ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2022 р. м. Київ Справа № 911/1523/22

Суддя Господарського суду Київської області Смірнов О.Г.,

розглянувши в письмовому позовному провадженні без виклику представників сторін справу

за позовом: Приватного підприємства СТВ-Луцьк (43005, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Будівельників, буд. 11, кв. 9, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ЛВР КОНДИТЕР (08322, Київська обл., Бориспільский р-н, с. Проліски, вул. Промислова, буд. 9, )

про стягнення 446 829, 89 грн.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство СТВ-Луцьк звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою вих. № б/н від 26.08.2022 до Товариства з обмеженою відповідальністю ЛВР КОНДИТЕР про стягнення 446829, 89 грн. за договором №31122/1 від 31.01.2022.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.08.2022 наведену вище позовну заяву передано для розгляду судді Смірнову О.Г.

Ухвалою суду від 31.08.2022 позовну заяву Приватного підприємства СТВ-Луцьк залишено без руху в порядку ч. 1 ст. 174 ГПК України.

05.09.2022 на адресу суду від позивача надійшла заява, відповідно до якої усунуто недоліки, які зумовили залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою суду від 05.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

18.10.2022 на адресу суду від позивача надійшла заява про відмову від позову в частині стягнення з відповідача 335588, 00 грн. заборгованості.

20.10.2022 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому міститься клопотання про поновлення строку для подання відзиву.

Ухвалою суду від 24.10.2022 судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про поновлення строку для подання відзиву та продовжено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву з ініціативи суду.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти позовних вимог заперечує, мотивуючи свою позицію наступним:

- сума основного боргу в розмірі 335588, 00 грн. в повному обсязі була добровільно сплачена останнім, у зв`язку з чим в цій частині позовних вимог відсутній предмет спору;

- внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажору) військової агресії російської федерації проти України, відбулось непередбачуване та не прогнозоване погіршення його фінансового стану, що призвело до не своєчасного виконання господарських зобов`язань, в тому числі перед позивачем за договором №31122/1 від 31.01.2022;

- відповідач заявляє, що вищезазначені обставини непереборної сили є підставою для тимчасового невиконання стороною, яка піддається впливу таких обставин свого зобов`язання та звільнення сторони від відповідальності у вигляді стягнення з неї пені, інфляційних нарахувань та 3% річних за неналежне виконання умов договору №31122/1 від 31.01.2022, що є підставою для відмови в задоволені позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не надходило.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення 09.11.2022.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд встановив.

Позов мотивовано заборгованістю Товариства з обмеженою відповідальністю ЛВР КОНДИТЕР (далі-відповідач) перед Приватним підприємством СТВ-Луцьк (далі-позивач), що утворилась внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору №31122/1 від 31.01.2022 в частині своєчасної та повної оплати вартості поставленого товару.

Так, 31.01.2022 між Приватним підприємством «СТВ-Луцьк» (далі - Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛВР Кондитер» (далі - Покупець) укладено договір №31122/1 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого Продавець зобов`язується поставити та передати у власність Покупця цукор білий у мішкотарі ДСТУ 4623:2006, (надалі Товар), а Покупець зобов`язується прийняти Товар та здійснити його оплату за власні кошти на умовах даного Договору відповідно до видаткових накладних, які є його невід`ємною частиною.

Згідно з п. п. 3.1., 3.3. та 3.4. Договору Продавець зобов`язується поставити партію Товару Покупцю на умовах, визначених додатково у Специфікаціях до даного Договору, підписаних Сторонами. Перехід права власності та ризиків на Товар відбувається в момент приймання-передачі Товару від Продавця Покупцю в порядку та на умовах, визначених п. 6 цього Договору. Датою поставки є дата фактичного вивантаження партії Товару на складі Покупця.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що ціна Товару, кількість та загальна вартість партії Товару визначається в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього Договору, підписаних Сторонами та скріплених печатками.

Умовою п. 7.1. Договору передбачено, що цей Договір набуває чинності з моменту підписання його Сторонами і діє до 31 грудня 2022 року, але у будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань по Договору.

До вказаного Договору між сторонами 31.01.2022 була підписана Специфікація №1 на поставку цукру білого у кількісті 22 тони за ціною 18,58 грн./кг та загальною вартістю 490512,00 грн. з ПДВ. (далі Специфікація).

Пунктом 2 Специфікації визначено, що Продавець здійснює поставку партії Товару на склад Покупця за адресою: м. Черкаси, вул. Чигиринська, 11 протягом 2 (двох) календарних днів з дати підписання Специфікації. Кінцевий термін поставки Продавцем партії Товару 02.02.2022 року.

Відповідно до п. 3. Специфікації Покупець здійснює 100% оплату за поставлену партію Товару згідно рахунку-фактури Продавця протягом 4 (чотирьох) календарних днів з дати поставки. Кінцевий термін оплати Покупцем за партію товару 07.02.2022 року.

Позивачем в позові зазначено, що в силу усних домовленостей сторін, строки поставки 22 тон цукру були відкладені на більш пізніший термін, аніж визначено у Специфікації.

Як стверджує позивач, партія товару була поставлена відповідачу 16.02.2022 у кількості 22 тон, але з невеликим дисконтом на вартість партії товару. Замість 18,58 грн./кг товар було продано за 18,54 грн./кг та загальною вартістю 489588, 00 грн.

Позивач також зазначає, що передача товару відповідачу відбулась на підставі видаткової накладної №РН-000044 від 16.02.2022 року, а транспортування відбувалось на підставі ТТН №000000044 від 16.02.2022 року.

Як вбачається з матеріалів справи, видаткова накладна №РН-000044 від 16.02.2022 та ТТН №000000044 від 16.02.2022 підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

Позивачем вказано в позовній заяві, що на оплату товару відповідачу було виставлено рахунок №СФ-0000044 від 15.02.2022, копію якого надано до матеріалів справи.

Разом з тим, позивачем зазначено, що відповідач лише частково сплатив вартість другої партії товару в сумі 154000,00 грн., на підтвердження чого долучено до позовної заяви копії платіжних доручень: №6237 від 16.02.2022 на суму 34000,00 грн., №6272 від 17.02.2022 на суму 30000,00 грн., №6291 від 18.02.2022 на суму 30000,00 грн., №6316 від 21.02.2022 на суму 30000,00 грн., №6346 від 22.02.2022 на суму 30000,00 грн.

Згідно підписаного сторонами акту звіряння розрахунків станом на 30.06.2022 борг Товариства з обмеженою відповідальністю ЛВР КОНДИТЕР перед Приватним підприємством СТВ-Луцьк становить 335588,00 грн.

Проте, всупереч умовам договору, відповідач за поставлений товар розрахувався не у повному обсязі, внаслідок чого станом на день подачі позову до суду у останнього утворилась заборгованість у розмірі 335588,00 грн.

18.10.2022 на адресу суду від позивача надійшла заява про часткову відмову від позову, в якій останній зазначає, що відповідачем було сплачено 335588, 00 грн. основної заборгованості на його користь. Відтак позивач просить суд прийняти відмову від позову у справі №911/1523/22 в частині стягнення суми основної заборгованості з відповідача у розмірі 335588, 00 грн. та закрити провадження в цій частині. В решті позовних вимог позивач просить позов задовольнити.

Як вбачається з заяви про часткову відмову від позову та з відзиву на позов, після відкриття провадження у даній справі, відповідач сплатив вказаний борг, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями:

- №8124 від 20.09.2022 на суму 30000,00 грн.;

- №8139 від 21.09.2022 на суму 38200, 00 грн.;

- №8153 від 22.09.2022 на суму 38200, 00 грн.;

- №8168 від 23.09.2022 на суму 38200,00 грн.;

- №8192 від 26.09.2022 на суму 38200, 00 грн.;

- №8224 від 27.09.2022 на суму 38200,00 грн.;

- №8281 від 28.09.2022 на суму 38200,00 грн.;

- №8292 від 29.09.2022 на суму 38200,00 грн.;

- №8314 від 30.09.2022 на суму 38188,00 грн.

Розглянувши заяву позивача про часткову відмову від позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі №911/1523/22 в частині стягнення суми основної заборгованості з відповідача у розмірі 335588, 00 грн., з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з ч. 1 ст. 191 ГПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Господарським судом перевірено заяву на предмет відповідності її чинному законодавству, в тому числі чи не порушує така відмова інтереси інших осіб.

Перевіривши, що заяву про часткову відмову від позову підписано Багіровим Р.А. (повноваження якого знаходяться в матеріалах справи), пересвідчившись, що відмова від позову не суперечить інтересам позивача, є його волевиявленням та не суперечить законодавству, суд прийшов до висновку про її прийняття та закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

За таких обставин, провадження у справі №911/1523/22 в частині стягнення суми основної заборгованості з відповідача у розмірі 335588, 00 грн., слід закрити відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 174 ГК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Оскільки мало місце несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за Договором, що спричинило звернення з позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 56268, 45 грн., три відсотки річних у розмірі 5047, 61 грн. та інфляційні нарахування у розмірі 49925, 83 грн.

Судом досліджені правові норми, які підлягають застосуванню у спірних відносинах сторін. За своєю правовою природою між сторонами було укладено договір поставки. Відповідно до вимог Господарського кодексу України договір вважається укладеним у випадку досягнення сторонами умов щодо його предмету, строку та ціни. Сторони досягли всіх істотних умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, визначили ціну, строк дії договору, порядок здійснення розрахунків, умови поставки, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 639, 712 ЦК України та ст. ст. 180, 181, 265 ГК України, він вважається укладеним згідно частини 7 статті 181 ГК України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 ГК України також визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 1 ст. 266 ГК України визначено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов Договору та Специфікації до цього договору - 16.02.2022 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 489588,00 грн., що підтверджується підписаними між сторонами видатковою накладною №РН-000044 від 16.02.2022 та ТТН №000000044 від 16.02.2022.

Відповідно до п. п. 5.1. та 5.2. Договору умови оплати за кожну поставлену партію Товару визначається в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього Договору, підписані Сторонами та скріплені печатками. Датою оплати вважається дата надходження грошових коштів на поточний рахунок Продавця.

Пунктом 3. Специфікації передбачено, що Покупець здійснює 100% оплату за поставлену партію Товару згідно рахунку-фактури Продавця протягом 4 (чотирьох) календарних днів з дати поставки.

В силу загальної норми, передбаченої у статті 599 ЦК України, та спеціальної норми, визначеної у частині першій ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи отримання відповідачем товару 16.02.2022, відповідно до умов оплати, визначених у Договорі та Специфікації, строк оплати поставленого відповідачу товару настав 21.02.2022. Втім, відповідач обов`язок з оплати вартості поставленого товару за Договором у строк, визначений в Специфікації в повному обсязі не виконав.

Згідно п. 8.2. Договору за несвоєчасну оплату згідно п. 5.1. Покупець сплачує Продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент нарахування пені за кожний день прострочення оплати.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивач нараховує пеню за період з 22.02.2022 по 02.06.2022 на суму 18572,27 грн. та за період 03.06.2022 по 23.08.2022 на суму 37696, 19 грн.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. При цьому, умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною 6 статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

При дослідженні розрахунку пені, який здійснений позивачем, вбачається, що позивач нарахував пеню за період, який перевищує 6 місяців всупереч вимог ч. 6 ст. 232 ГК України, а умовами Договору не передбачений більший період нарахування пені.

Таким чином, позивач нарахував пеню за період, зокрема з 03.06.2022 по 23.08.2022, однак шестимісячний термін для нарахування пені за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем сплинув 22.08.2022. Відтак, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені підлягають частковому задоволенню у розмірі 55808,74 грн.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріали справи свідчать, що позивач за несвоєчасне виконання зобов`язань за Договором нарахував відповідачу 3% річних за період з 22.02.2022 по 23.08.2022 у загальному розмірі 5047, 00 грн. та інфляційні втрати за період з 22.02.2022 по 30.07.2022 у загальному розмірі 49925,83 грн.

Судом здійснено перевірку розрахунків інфляційних втрат та 3% річних, виконаних позивачем, та встановлено, що розрахунки виконано вірно, відтак вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 5047, 00 грн. та інфляційних втрат у сумі 49925,83 грн. підлягають задоволенню.

Щодо тверджень відповідача про те, що невиконання ним умов Договору сталось виключно через настання форс-мажорних обставин, а саме військового вторгнення російської федерації, слід зазначити наступне.

Пунктами 9.1., 9.3. та 9.4. Договору встановлено, що сторони звільняються від відповідальності за повне чи часткове невиконання або неналежне виконання зобов`язань, передбачених цим Договором якщо воно сталося внаслідок дії форс-мажорних обставин. Сторона, для якої виконання умов Договору стало неможливим, повинна сповістити другу Сторону про настання або припинення зобов`язань негайно, але не пізніше 5-ти (п`яти) календарних днів. Належним доказом наявності вищевказаних обставин та їх тривалість будуть служити довідки, які надаються регіональним відділенням ТПП України. Не повідомлення або несвоєчасне повідомлення про настання або припинення форс-мажорних обставин позбавляє Сторону права посилатися на них. Після припинення дії обставин непереборної сили перебіг терміну виконання зобов`язань поновлюється.

Натомість, матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідачем позивача про настання обставин непереборної сили та неможливість у зв`язку із цим виконати договірні зобов`язання.

При цьому, обставинна введення на території України воєнного стану, враховуючи наявність універсального офіційного листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 про засвідчення форс-мажорних обставин, не є автоматичною підставою для звільнення особи від відповідальності за неналежне виконання умов договору.

Верховний Суд в постанові від 25 січня 2022 р. № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку.

Необхідною умовою є наявність причинно-наслідкового зв`язку між неможливістю виконання договору та обставинами непереборної сили. Стороною договору має бути підтверджено не лише факт настання таких обставин, а саме їх здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.

Враховуючи доводи відповідача відносно виникнення форс-мажорних обставин та наданих у їх підтвердження доказів, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено об`єктивної неможливості виконання умов договору, в тому числі з урахуванням того, що обов`язок оплатити надані послуги за Договором виник у нього ще до настання цих обставин.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 74, 76 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Позивачем доведено суду факт порушення відповідачем своїх зобов`язань за Договором №31122/1 від 31.01.2022 в частині своєчасної оплати вартості поставленого товару. Натомість, відповідач заявлених до нього вимог не спростував.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач у заяві про часткову відмову від позову заявив суду про стягнення з відповідача на його користь судового збору сплаченого ним за подання позову до суду в повному обсязі відповідно до положень ч. 9 ст. 129 ГПК України.

Однак, оскільки провадження у справі №911/1523/22 закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом, суд дійшов висновку, що судовий збір в сумі 6702,45 грн., сплачений Приватним підприємством СТВ-Луцьк не підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю ЛВР КОНДИТЕР відповідно до положень ч. 3 ст. 130 ГПК України.

При цьому, за змістом ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Також, відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином, у зв`язку з частковою відмовою позивача від позову та закриттям провадження у справі в частині вимоги про стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 335588,00 грн., суд вважає за можливе повернути з Державного бюджету України позивачу 50% судового збору, а саме в розмірі 2516, 91 грн., про що винести відповідну ухвалу.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи приписи ст. ст. 123, 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору в розмірі 4178, 64 грн. покладаються судом на відповідача.

Витрати зі сплати судового збору в розмірі 6, 90 грн. покладаються на позивача згідно із п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 73, 86, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі №911/1523/22 за позовом Приватного підприємства СТВ-Луцьк до Товариства з обмеженою відповідальністю ЛВР КОНДИТЕР в частині вимог про стягнення основної заборгованості в сумі 335 588,00 грн. закрити.

2. Позовні вимоги Приватного підприємства СТВ-Луцьк до Товариства з обмеженою відповідальністю ЛВР КОНДИТЕР задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ЛВР КОНДИТЕР (08322, Київська обл., Бориспільский р-н, с. Проліски, вул. Промислова, буд. 9, ) на користь Приватного підприємства СТВ-Луцьк (43005, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Будівельників, буд. 11, кв. 9, ) пеню у розмірі 55808, 74 грн. (пятдесят п`ять тисяч вісімсот вісім гривень сімдесят чотири копійки), 3 % річних у розмірі 5047,61 грн. (п`ять тисяч сорок сім гривень шістдесят одну копійку), інфляційні витрати у розмірі 49925, 83 грн. (сорок дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять п`ять гривень вісімдесят три копійки), 4178, 64 грн. (чотири тисячі сто сімдесят вісім гривень шістдесят чотири копійки) судового збору, видавши наказ.

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

5. Повернути Приватному підприємству СТВ-Луцьк (43005, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Будівельників, буд. 11, кв. 9, ) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2516, 91 грн. (дві тисячі п`ятсот шістнадцять гривень дев`яносто одна копійка), що cплачений на підставі платіжного доручення № 4908 від 26.08.2022 на суму 6702,45 грн., про що винести відповідну ухвалу.

Повний текст рішення складено 14.11.2022.

Суддя О.Г. Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.