді санкцій понад суми, визнані судом обґрунтованими.

З огляду на викладене, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, з огляду на принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 73 522,54 грн та суми 3% річних в розмірі 78,56 грн.

Судовий збір, у розмірі 1 750,22 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (АРМА) (ідентифікаційний код 41037901, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Бориса Грінченка, буд. 1) на користь Державного підприємства «Сетам» (ідентифікаційний код 39958500, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Стрілецька, буд. 4-6) суму заборгованості в розмірі 73 522,54 грн (сімдесят три тисячі п`ятсот двадцять дві гривни 54 копійки), суму 3% річних в розмірі 78,56 грн (сімдесят вісім гривень 56 копійок) та суму судового збору в розмірі 1 750,22 грн (одна тисяча сімсот п`ятдесят гривень 22 копійки).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 730,78 грн залишити за Державним підприємством «Сетам».

5. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С. МОРОЗОВ