ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2022 року м. Дніпро Справа № 36/5005/1806/2012

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Кузнецова В.О., Мороза В.Ф.

при секретарі судового засідання: Радіновському Р.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Дайхіна Геннадія Феліксовича

на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Соловйова А.Є.) від 09.08.2022р. у справі № 36/5005/1806/2012

за позовом Фізичної особи-підприємця Дайхіна Геннадія Феліксовича, м. Дніпропетровськ

до Фізичної особи-підприємця Вінніка Геннадія Васильовича, м. Дніпропетровськ

про стягнення 128 304,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 09.08.2022р. у справі № 36/5005/1806/2012 в задоволені заяви б/н від 12.07.2022р. фізичної особи-підприємця Дайхіна Геннадія Феліксовича про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся фізична особа-підприємець Дайхін Геннадій Феліксович, в якій просить ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 09.08.2022р. у справі № 36/5005/1806/2012 скасувати та визнати поважною причину пропуску строку, який надається для пред`явлення виконавчого документа до виконання, поновити пропущений строк протягом трьох місяців для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 36/5005/1806/2012 від 20.04.2012 про зобов`язання фізичної особи-підприємця Вінніка Геннадія Васильовича погасити заборгованість у розмірі 128 304,00 грн.

В обгрунтування апеляційної скарги апелянт, зокрема вказує на наявність поважних причин пропуску строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання, якими є його необізнаність з законодавством України, обіцянки відповідача добровільно погасити заборгованість та залишення невиконаним судового рішення.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.10.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Дайхіна Геннадія Феліксовича на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 09.08.2022р. у справі № 36/5005/1806/2012, розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 14.11.2022р.

У судовому засіданні апелянт підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідач не скористався своїм правом участі в судовому засіданні, але надав відзив на апеляційну скаргу, згідно з яким просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 09.08.2022р. у справі № 36/5005/1806/2012 залишити без змін та проводити судовий розгляд без його участі.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.04.2012 позов задоволено повністю. Стягнуто з фізичної особи-підприємця Вінніка Геннадія Васильовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь фізичної особи-підприємця Дайхіна Геннадія Феліксовича ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ): 128 304, 00 грн (сто двадцять вісім тисяч триста чотири грн 00 коп.) попередньої оплати; 2 566, 08 грн (дві тисячі п`ятсот шістдесят шість грн. 08 коп.) судового збору.

На виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.04.2012, Господарським судом Дніпропетровської області 20.04.2012 видано відповідний наказ.

14.07.2022 ОСОБА_1 подано до Господарського суду Дніпропетровської області заяву б/н від 12.07.2022, в якій він просив суд:

1. Визнати поважною причину пропуску строку, який надається для пред`явлення виконавчого документа до виконання;

2. Поновити пропущений строк протягом трьох місяців для пред`явлення до виконання виконавчого листа №36/5005/1806/2012 від 20.04.2012 про зобов`язання ОСОБА_2 погасити заборгованість у розмірі 128 304,00 грн.

Ухвалою суду від 15.07.2022 прийнято до розгляду заяву б/н від 12.07.2022 ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 09.08.2022р. у справі № 36/5005/1806/2012 в задоволені заяви б/н від 12.07.2022р. фізичної особи-підприємця Дайхіна Геннадія Феліксовича про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні вищенаведеної заяви фізичної особи-підприємця Дайхіна Геннадія Феліксовича про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання місцевий господарський суд виходив з відсутності поважних причин для відновлення строку пред`явлення наказу до виконання, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так, згідно з ч. 1, 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999р., норми якого були чинними на час видачі спірного наказу, виконавчі документи пред`являються до виконання протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.04.2012р. у справі № 36/5005/1806/2012 набуло законної сили 20.04.2012р.

Наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2012р. у справі № 36/5005/1806/2012 був виданий зі строком пред`явлення до 21.04.2013р.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 вищевказаного Закону, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема пред`явленням виконавчого документа до виконання.

Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

З матеріалів справи вбачається, що спірний наказ перебував на виконанні декілька разів. Перший раз виконавче провадження було відкрите 05.05.2012 та виконавчий документ повернуто 09.04.2013. Вдруге виконавче провадження було відкрите 12.04.2013 та виконавчий документ повернуто 30.09.2014. Третій раз виконавче провадження було відкрито 12.09.2017 та повернуто виконавчий документ 04.05.2018.

Останній раз стягувач звернувся із заявою про прийняття виконавчого документа до виконання 09.02.2022.

При цьому, як вірно вказано судом першої інстанції, з урахуванням строку виконавчої давності, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання минув ще 30.09.2015, оскільки після повернення наказу 30.09.2014 минув рік, і за цей час виконавчий документ не пред`являвся до виконання.

Отже, отже річний термін пред`явлення спірного наказу до виконання, з урахуванням часу, що минув до переривання строку та переривання строку пред`явлення, сплив у вересні 2015р.

У зв`язку з цим, Господарським судом Дніпропетровської області, ухвалою суду від 04.07.2022, було скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження.

05.10.2016р. набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016р., частиною 5 розділу ХІІІ, якого передбачено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Згідно ж з ч. 1 ст. 12 цього Закону, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Втім, на момент набрання чинності Законом України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 (05.10.2016), строк пред`явлення наказу суду від 20.04.2012 у справі № 36/5005/1806/2012 вже сплив, а тому до спірних правовідносин не підлягають застосуванню приписи пункту 5 Розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 та положення статті 12 зазначеного Закону.

Отже, строк пред`явлення до виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2012 у справі № 36/5005/1806/2012 сплив у вересні 2015р., а позивач звернувся з заявою про поновлення строку для пред`явлення зазначеного наказу до виконання, за результатами розгляду, якої постановлено оскаржувану ухвалу, лише у липні 2022р., тобто з пропуском майже семи років на пред`явлення його до виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 329 ГПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

За ст. 113 ГПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Згідно з ч. 1 ст. 119 ГПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Разом з цим, Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку.

Отже, доводи, що наведені в обґрунтування заяви про відновлення пропущеного строку для пред`явлення наказу до виконання, на предмет поважності чи неповажності причин пропуску строку підлягають оцінці судом у кожному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Тобто, причини поважності пропуску строку для пред`явлення наказу до виконання оцінюються судом, виходячи з обґрунтування поважності цих причин та наданих доказів, за правилами статті 86 Господарського процесуального кодексу України.

Поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій. Зокрема, причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв`язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк. Така обставина має існувати об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникла протягом строку, який пропущено, та має підтверджуватися належними і допустимими засобами доказування.

Відновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яким останній користується виходячи з поважності причин пропуску строку та наявності обставин, які об`єктивно перешкоджали стягувачу реалізувати своє право на пред`явлення наказу до виконання протягом законодавчо встановленого терміну.

З урахуванням вищевикладеного, незнання норм законів та ведення перемовин з боржником щодо добровільного погашення боргу, на які посилається стягувач у заяві, не можуть вважатися поважними причинами пропуску строку, тим більше, виходячи з терміну пропуску та річного строку пред`явлення до виконання, про що зазначено у самому наказі.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов до вірного висновку про те, що стягувач у своїй заяві про поновлення строку не навів жодного належного аргументу та доказу поважності причин такого пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

При цьому, слід зазначити, що аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб. Таким чином, Стягувач пропустив строк пред`явлення наказу до виконання, не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку. Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки здійснення процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку. Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі Пономарьов проти України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У рішенні від 03.04.2008 у справі Пономарьов проти України Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим в пункті 47 Рішення ЄСПЛ, Високий Суд вказав, якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення суду у справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992). Встановлення в законі строків на пред`явлення виконавчих листів до виконання також спрямовано на забезпечення вказаного принципу. Безпідставне поновлення строку може порушити принцип правової визначеності. Разом з тим, сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі Олександра Шевченко проти України), Сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків порушує законні права та інтереси сторін і суперечить принципу (правової визначеності) права на справедливий суд, що закріплене в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 та згідно зі ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України (п.53 рішення Європейського суду з прав людини від 29.10.2015 у справі Устименко проти України заява №32053/13).

Враховуючи усе вищевикладене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а оскаржувану ухвалу господарського суду такою, що відповідає чинному законодавству, отже підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 09.08.2022р. у справі № 36/5005/1806/2012 відсутні.

Згідно з ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті апелянтом судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 2481,00грн. слід покласти на апелянта.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 123, 129, 136, 137, 269, 270, 275-284, 287, 329, Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Дайхіна Геннадія Феліксовича на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 09.08.2022р. у справі № 36/5005/1806/2012 - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 09.08.2022р. у справі № 36/5005/1806/2012 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на фізичну особу-підприємця Дайхіна Геннадія Феліксовича.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена та підписана 15.11.2022 року.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя В.Ф. Мороз