РІШЕННЯ

Іменем України

17 листопада 2022 року м. Чернігівсправа № 927/626/22
Господарським судом Чернігівської області, в складі судді Романенко А.В., за правилами спрощеного позовного провадження розглянуто справу

за позовом: фізичної особи - підприємця Герасименко Тетяни Миколаївни,

АДРЕСА_1 ;

e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне Місто",

вул. Любецька, 1, смт. Ріпки, Ріпкинський район, Чернігівська область, 15000;

e-mail: ;

предмет спору: про стягнення 1077510,56грн

без виклику (повідомлення) сторін

ВСТАНОВИВ:

23.08.2022, фізичною особою - підприємцем Герасименко Тетяною Миколаївною (надалі - ФОП Герасименко Т.М.) подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне Місто" (надалі - ТОВ "Аграрне Місто) про стягнення 1077510,56грн, з яких: 721760грн боргу за договором оренди сільськогосподарської техніки №12-04/1 від 12.04.2021 (надалі - Договір); 130205,50грн інфляційних нарахувань за період з червня 2021 року по травень 2022 року; 25686,75грн трьох відсотків річних за період з 09.06.2021 по 15.08.2022; 199858,31грн неустойки (пені) за той самий період.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем умов Договору в частині своєчасної оплати вартості послуг з оренди сільськогосподарської техніки на підставі акту надання послуг №22 від 09.06.2021.

Ухвалою суду від 21.09.2022 даний позов, після усунення недоліків, прийнято до розгляду; відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) сторін; сторонам установлено строки для подачі заяв по суті спору, зокрема відповідачу 15 календарних днів з дня вручення ухвали для подачі до суду та направлення позивачу відзиву на позов.

Ухвала суду про відкриття провадження в справі направлена відповідачу 22.09.2022 за адресою його державної реєстрації згідно з відомостями ЄДРПОУ, вручена адресату 24.09.2022 за даними офіційного сайту АТ «Укрпошта» (поштове відправлення: 136), витяг з якого залучено до матеріалів справи. Тобто, граничний строк на подання відповідачем до суду відзиву на позов закінчив перебіг 10.10.2022, з урахуванням правил обчислення процесуальних строків, обумовлених статтею 116 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України).

Відповідач в установлений строк не скористався правом на подання мотивованого відзиву на позов, у порядку статей 165, 178 ГПК України проти заявлених вимог не заперечив.

За частиною 2 статті 178 ГПК України в разі ненадання відповідачем відзиву в установлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Судочинство в господарських судах здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності сторін (статті 13, 14 ГПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження в справі.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Суд констатує, що сторонами не заявлено клопотань щодо розгляду даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи в порядку визначеному статтею 252 ГПК України. Право сторін на подачу до суду клопотань наведеного змісту роз`яснено при відкритті провадження в справі в ухвалі від 21.09.2022.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

12.04.2021, між фізичною особою - підприємцем Герасименко Тетяною Миколаївною (позивач, Орендодавець за Договором) з однієї сторони, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аграрне Місто" (відповідач, Орендар за Договором) з іншої сторони, укладено договір оренди сільськогосподарської техніки №12-04/1, за умовами якого (пункти 1.1.) Орендодавець зобов`язався передати Орендарю в строкове платне користування визначену сільськогосподарську техніку (надалі - техніка) для здійснення сільськогосподарської діяльності Орендаря та забезпечити своїми силами її керування за завданням Орендаря, в свою чергу, Орендар зобов`язався прийняти в тимчасове володіння та користування техніку під керуванням екіпажу (водія) Орендодавця і зобов`язався сплачувати Орендодавцю орендну плату.

За умовами п.1.2. Договору визначення техніки, що передається в оренду, її вид та перелік відображаються в додатках до цього Договору, що є невід`ємною його частиною.

Згідно з Додатком №1 до Договору позивачем в оренду відповідачу передано наступну техніку: трактор Case MX 310 (2) сівалка John Deere 7000 (свідоцтво про державну реєстрацію: 07161АХ); трактор Case MX 310 (3) диск.борона LEMKEN RUBIN (свідоцтво про державну реєстрацію: НОМЕР_1 ); трактор New Holland T8040 (8) плуг Goizin (свідоцтво про державну реєстрацію: НОМЕР_2 ); Tecnoma Lazer 4000 (свідоцтво про державну реєстрацію 17192АХ).

Відповідно до п.1.3. Договору техніка використовуватиметься Орендарем для виконання сільськогосподарських робіт за найменуванням та площею, зазначених у Додатку №1 до Договору, зокрема: дисковка - 520га; посів - 534га; обприскування - 478га; оранка - 110га.

За умовами пунктів 1.4.-1.6. Договору техніка має використовуватись Орендарем за її цільовим призначенням.

Керування технікою, що передається у користування Орендареві за цим Договором, здійснюється силами Орендаря або Орендодавця на вимогу Орендаря, що визначається в Додатках, які є невід`ємною частиною Договору.

Технічне обслуговування в процесі експлуатації за цільовим призначенням (в т.ч. ремонт) проводиться представниками Орендодавця (надалі - екіпаж) (кількість якого вказується в Додатках, що є невід`ємною частиною Договору). Якщо керування технікою здійснюється екіпажем Орендодавця - екіпаж не припиняє трудових відносин із Орендодавцем та не вступає у трудові відносини з Орендарем.

У розділі 2 Договору «Порядок передачі техніки» сторони узгодили, що приймання-передача техніки здійснюється повноважними представниками сторін за актом приймання-передачі. Техніка повинна бути передана Орендодавцем у технічно-справному стані, повністю укомплектована. Орендодавець зобов`язаний передати Орендарю документи, які стосуються техніки і які необхідні для її нормальної експлуатації. Передача техніки Орендарю здійснюється за адресою, зазначеною у Додатках до цього Договору, а саме: Чернігівська область, смт. Ріпки.

Строк оренди погоджується сторонами у Додатках до цього Договору. За Додатком №1 до Договору строк оренди: травень 2021 року.

Після закінчення строку оренди Орендар, якщо сторони не домовляться про його продовження, зобов`язаний протягом 3-х (трьох) робочих днів повернути техніку, що орендується, Орендодавцю за Актом приймання-передачі. Техніка вважається переданою в оренду (поверненою) з моменту підписання Акту приймання-передачі. Повернення техніки Орендодавцю здійснюється за адресою, зазначеною в Додатках до цього Договору (Чернігівська область, смт. Ріпки) (пункти 6.1., 6.2., 6.4. Договору).

Сторони, в пунктах 4.1., 4.1.1. Договору, визначили загальну суму орендної плати за цим Договором як суму орендної плати зазначеної в усіх актах приймання-передачі наданих послуг оренди техніки, що будуть підписані протягом дії цього Договору.

Орендна плата розраховується з моменту отримання майна за актом приймання-передачі техніки і до моменту закінчення строку оренди на підставі показників лічильників техніки, тахографів, об`єктивних даних засобів GPS-контролю, облікових документів, виходячи із площі оброблених полів.

За п.4.2. Договору орендна плата, розрахована за правилами Договору, сплачується в національній валюті України (гривні), в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Орендодавця на підставі погоджених сторонами зведених облікових документів, упродовж 5-ти (п`яти) банківських днів з моменту актів приймання-передачі наданих послуг оренди техніки.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2021, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань (п.8.1 Договору).

Здійснивши аналіз умов укладеного між сторонами правочину суд встановив, що між позивачем та відповідачем, які є самостійними суб`єктами господарювання, виникли зобов`язальні договірні відносини, на які поширюється дія положень § 1 та § 5 Глави 58 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), § 5 глави 30 Господарського кодексу України (надалі - ГК України).

Виходячи зі змісту п.8.1., цей Договір є чинним та діє до повного виконання сторонами договірних зобов`язань. У матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження припинення договірних відносин сторін в установленому законом порядку.

Предметом позову в даній справі є стягнення вартості послуг з оренди транспортного засобу, відсотків річних, інфляційних втрат та штрафних санкцій (неустойки в формі пені) за порушення відповідачем грошових зобов`язань по своєчасній оплаті вартості отриманих послуг, обумовлених Договором.

Тобто до обставин, що входять до предмету доказування в даній справі належить: факт порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо своєчасної оплати обумовлених Договором послуг; наявність достатніх правових підстав для застосування до відповідача штрафних санкцій за фактом порушення договірних зобов`язань та відповідальності в порядку частини 2 статті 625 ЦК України.

За частинами 1 та 2 статті 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або єдиний майновий комплекс), що не втрачає в процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). За частиною 6 даної статті, до відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 758 ЦК України предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Договором найму транспортного засобу може бути встановлено, що він передається у найм з екіпажем, який його обслуговує.

За частиною 1 статті 805 ЦК України управління та технічна експлуатація транспортного засобу, переданого в найм з екіпажем, провадяться його екіпажем. Екіпаж не припиняє трудових відносин з наймодавцем. Витрати на утримання екіпажу несе наймодавець.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору, сторонами, в двосторонньому порядку, складено акт приймання-передачі від 13.05.2021, за яким Орендодавець передав, а Орендар прийняв у тимчасове платне користування сільськогосподарську техніку з екіпажом, ідентифіковану в Додатку №1 до Договору. Сторони засвідчили, що техніка згідно з Договором передана в стані, придатному для використання за цільовим призначенням.

За актом приймання-передачі від 09.06.2021 до Договору, складеного сторонами в двосторонньому порядку, Орендарем повернуто, а Орендодавцем прийнято з орендного користування сільськогосподарську техніку з екіпажем, обумовлену Договором. Сторони засвідчили, що техніка передається в стані придатному для використання за цільовим призначенням.

З наведеного слідує, що в період з 13.05.2021 по 09.06.2021, сільськогосподарська техніка визначена сторонами в Додатку №1 до Договору, перебувала в строковому оплатному користуванні відповідача, що ним не заперечується.

09.06.2021, сторонами складено акт надання послуг №22 до Договору, за підписом обох сторін та засвідчено печатками, за яким загальна вартість наданих позивачем та отриманих відповідачем послуг склала 780500грн (з ПДВ).

Згідно з частиною 1 статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідач за отримані послуги не розрахувався, що ним не спростовується. Доказів проведення оплат у рахунок наявного боргу до суду на момент ухвалення судового рішення не надав.

За статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами частини 1 статті 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Виходячи з умов п.4.2. Договору, відповідач мав розрахуватись впродовж 5-ти (п`яти) банківських днів за актом приймання-передачі наданих послуг оренди техніки. Факт отримання відповідачем послуг за Договором оренди сільськогосподарської техніки №12-04/1 від 12.04.2021 на підставі акту надання послуг від 09.06.2021 не заперечується.

Судом установлено, що граничний строк виконання відповідачем грошових зобов`язань за фактом отриманих послуг за Договором настав 16.06.2021 (оплату прострочено з 17.06.2021). За висновком суду, підставою для проведення розрахунків за отримані послуги, обумовлені спірним Договором, є акти, складені в двосторонньому порядку, що фіксують обсяг та вартість отриманих послуг, до яких зокрема належать акт надання послуг №22 від 09.06.2021 (засвідчена копія якого наявна в матеріалах справи).

Відповідно до статті 193 ГК України, статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що в певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За частиною 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Обов`язок доказування і подання доказів визначено статтею 74 цього Кодексу, за якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви в добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 ГПК України).

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З огляду на зміст статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Стаття 76 даного Кодексу визначає, що належними доказами є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 78, 79 ГПК України встановлено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частин 1 та 2 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Тобто, виходячи зі змісту наведених норм, кожна сторона на підставі належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів повинна довести правомірність заявлених нею вимог або заперечень.

За висновком суду, позивачем на підставі наявних у матеріалах справи доказів доведено наявність у відповідача непогашеної заборгованості за отримані послуги з оренди транспортних засобів (сільськогосподарської техніки) визначених Договором у сумі 721760,00грн (з урахування початкового сальдо).

На момент винесення рішення відповідачем не надано суду доказів погашення наявного боргу в сумі 721760грн за актом надання послуг №22 від 09.06.2021 до Договору №12-04/1.

З урахуванням наведеного позов у частині стягнення основного боргу в сумі 721760,00грн за договором оренди сільськогосподарської техніки №12-04/1 від 12.04.2021 підлягає задоволенню.

Також у межах даного позову за порушення грошових зобов`язань за Договором позивачем заявлено до стягнення: 130205,50грн інфляційних нарахувань за період з червня 2021 року по травень 2022 року; 25686,75грн трьох відсотків річних за період з 09.06.2021 по 15.08.2022; 199858,31грн неустойки (в формі пені) за той самий період.

Відповідно до статей 610 та 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, установлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

Згідно з статтею 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності є вчинене учасником господарських відносин правопорушення в сфері господарювання.

За визначенням статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється в відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності в кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Частинами 4 та 6 статті 231 та частиною 6 статті 232 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються в розмірі передбаченому сторонами в договорі. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 даного Закону встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

З урахуванням наведених норм, розмір неустойки (у формі пені) за порушення грошових зобов`язань установлюється сторонами в договорі в відсотковому співвідношенні до суми невиконаного зобов`язання за кожний день прострочення виконання грошового зобов`язання, однак не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, якщо інше не передбачено в спеціальному нормативно-правовому акті, що регулює спірні правовідносини сторін. Водночас, нарахування штрафних санкцій (в тому числі пені) за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Сторони в пункті 7.4. Договору погодили, що за порушення термінів сплати орендної плати, Орендар сплачує Орендодавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період нарахування, від неоплаченої суми за кожен день прострочення.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем грошових зобов`язань за Договором, суд, керуючись наведеними нормами, беручи до уваги погоджені сторонами умови в п.7.4. Договору, провівши перерахунок заявленої до стягнення неустойки (в формі пені), дійшов висновку про часткове її задоволення в сумі 59263,42грн за період з 17.06.2021 по 16.12.2021 (183 календарних дні).

Судом відмовлено в частині стягнення 140594,89грн пені, оскільки позивачем невірно визначено момент з якого грошове зобов`язання є порушеним, а саме, починаючи з 17.06.2021 (замість 09.06.2021), тобто по закінченню п`яти банківських днів з моменту підписання акту надання послуг №22 (п.4.2.Договору), та не застосовано приписи частини 6 статті 232 ГПК України, що обмежує нарахування штрафних санкцій (в тому числі пені) шестимісячним строком з моменту, коли зобов`язання мало бути виконано. При цьому, умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим Договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Беручи до уваги порушення відповідачем виконання грошового зобов`язання за Договором, керуючись наведеною вище нормою, позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 130205,50грн інфляційних нарахувань за період з червня 2021 року по травень 2022 року та 25686,75грн трьох відсотків річних за період з 09.06.2021 по 15.08.2022.

Суд, керуючись приписами частини 2 статті 625 ЦК України, перевіривши розрахунок позивача, дійшов висновку про часткове задоволення позову за фактом порушення грошового зобов`язання в частині вимог про стягнення інфляційних втрат у сумі 128466,06грн та в частині вимог про стягнення трьох відсотків річних у сумі 25212,16грн.

Судом відмовлено в частині стягнення 1739,44грн інфляційних втрат, оскільки позивачем невірно визначено сукупний індекс інфляції, що в період з липня 2021 року по травень 2022 року складає 117,799%. З розрахунку вбачається, що позивачем помилково проведено нарахування інфляційних втрат за червень 2021 року, враховуючи, що грошове зобов`язання прострочено з 17.06.2021 (тобто після 15го числа поточного місяця). Відтак право на нарахування інфляційних втрат за цей місяць у позивача відсутнє, з огляду на рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, що викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Також судом відмовлено в частині стягнення 474,59грн відсотків річних, враховуючи, що позивачем невірно визначено момент з якого грошове зобов`язання є порушеним, а саме, починаючи з 17.06.2021 (замість 09.06.2021), тобто по закінченню п`яти банківських днів з моменту підписання акту надання послуг №22 (п.4.2.Договору).

При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

За частиною 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається в спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки заявлений позов підлягає частковому задоволенню, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 14020,52грн судом покладено на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Питання розподілу витрат позивача на професійну правничу допомогу в межах даної справи судом не вирішується за відсутності в матеріалах справи належних доказів на підтвердження їх фактичного понесення. Договір про надання правової допомоги №15 від 15.08.2022 (засвідчена копія якого додана до матеріалів позовної заяви) не підтверджує факт надання позивачу послуг на професійну правову допомогу в межах цієї справи в заявленому розмірі.

Витрати на професійну правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови в задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).

При цьому, суд констатує, що позивач не скористався своїм процесуальним правом та не заявив клопотання про подання відповідних доказів у строк, установлений частиною 8 статті 129 ГПК України.

Керуючись статтями 42, 46, 73, 74, 76-79, 80, 91, 123, 129, частиною 2 статті 178, статтями 184, 233, 236, 238, 241, 247 - 252 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги фізичної особи - підприємця Герасименко Тетяни Миколаївни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне Місто" (вул. Любецька, 1, смт. Ріпки, Ріпкинський район, Чернігівська область, 15000; ) про стягнення 1077510,56грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне Місто" (вул. Любецька, 1, смт. Ріпки, Ріпкинський район, Чернігівська область, 15000; ) на користь фізичної особи - підприємця Герасименко Тетяни Миколаївни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) 721760,00грн боргу; 128466,06грн інфляційних нарахувань; 25212,16грн трьох відсотків річних; 59263,42грн пені та 14020,52грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови в відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 ГПК України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду в порядку визначеному статтею 257 ГПК України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя А.В. Романенко