ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" листопада 2022 р. Справа № 924/447/22

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Мухи М.Є. за участю секретаря судового засідання Загроцької Н. розглянувши матеріали справи

за позовом першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Національної академії аграрних наук України, м. Київ

до Державного підприємства "Дослідне господарство "Проскурівка" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України с. Проскурівка, Хмельницький район, Хмельницька область

до Приватного підприємства "Аграрна компанія 2004" с. Попівці, Хмельницький район, Хмельницька область

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 2 - товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер Агропром" с. Білеве, Ізяславський район, Хмельницька область

про визнання недійсним договору поставки від 22.10.2020р. № 22/10/20

Представники сторін:

позивача: не з`явився

відповідача 1: не з`явився

відповідача 2: Сапьолкіна Н.В. адвокат за ордером від 24.02.2022р.

третьої особи: не з`явився

за участю Веселовської О.П. прокурора відділу Хмельницької обласної прокуратури

Рішення ухвалюється після оголошеної в судовому засіданні 19.10.2022р. перерви.

В судовому засіданні відповідно до ст.240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою від 12.07.2022р. відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 03.08.2022р. У підготовчих засіданнях від 03.08.2022р., 29.08.2022р., 06.09.2022р., 27.09.2022р. оголошувалась перерва до 06.10.2022р. Ухвалою від 06.10.2022р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 19.10.2022р. У судовому засіданні 19.10.2022р. оголошено перерву до 02.11.2022р.

Виклад позицій учасників справи, заяви, клопотання.

Прокурор в інтересах держави в особі позивача звернувся із позовом до суду про визнання недійсним договору поставки від 22.10.2020р. №22/10/20 укладеного між Державним підприємством "Дослідне господарство "Проскурівка" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України та Приватним підприємством "Аграрна компанія 2004". Обґрунтовуючи позовні вимоги вважає, що спірний договір суперечить інтересам держави та державного підприємства з огляду на те, що в останньому не обговорено та не передбачено права покупця з приводу: відмови від прийняття і оплати товарів, у випадку поставки товару більш низької якості, ніж вимагається стандартом, технічними умовами чи зразком (еталоном); вимоги від постачальника усунення недоліків у місцезнаходженні товарів або усунути їх своїми засобами за рахунок постачальника, у разі якщо недоліки поставлених товарів можуть бути усунені без повернення їх постачальнику, тощо. Отже підсумовує, що при укладенні спірного договору поставки від 22.10.2022р. №20/10/20 не дотримані умови щодо досягнення згоди із жодної з його істотних умов, оскільки не визначено конкретний предмет, його ціну, строки і порядок поставки товарів, їх якість, комплектність та будь-які гарантії.

Також наголошує, що покупцем продукції за вказаним договором є підприємство засноване на основі державної власності, діяльність якого спрямована на забезпечення державних та суспільних потреб, а кошти підприємства мають бути спрямовані на забезпечення статутних завдань, тому п.5.2, 5.3 договору суперечать інтересам держави та можуть спричинити прямі еконмічні збитки державі у розмірі 27159 655,51грн., що із врахуванням положень ст.203, 215 ЦК України є підставою для визнання договору недійсним.

Позивач у письмових поясненнях позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач 1 у заяві від 02.09.2022р. проти позовних вимог заперечує з підстав викладених у відзиві відповідача 2, просить здійснювати розгляд справи за відсутності представника.

Відповідач 2 - ПП "Аграрна компанія 2004" у відзиві на позов проти позовних вимог заперечує та зазначає таке. В розділі 1 Договору "Предмет договору" визначено, що поставці підлягають мінеральні добрива, засоби захисту рослин, насіння тощо, а найменування, кількість, вартість Товару визначається згідно підписаних сторонами видаткових накладних на Товар та /або Специфікацій. Строки поставки визначено в п. 3.2 Договору, а саме, що поставка товару здійснюється протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту погодження замовлення Покупця або з моменту здійснення покупцем попередньої оплати за Товар, якщо інші строки поставки товару не визначено у додатках/специфікаціях до Договору.

В пункті 3.1 Договору визначено базис поставки, а саме поставка здійснюється на умовах ЕХW (відповідно до правил Інкотермс) - склад постачальника, якщо інші умови не визначені сторонами у додатках/специфікаціях до Договору.

В розділі 4 Договору визначено порядок приймання товару за кількістю та якістю, а саме під час приймання Товару по якості/комплектності та кількості та/або у випадку поставки Товару неналежної якості, комплектності або невідповідної кількості, Сторони будуть діяти у відповідності з вимогами чинного законодавства України, у частині, що не суперечить умовам цього Договору. Чинним законодавством на момент укладення договору поставки були положення Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по якості (П-7) та Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю (П-6). Сторонами в п. 4.2 Договору досягли згоди, що приймання Товару по кількості та якості проводиться Покупцем в момент його отримання від Постачальника. Покупець зобов`язаний перевірити кількість Товару, його вагу, цілісність тари, пломб на ній (при їх наявності), а також відсутність ознак пошкодження або псування Товару і, у випадку їх виявлення, негайно, до закінчення приймання, письмово заявити Постачальнику. При відсутності такої заяви у вказаний термін Товар вважається прийнятим Покупцем по кількості та якості. З огляду на вказане, вважає, що сторонами в Договорі було досягнуто згоди щодо істотних умов поставки.

У відповідності до ч.8 ст.181 ГК України у разі якщо сторони не досягали згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Водночас відповідач 2 зазначає, що навіть у разі встановлення, що правочин є неукладеним, суд на цій підставі залишає позов про визнання правочину недійсним без задоволення. Наслідки недійсності правочину до неукладеного правочину не застосовуються, оскільки вимога про визнання правочину неукладеним не відповідає способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ст.16 ЦК України.

Також звертає увагу суду, що сторонами визначено інший розмір штрафних санкцій, аніж в ст. 231 ГК України, а саме у випадку прострочення оплати поставленого Товару, Покупець сплачує на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати, а також 48 (сорок вісім) процентів річних від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати (п.5.2 Договору) А в разі прострочення строків оплати поставленого Товару більше ніж на 7 (сім) календарних днів Покупець додатково сплачує Постачальнику штраф у розмірі 25% від суми простроченого платежу, якщо прострочення оплати триває більше ніж 14 (чотирнадцять) календарних днів Покупець додатково сплачує Постачальнику штраф у розмірі 50% (п`ятдесят відсотків) від суми простроченого платежу (п. 5.3 Договору). Наголошує, що до позивача не було застосовано зазначені вище штрафні санкції за Договором поставки №22/10/20, тобто відсутні вимоги та/або позови про стягнення штрафних санкцій з Покупця.

Третя особа у письмових поясненнях від 18.10.2022р. проти позову заперечує з підстав викладених у відзиві відповідача 2.

19.09.2022р. відповідачем 2 подано заяву про залишення позову без розгляду. В обґрунтування поданої заяви зазначає про те, що згідно із статутом Національної академії аграрних наук України, відкритих даних із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зазначений суб`єкт є науковою, неприбутковою, державною організацією (установою, закладом), основним видом діяльності якої є дослідження й експериментальні розробки у сфері біотехнологій, а відповідно, вказана юридична особа, не є органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом, владних повноважень, бездіяльність яких могла би бути підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді.

У зв`язку із тим, що позовні вимоги прокурора у цій справі, спрямовані на захист прав або інтересів не держави, то такі вимоги не підлягають розгляду по суті, оскільки позовну заяву за такими вимогами фактично подано не від імені та в інтересах держави, а від імені та в інтересах Національної академії аграрних наук України, натомість прокурор, зважаючи на викладене та наведені положення законодавства, не має повноважень на здійснення представництва у справах за такими вимогами.

У заяві представник відповідача 2 наголошує на тому, що якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати, і в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України (залишення позову без розгляду). (Аналогічний правовий висновок викладений в Постанові Великої Палати Верховного суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18). На підставі наведеного, представник відповідача просить суд залишити позов без розгляду.

Прокурор у письмових поясненнях від 27.09.2022р. заперечує проти заяви про залишення позову без розгляду. Зокрема зазначає, що відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. зауважує, що Національна академія аграрних наук України не відноситься до жодного із вищезначених суб`єктів, у тому числі і до державних компаній, що підтверджується її статутом. Окрім того, даний спір, не пов`язаний із правовідносинами, у яких здійснення представництва прокурором заборонено приписами ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Законом України "Про управління об`єктами державної власності" визначено, що управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 цього Закону суб`єктами управління об`єктами державної власності є, зокрема, Національна академія наук України, галузеві академії наук.

Таким чином, Національна академія аграрних наук України наділена повноваженнями здійснювати управління об`єктами державної власності, що належать до сфери її управління, тобто на основі законодавства здійснює владні управлінські функції; що повністю підтверджується вищенаведеними нормами чинного законодавства та положеннями її Статуту, а тому НААН є суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах. Вказане, як наголошує прокурор, підтверджується також правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постанові від 24 січня 2020 року у справі №807/866/17 та у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №826/8950/18, де Верховний Суд дійшов висновку, що Національна академія аграрних наук України наділена повноваженнями щодо управління об`єктами державної власності, що належать до сфери його управління, тобто на основі законодавства здійснює владні управлінські функції, отже є суб`єктом владних повноважень.

Як зазначає прокурор, порушення інтересів держави в даному випадку полягає в укладанні державним підприємством договору не невигідних умовах, оскільки передбачені договором штрафні санкції можуть призвести до погіршення майнового стану підприємства, необґрунтованого збільшення заборгованості та довести його до банкрутства. Зауважує, що при укладенні спірного договору сторонами не було досягнуто згоди по його істотних умовах. Тобто положення договору є такими, що завідомо суперечать інтересам держави, оскільки передбачають економічно невигідні умови для державного підприємства, що можуть спричинити прямі економічні збитки державі у розмірі 27159655,51грн. У заяві про залишення позову без розгляду просить відмовити.

Розглянувши заяву ПП "Аграрна компанія 2004" про залишення позову без розгляду, врахувавши позиції сторін, судом не встановлено відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави зважаючи на приписи статті 2 Закону України "Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їхнього майна", статті 3 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" та зміст оспорюванього договору. При цьому судом взято до уваги, що Національна академія аграрних наук України наділена повноваженнями здійснювати управління об`єктами державної власності, що належать до сфери її управління, тобто на основі законодавства здійснює владні управлінські функції, що повністю підтверджується вищенаведеними нормами чинного законодавства та положеннями її Статуту, а тому НААН є суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах. Вказане підтверджується також правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постанові від 24 січня 2020 року у справі №807/866/17 та у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №826/8950/18, де Верховний Суд дійшов висновку, що Національна академія аграрних наук України наділена повноваженнями щодо управління об`єктами державної власності, що належать до сфери його управління, тобто на основі законодавства здійснює владні управлінські функції, отже є суб`єктом владних повноважень.

У постанові від 02.02.2022 у справі № 927/1099/20 Верховний Суд дійшов висновку, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст. З, ч. 1 ст. 4, ст. 8 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» Національна академія наук України, галузеві академії наук є суб`єктами управління об`єктами державної власності, зокрема, державним майном, переданим цим суб`єктам в безстрокове безоплатне користування.

У Статуті НААН України, визначено, що НААН здійснює повноваження з управління державним майном, забезпечує його ефективне використання та розпоряджається ним у межах, визначених законодавством, виступає головними розпорядником бюджетних коштів. З огляду на викладене, заява задоволенню не підлягає.

Розглядом матеріалів справи встановлено таке.

22.10.2020р. мід ПП "Аграрна компанія 2004" (Постачальник) та ДП "Дослідне господарство "Проскурівка" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України (Покупець) укладено договір поставки №22/10/20 відповідно до п.1 якого Постачальник зобов`язується передати (поставити) у власність Покупця мінеральні добрива, засоби захисту рослин, насіння тощо (далі/"Товар"), а Покупець зобов`язується прийняти цей Товар і оплатити його вартість. Поставка Товару здійснюється партіями. Під партією Товару Сторони розуміють Товар, що поставляється згідно відповідної видаткової накладної. Найменування, кількість, вартість Товару визначається згідно підписаних Сторонами видаткових накладних на Товар та/або специфікацій. Постачальник підтверджує, що Товар належить йому на праві власності, не перебуває під забороною відчуження, арештом, не утримується третіми особами, не є предметом або іншим способом забезпечення виконання зобов`язань.

Ціна за одиницю Товару, що поставляється за цим Договором, визначається у виставленому Постачальником на адресу Покупця рахунку на оплату, та фіксується у підписаних Сторонами видаткових накладних/специфікаціях. Загальна сума Договору становить суму всіх підписаних Сторонами видаткових накладних протягом строку (терміну) дії цього Договору. Оплата за Товар здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту поставки Товару, якщо інші умови оплати не визначено Сторонами у додатках/специфікаціях до цього Договору (п.2 договору).

Згідно п.3 договору поставка Товару здійснюється на умовах ЕXW (відповідно до правил Інкотермс 2020) - склад Постачальника, якщо інші умови поставки не визначено Сторонами у додатках/специфікаціях до цього Договору. Поставка Товару здійснюється протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту погодження Постачальником замовлення Покупця або з моменту здійснення Покупцем попередньої оплати за Товар, якщо інші строки поставки Товару не визначено у додатках/специфікаціях до цього Договору. Датою поставки Товару вважається дата передачі Товару у власність Покупця. Право власності переходить від Постачальника до Покупця в момент отримання Товару Покупцем від Постачальника, що підтверджується підписанням Сторонами видаткових накладних (момент поставки).

Під час приймання Товару по якості/комплектності та кількості та/або у випадку поставки Товару неналежної якості, комплектності або невідповідної кількості, Сторони будуть діяти у відповідності з вимогами чинного законодавства України, у частині, що не суперечить умовам цього Договору. Приймання Товару по кількості та якості проводиться Покупцем в момент його отримання від Постачальника. Покупець зобов`язаний перевірити кількість Товару, його вагу, цілісність тари, пломб на ній (при їх наявності), а також відсутність ознак пошкодження або псування Товару і, у випадку їх виявлення, негайно, до закінчення приймання, письмово заявити Постачальнику. При відсутності такої заяви у вказаний термін Товар вважається прийнятим Покупцем по кількості та якості (п.4 договору).

Відповідно до п.5.2, 5.3, 5.5 договору у випадку прострочення оплати поставленого Товару, Покупець сплачує на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати, й також 48 процентів річних від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати. В разі прострочення строків оплати поставленого Товару більше ніж на 7 (сім) календарних днів Покупець додатково сплачує Постачальнику штраф у розмірі 25% від суми простроченого платежу, якщо прострочення оплати триває більше ніж 14 календарних днів Покупець додатково сплачує Постачальнику штраф у розмірі 50% від суми простроченого платежу. Керуючись ст. 259 Цивільного кодексу України, Сторони домовились про застосування позовної давності строком у три роки при стягненні штрафних санкцій на підставі цього договору. Керуючись ч.6 ст.232 ГК України Сторони домовились, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань за Договором припиняється через три роки від дня коли зобов`язання мало бути виконано.

Договір вступає в силу з дати підписання його Сторонами та скріплення печатками Сторін, і діє до 11 грудня 2021 року, але у будь-якому випадку до моменту повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань за Договором. У випадку, якщо до закінчення терміну (строку) дії Договору жодна із Сторін письмово не заявить про його розірвання, цей Договір вважається пролонгованим на новий (кожен наступний) календарний рік на таких самих умовах. Кількість пролонгацій необмежена (п.п.7.1 договору).

Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками.

Відповідно до видаткових накладних №№ 37217 від 24.10.2020р., 37243 від 27.10.2020р., 37306 від 29.10.2020р., 37753 від 14.11.2020р., 38103 від 16.11.2020р., 243 від 12.01.2021р., 2079 від 06.03.2021р., 1604 від 09.03.2021р., 2400 від 25.03.2021р., 2750 від 08.04.2021р., 2875 від 12.04.2021р., 3033 від 17.04.2021р., 3262 від 18.04.2021р., 3510 від 30.04.2021р., 3680 від 05.05.2021р., 3681 від 06.05.2021р., 3682 від 07.05.2021р., 3677 від 10.05.2021р., 3901 від 13.05.2021р., 4121 від 20.05.2021р., 4077 від 28.05.2021р., 4228 від 31.05.2021р., 5085 від 01.06.2021р., 4609 від 17.06.2021р., 4949 від 26.06.2021р., 5398 від 10.07.2021р., 5576 від 16.07.2021р., 5790 від 28.07.2021р., 7270 від 09.09.2021р., 6739 від 02.09.2021р. ПП "Аграрна компанія 2004" поставлено відповідачу 1 товарів на загальну суму 18246325,51грн.

В матеріалах справи також наявні копії Довідки Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області від 25.03.2022р., звітів ДП "Дослідне господарство "Проскурівка" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України про фінансові результати за І півріччя 2021 року, за 2020 рік, за 2019 рік, балансів станом на 31.12.2020р., станом на 31.12.2019р., довідки Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області від 17.06.2022р. зустрічної перевірки проведної у ПП "Аграрна компанія 2004" з метою документального та фактичного підтвердження виду обсягу і якості операцій та розрахунків з ДП "Дослідне господарство "Проскурівка" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України за період з 01.01.2018 по 31.12.2021.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів (визнання більш вірогідними), аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України визнання правочину недійсним є способом захисту цивільних прав та інтересів. Частина 2 ст. 20 ГК України серед способів захисту визначає визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

За приписами статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 207 ГК України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

При цьому якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Предметом позову у даній справі є визнання недійсним договору поставки від 22.10.2020р. №22/10/20 укладеного між Державним підприємством "Дослідне господарство "Проскурівка" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України та Приватним підприємством "Аграрна компанія 2004". Підставами визнання недійсним спірного договору прокурор зазначає недосягнення сторонами згоди щодо істотних умов договору, зокрема не визначено конкретно предмет договору, його ціну, строки і порядок поставки товарів, їх якість, комплектність та будь-які гарантії. Також наголошує, що покупцем продукції за вказаним договором є підприємство засноване на основі державної власності, діяльність якого спрямована на забезпечення державних та суспільних потреб, а кошти підприємства мають бути спрямовані на забезпечення статутних завдань, тому п.5.2, 5.3 договору суперечать інтересам держави та можуть спричинити прямі економічні збитки державі у розмірі 27 159 655,51грн., що із врахуванням положень ст.203, 215 ЦК України є підставою для визнання договору недійсним.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

При цьому суд виходить з того, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтями 11 Цивільного кодексу України та 174 Господарського кодексу України унормовано, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 7 ст. 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 638 ЦК України та ст. 180 ГК України договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов (предмету, визначених законом необхідних умов для договорів даного виду та визначених за заявою сторін умов).

Поняття договору поставки визначено у ст. 712 ЦК України та ст. 265 ГК України.

При укладанні договору поставки сторони зобов`язані узгодити його істотні умови (ч. 3 ст. 180 ГК України).

Істотними умовами договору поставки є: предмет договору, строки і порядок його поставки та оплати. Договір поставки може містити умови стосовно: якості товару, що передбачає якісні характеристики, яким повинен відповідати товар, а також порядок його повернення при невідповідності таким характеристикам; гарантії якості товару та порядок пред`явлення претензій через недоліки поставленого товару.

Як встановлено матеріалами справи 22.10.2020р. мід ПП "Аграрна компанія 2004" (Постачальник) та ДП "Дослідне господарство "Проскурівка" Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла Національної академії аграрних наук України (Покупець) укладено договір поставки №22/10/20 відповідно до п.1 якого Постачальник зобов`язується передати (поставити) у власність Покупця мінеральні добрива, засоби захисту рослин, насіння тощо (далі/"Товар"), а Покупець зобов`язується прийняти цей Товар і оплатити його вартість. Поставка Товару здійснюється партіями. Під партією Товару Сторони розуміють Товар, що поставляється згідно відповідної видаткової накладної. Найменування, кількість, вартість Товару визначається згідно підписаних Сторонами видаткових накладних на Товар та/або специфікацій. Постачальник підтверджує, що Товар належить йому на праві власності, не перебуває під забороною відчуження, арештом, не утримується третіми особами, не є предметом або іншим способом забезпечення виконання зобов`язань.

Ціна за одиницю Товару, що поставляється за цим Договором, визначається у виставленому Постачальником на адресу Покупця рахунку на оплату, та фіксується у підписаних Сторонами видаткових накладних/специфікаціях. Загальна сума Договору становить суму всіх підписаних Сторонами видаткових накладних протягом строку (терміну) дії цього Договору. Оплата за Товар здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту поставки Товару, якщо інші умови оплати не визначено Сторонами у додатках/специфікаціях до цього Договору (п.2 договору).

Відповідно до наявних у матеріалах справи видаткових накладних №№ 37217 від 24.10.2020р., 37243 від 27.10.2020р., 37306 від 29.10.2020р., 37753 від 14.11.2020р., 38103 від 16.11.2020р., 243 від 12.01.2021р., 2079 від 06.03.2021р., 1604 від 09.03.2021р., 2400 від 25.03.2021р., 2750 від 08.04.2021р., 2875 від 12.04.2021р., 3033 від 17.04.2021р., 3262 від 18.04.2021р., 3510 від 30.04.2021р., 3680 від 05.05.2021р., 3681 від 06.05.2021р., 3682 від 07.05.2021р., 3677 від 10.05.2021р., 3901 від 13.05.2021р., 4121 від 20.05.2021р., 4077 від 28.05.2021р., 4228 від 31.05.2021р., 5085 від 01.06.2021р., 4609 від 17.06.2021р., 4949 від 26.06.2021р., 5398 від 10.07.2021р., 5576 від 16.07.2021р., 5790 від 28.07.2021р., 7270 від 09.09.2021р., 6739 від 02.09.2021р. ПП "Аграрна компанія 2004" поставлено відповідачу 1 товарів на загальну суму 18 246325,51грн.

При цьому судом береться до уваги, що у зазначених накладних сторонами визначено назву, кількість та ціну товару який поставляється згідно умов договору поставки №22/10/20 від 22.10.2022р. Видаткові накладні підписані представниками сторін та скріплені печатками.

Пунктом 3 договору сторони визначили умови поставки яка здійснюється на умовах ЕXW (відповідно до правил Інкотермс 2020) - склад Постачальника, якщо інші умови поставки не визначено Сторонами у додатках/специфікаціях до цього Договору. Поставка Товару здійснюється протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту погодження Постачальником замовлення Покупця або з моменту здійснення Покупцем попередньої оплати за Товар, якщо інші строки поставки Товару не визначено у додатках/специфікаціях до цього Договору. Датою поставки Товару вважається дата передачі Товару у власність Покупця. Право власності переходить від Постачальника до Покупця в момент отримання Товару Покупцем від Постачальника, що підтверджується підписанням Сторонами видаткових накладних (момент поставки).

Також пунктом 4 сторони передбачили умови приймання Товару по якості/комплектності та кількості та/або у випадку поставки Товару неналежної якості, комплектності або невідповідної кількості, за яким Сторони будуть діяти у відповідності з вимогами чинного законодавства України, у частині, то не суперечить умовам цього Договору. Приймання Товару по кількості та якості проводиться Покупцем в момент його отримання від Постачальника. Покупець зобов`язаний перевірити кількість Товару, його вагу, цілісність тари, пломб на ній (при їх наявності), а також відсутність ознак пошкодження або псування Товару і, у випадку їх виявлення, негайно, до закінчення приймання, письмово заявити Постачальнику. При відсутності такої заяви у вказаний термін Товар вважається прийнятим Покупцем по кількості та якості.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що сторонами у спірному договорі погоджено його істотні умови, зокрема предмет, ціну, строки оплати, строки поставки та ін.

Згідно статті 199 ГК України виконання господарського зобов`язання забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193. ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 ГК України).

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків: штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 1 та 2 ст. 217 ГК України).

Штрафними санкціями відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 статті 231 ГК України.

Частиною 4 статті 231 ГК України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Поряд із цим, відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Сторонами п.5.2, 5.3, 5.5 спірного договору передбачено, що у випадку прострочення оплати поставленого Товару, Покупець сплачує на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати, а також 48 процентів річних від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати. В разі прострочення строків оплати поставленого Товару більше ніж на 7 (сім) календарних днів Покупець додатково сплачує Постачальнику штраф у розмірі 25% від суми простроченого платежу, якщо прострочення оплати триває більше ніж 14 календарних днів Покупець додатково сплачує Постачальнику штраф у розмірі 50% від суми простроченого платежу. Керуючись ст. 259 Цивільного кодексу України, Сторони домовились про застосування позовної давності строком у три роки при стягненні штрафних санкцій на підставі цього договору. Керуючись ч.6 ст.232 ГК України Сторони домовились, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань за Договором припиняється через три роки від дня коли зобов`язання мало бути виконано.

Тобто даними пунктами договору встановлено інший (за домовленістю сторін) розмір штрафних санкцій та продовжено строк позовної давності, що не суперечить вищевказаним нормам законодавства. Посилання прокурора на неправомірність дій директора підприємства щодо підписання спірного договору всупереч його інтересам, судом до уваги не приймаються, оскільки не належить до компетенції господарського суду.

Судом також відхиляються доводи прокурора про те, що п.п.5.2, 5.3 спірного договору суперечать інтересам держави та можуть спричини прямі економічні збитки державі у розмірі 27 159 655,21грн. з огляду на їх гіпотетичний характер та відсутність доказів звернення ПП "Агграрна компанія 2004" з позовом до суду про стягнення заборгованості за договором та нарахування штрафних санкцій.

Згідно з ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст.ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях у справі, питання вичерпності висновків судів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З огляду на викладене, прокурор, в порушення ст.ст. 73, 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України, не довів належними та допустимими доказами недотримання сторонами при укладенні договору поставки від 22.10.2020р. №22/10/20 істотних умов договору, зокрема щодо визначення предмету, ціни, строків оплати, строків поставки товару, його якісті та комплектності, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати покладаються на прокуратуру у зв`язку із відмовою у позові.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 20, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 11.11.2022р.

Суддя М.Є. Муха

Віддруковано 2 примірники: 1 - до матеріалів справи, 2 - третій особі (ТОВ "Партнер Агропром" Хмельницька область, Ізяславський район, с. Білеве, вул. Центральна, 1А).

Направлено на ел.пошту: Хмельницька обласна прокуратура (), позивачу (), відповідачу 1 (), відповідачу 2 (адвокату Сапьолкіній Н.В. ІНФОРМАЦІЯ_1).