ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

09 листопада 2022 року Справа № 926/3035/22

За позовом керівника Чернівецької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Управління комунальної власності Чернівецької міської ради

до Чернівецького обласного благодійного фонду допомоги соціально-незахищеним верствам населення "Довіра"

про стягнення неустойки за договором оренди нерухомого майна № 69 від 10.04.2013 року в сумі 19973,88 грн та звільнення приміщення

Суддя Тинок О.С.

Секретар судового засідання Меленко О.С.

Представники:

від прокурора Балицька Р.С.

від позивача не з`явились

від відповідача не з`явились

ВСТАНОВИВ:

Керівник Чернівецької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Управління комунальної власності Чернівецької міської ради звернувся до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Чернівецького обласного благодійного фонду допомоги соціально-незахищеним верствам населення Довіра, в якому просить суд:

1) стягнути на користь Управління комунальної власності Чернівецької міської ради неустойку за договором оренди нерухомого майна від 10 квітня 2013 року №69 в сумі 19973,88 грн за період з 10 січня 2022 року по 31 липня 2022 року;

2) зобов`язати звільнити нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Чернівці, проспект Незалежності, 72 ( приміщення( 82-7), (82-10) та частину приміщень (82-1), (82-8), (82-9) спільного користування підвалу будинку, загальною площею 65,30 кв.м., шляхом повернення його Управлінню комунальної власності Чернівецької міської ради за актом приймання-передавання у 3-денний термін після набрання рішенням законної сили.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 10 квітня 2013 року Департаментом економіки Чернівецької міської ради та Чернівецьким обласним благодійним фондом допомоги соціально-незахищеним верствам населення «Довіра» було укладено договір оренди нерухомого майна № 69, яким відповідачу було передано в оренду нежитлове приміщення, загальною площею 65,3 кв.м, розташоване за адресою: м. Чернівці, проспект Незалежності, 72 з метою використання його під спортивний зал. Додатковими договорами сторони продовжували строк дії договору, востаннє до 09 січня 2022 року.

Далі позивач стверджує, що відповідач після закінчення дії означеного договору фактично не звільнив приміщення, внаслідок чого позивачем було нараховано до стягнення з відповідача неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування приміщенням за період з 10 січня 2022 року по 31 липня 2022 року в сумі 19973,88 грн, яку й просить суд стягнути, а також зобов`язати відповідача звільнити приміщення.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 серпня 2022 року, позовну заяву №926/3035/22 передано судді Тинку О.С.

Ухвалою суду від 17 серпня 2022 року залишено без руху Позовну заяву керівника Чернівецької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Управління комунальної власності Чернівецької міської ради до Чернівецького обласного благодійного фонду допомоги соціально-незахищеним верствам населення "Довіра" про стягнення неустойки за договором оренди нерухомого майна за договором № 69 від 10.04.2013 року в сумі 19973,88 грн та звільнення приміщення (вх. №3035 від 15 серпня 2022 року); визначено, що для усунення вищезазначених недоліків керівнику Чернівецької окружної прокуратури слід надати суду належні та допустимі докази, які підтверджують надіслання відповідачу копії позовної заяви листом з описом вкладення; встановлено керівнику Чернівецької окружної прокуратури строк для усунення недоліків позовної заяви у десять днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

19 серпня 2022 року виконувач обов`язків керівника Чернівецької окружної прокуратури звернулась до суду із заявою (вх. №3124) про усунення недоліків позовної заяви до якої додала: докази, які підтверджують надіслання відповідачу копії позовної заяви листом з описом вкладення.

Провадження у справі відкрито ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 19 серпня 2022 року, якою встановлено, що дану справу слід розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження, яке призначив на 12 вересня 2022 року.

Ухвалою суду від 12 вересня 2022 року відкладено підготовче засідання на 26 вересня 2022 року.

Ухвалою суду від 26 вересня 2022 року постановлено: закрити підготовче провадження; призначити справу до судового розгляду по суті на 17 жовтня 2022 року; повідомити Чернівецький обласний благодійний фонд допомоги соціально-незахищеним верствам населення Довіра про дату, час і місце розгляду справи, розмістивши оголошення про виклик до суду на веб-порталі судової влади України на офіційному веб-сайті Господарського суду Чернівецької області та шляхом телефонограми за номером телефону вказаним позивачем у позовній заяві.

17 жовтня 2022 року представник позивача подала до суду заяву (вх. №3831) про долучення доказу до матеріалів справи та розгляд справи без участі позивача.

В поданій заяві, представник позивача просить долучити до матеріалів справи доказ прикладу нарахування неустойки. Окрім цього, учасник справи просить суд розглянути справу без його участі у зв`язку із перебування уповноваженого представника, який здійснює юридичний супровід даної справи у відпустці.

Ухвалою суду від 17 жовтня 2022 року постановлено: відкласти розгляд справи по суті на 09 листопада 2022 року; повідомити Чернівецький обласний благодійний фонд допомоги соціально-незахищеним верствам населення Довіра про дату, час і місце розгляду справи, розмістивши оголошення про виклик до суду на веб-порталі судової влади України на офіційному веб-сайті Господарського суду Чернівецької області та шляхом телефонограми за номером телефону вказаним позивачем у позовній заяві.

В судове засідання 09 листопада 2022 року позивач явку належного представника не забезпечив. При цьому, в матеріалах справи міститься заява представника позивача (вх. №3831 від 17 жовтня 2022 року) про розгляд справи без участі позивача.

Відповідач явку належного представника в судове засідання 09 листопада 2022 року не забезпечив, причини неявки суду не відомі, відзив на позовну заяву до суду не подано.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частинами 2, 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

За загальними вимогами пункту 91 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2009 року №270, поштові відправлення, поштові перекази доставляються оператором поштового зв`язку адресатам на поштову адресу або видаються/виплачуються в об`єкті поштового зв`язку. Рекомендовані поштові відправлення підлягають доставці до дому (п. 92. правил). Вручення рекомендованих листів з позначкою Судова повістка в об`єкті поштового зв`язку не передбачено (п. 102 правил).

Трекінгами з АТ «Укрпошти» підтверджується факти отримання ухвал по справі №926/3035/22 відповідачем за його юридичною адресою.

Також, відповідача повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на веб-порталі судової влади України на офіційному веб-сайті Господарського суду Чернівецької області.

Крім того, відповідача неодноразово повідомляли про розгляд справи №926/3035/22 судом шляхом здійснення телефонограм.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений судом про розгляд спору за їх участі.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що судом було здійснено всі заходи, щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, суд дійшов висновку про те, що неявка в судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався своїми процесуальними правами, суд вважає, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення прокурора, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини у справі, якими прокурор обґрунтовує свої вимоги, дослідивши та оцінивши в сукупності надані докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив наступне.

10 квітня 2013 року між Департаментом економіки Чернівецької міської ради (орендодавець) та Чернівецьким обласним благодійним фондом допомоги соціально-незахищеним верствам населення «Довіра» (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна № 69, за умовами якого орендодавець на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 10 травня 2007 року № 357/8 та заяви від 04 квітня 2013 року № 02/01-11-1236/0 передав відповідачу в строкове платне користування нежиле приміщення загальною площею 65,3 кв.м, розташоване за адресою: м. Чернівці, проспект Незалежності, 72, в підвалі будинку, з метою використання його під спортивний зал (пункт 1.1 Договору).

Умовами договору оренди нерухомого майна також передбачено наступне.

Відповідно до пункту 2.1. Договору за користування об`єктом оренди орендар сплачує орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Положення про порядок розрахунку плати за оренду майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Чернівці, затвердженого міською радою, та на дату укладення цього договору, місячний розмір якої з врахуванням орендної плати, що є додатком до договору на дату його укладення з врахуванням ПДВ становить 451,36 грн.

У підпункті 4.1.17 Договору сторони передбачили, що після закінчення строку дії цього договору чи у випадку його дострокового розірвання орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів передати орендодавцю за актом приймання-передання об`єкт оренди у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі майна в оренду з урахуванням нормального фізичного зносу та відшкодувати орендодавцеві збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об`єкта оренди.

Пунктом 5.6 Договору сторони узгодили, що у разі несвоєчасного повернення орендарем майна при припиненні або розірванні цього договору він сплачує орендодавцю додатково компенсацію за використання майна в розмірі подвійної орендної плати по день передачі його орендодавцеві за актом приймання-передання.

Означений договір укладено строком на два роки й одинадцять місяців, що діє з 10 квітня 2013 року до 09 березня 2016 року включно (пункт 1.5. Договору).

В подальшому, 14 квітня 2016 року сторонами укладено Додатковий договір за №1 до договору оренди нерухомого майна № 69 від 10 квітня 2013 року та узгоджено внести наступні зміни до основного договору, а саме:

« 1. На підставі п.6.17.1 Положення про оренду майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Чернівців та поданих документів (від 07.04.2016 р. вx. №02/01-1040/0) вважати договір оренди №69 від 10 квітня 2013р. продовженим на два роки 11 місяців, а саме по 09 лютого 2019 р. (включно).

2. По договору оренди починаючи з 14.04.2016р. сплачувати орендну плату розраховану згідно додатку № 1/1, що в місяць з урахуванням ПДВ складає 902,71 грн.»

26 лютого 2019 року Додатковим договором № 2 до договору оренди нерухомого майна № 69 від 10 квітня 2013 року сторони узгодили внести зміни до основного договору, а саме:

« 1. На підставі п.6.17.1 Положення про оренду майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Чернівців та поданих документів (від 05.02.2019 р. вx. №02/01-11-335/0) вважати договір оренди №69 від 10 квітня 2013 р. продовженим на два роки 11 місяців, а саме по 09 січня 2022 р.(включно).

2. По договору оренди, починаючи з 26.02.2019р. сплачувати орендну плату, розраховану згідно додатку №1/2, що в місяць з урахуванням ПДВ складає 1466,90 грн. та коригується на індекс інфляції.»

При цьому, в Додатковому договорі № 2 від 26 лютого 2019 року сторонами уточнено/доповнено, що за договором оренди нерухомого майна № 69 від 10 квітня 2013 року орендарю передається в користування приміщення (82-7), (82-10) та частина приміщень (82-1), (82-8), (82-9) спільного користування підвалу будинку, загальною площею 65,3 кв.м. за адресою: м. Чернівці, проспект Незалежності, 72.

01 квітня 2019 року між Департаментом розвитку Чернівецької міської ради (орендодавець) та Чернівецьким обласним благодійним фондом допомоги соціально-незахищеним верствам населення «Довіра» (орендар) укладено Додатковий договір про зміну орендодавця до договору оренди нерухомого майна №69 від 10 квітня 2013 року, відповідно до якого сторони внесли наступні зміни:

« 1. Сторони підтверджують дійсність Договору оренди нерухомого майна №69 від 10.04.2013 р.

2. Департамент розвитку Чернівецької міської ради є правонаступником Департаменту економіки Чернівецької міської ради в частині діючих договорів оренди нежилих приміщень, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади міста Чернівців.

3. Всі інші пункти та умо Договору не змінені, не скасовані, зберігають свою юридичну силу і сторони підтверджують по них свої зобов`язання.»

01 липня 2021 року між Управлінням комунальної власності Чернівецької міської ради та Чернівецьким обласним благодійним фондом допомоги соціально-незахищеним верствам населення «Довіра» (орендар) укладено Додатковий договір №б/н до договору оренди нерухомого майна № 69 від 10 квітня 2013 року, яким сторони внесли наступні зміни:

«На підставі рішення Чернівецької міської ради VIII скликання від 31.05.2021р. №253 управління комунальної власності Чернівецької міської ради є правонаступником представництва Фонду державного майна України в місті Чернівцях, Департаменту економіки Чернівецької міської ради та Департаменту розвитку Чернівецької міської ради, Коровійської та Чорнівської сільських рад в частині укладених патентів на право оренди будівель (споруд, приміщень), договорів оренди та позички нежилих приміщень комунальної власності територіальної громади міста Чернівців, Коровійської та Чорнівської сільських рад та обліку комунального майна територіальної громади міста Чернівців, Коровійської та Чорнівської сільської рад.

2. Внести зміни до Договору оренди нерухомого Майна №69 від 10.04.2013р., в частині зміни Сторони (Орендодавця) по Договору, а саме слова «Департамент розвитку Чернівецької міської ради..» замінити словами «Управління комунальної власності Чернівецької міської ради...».

Листами від 25 жовтня 2021 року № 14/03/709 та від 18 лютого 2022 року №14/03/363 Управління комунальної власності Чернівецької міської ради повідомило відповідача про припинення 09 січня 2022 року договору оренди нерухомого майна від 10 квітня 2013 року №69 та необхідність звільнення приміщення за адресою: м. Чернівці, проспект Незалежності, 72 після закінчення терміну дії договору, а саме - 09 січня 2022 року.

Крім того, відповідача було повідомлено про те, що відповідно до ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та пункту 134 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 року за № 403, продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону.

Відповідачу було роз`яснено, що згідно вказаної статті Закону та пункту Порядку, орендар, який має намір продовжити договір оренди, що підлягає продовженню за результатами проведення аукціону, звертається до орендодавця із заявою про продовження договору оренди не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди.

Також повідомлено, що у зв`язку із ненаданням відповідачем у зазначений строк заяви про продовження договору оренди та допущене прострочення сплати з орендної плати на строк більше трьох місяців, вказані порушення відповідно до ст. 19 Закону є підставою для не продовження договору.

Таким чином, відповідача було повідомлено, що договір оренди підлягає припиненню з 09 січня 2022 року на підставі закінчення строку, на який його було укладено, у зв`язку з чим позивач вказав відповідачу, що йому необхідно в триденний строк з дати закінчення договору оренди звільнити приміщення та передати його по акту приймання-передання орендодавцю та балансоутримувачу, а також попередив, що у разі не звільнення ним приміщення у встановлений строк йому буде нараховано неустойку в розмірі подвійної орендної плати за несвоєчасне звільнення приміщень з подальшим зверненням до суду щодо примусового звільнення приміщення та стягнення витрат в судовому порядку.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме, з рекомендованих повідомлень про вручення, вказані листи-попередження отримано відповідачем 28 жовтня 2021 року та 07 березня 2022 року.

Отримавши означений лист від позивача відповідач у відповідь звернувся до Управління комунальної власності Чернівецької міської ради (в порушення ст. 18 Закону та пункту 134 Порядку із пропущенням 3 місячного терміну до закінчення терміну дії договору) із заявою від 28 жовтня 2021 року про продовження договору оренди.

У відповідь на отриману заяву Управління комунальної власності Чернівецької міської ради листом від 15 листопада 2021 року № 14/03/844 повідомив відповідача про відсутність підстав для продовження договору оренди та повторно зазначив, що у зв`язку із прямим порушенням орендарем вимог ст. 18 Закону та пункту 134 Порядку та пропущенням 3 місячного терміну на подачу заяви, а також у зв`язку із систематичним порушенням договірних зобов`язань щодо строків оплати орендної плати більше 3 місяців, відповідно до ст. 19 Закону - вказані обставини є підставою для не продовження договору оренди; попередив відповідача про необхідність звільнити приміщення в 3-денний термін після закінчення строку дії договору та передати його по акту приймання-передання, інакше орендодавцем на підставі п. 5.6 договору оренди за №69 буде нараховуватись неустойка у розмірі подвійної орендної плати за несвоєчасне звільнення приміщення.

В матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення яким підтверджується отримання відповідачем 19 листопада 2021 року означеного листа-попереджння.

26 травня 2022 року Управління комунальної власності Чернівецької міської ради направило відповідачу лист №14/06/783 яким повідомлено орендаря, що термін дії договору оренди нерухомого майна від 10 квітня 2013 року закінчився 09 січня 2022 року та попереджено відповідача, що у зв`язку із не звільненням та не поверненням по акту-приймання орендованого майна Управлінню комунальної власності Чернівецької міської ради з 10 січня 2022 року буде нараховуватись неустойка; запропоновано терміново звільнити орендовані приміщення, передати об`єкти оренди по акту-приймання та погасити нараховану неустойку.

У зв`язку з тим, що відповідач фактично не звільнив приміщення після закінчення дії договору, позивачем було нараховано до стягнення неустойку у розмірі подвійної орендної плати за користування приміщенням за період з 10 січня 2022 року по 31 липня 2022 в сумі 19973,88 грн.

В матеріалах справи відсутні докази передачі Чернівецьким обласним благодійним фондом допомоги соціально-незахищеним верствам населення "Довіра" об`єктів оренди за актом приймання передачі Управлінню комунальної власності Чернівецької міської ради. Отже, суд прийшов до висновку, що відповідач не виконав свого обов`язку щодо повернення наймодавцеві об`єкт оренди після закінчення дії договору.

Відповідно до частини 1 статті 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Частинами 4, 5 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

У відповідності до частини 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно частини 6 статті 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Частиною 1 статті 763 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

За приписами статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічно статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином та відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 29 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», за невиконання зобов`язань за договором оренди, в тому числі за зміну або розірвання договору в односторонньому порядку, сторони несуть відповідальність, встановлену законодавчими актами України та договором.

Користування майном за договором оренди є правомірним, якщо воно відповідає умовам укладеного договору оренди та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини з урахуванням особливостей предмету найму та суб`єктів договірних правовідносин.

Відносин оренди з неправомірного користування майном можуть регулюватися положеннями договорів, які визначають наслідки неправомірного користування майном та нормами законодавства, які в імперативному порядку застосовуються до осіб, які порушили зобов`язання в сфері орендних відносин.

Частиною першою статті 785 Цивільного кодексу України регламентовано, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Згідно п.п. 4.1.17 договору оренди нерухомого майна № 69 від 10 квітня 2013 року після закінчення строку дії цього договору чи у випадку його дострокового розірвання орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів передати орендодавцю за актом приймання-передання об`єкт оренди у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі майна в оренду з урахуванням нормального фізичного зносу та відшкодувати орендодавцеві збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об`єкта оренди.

Судом встановлено, що договір оренди нерухомого майна № 69 від 10 квітня 2013 року діяв до 09 січня 2022 року.

Частиною 2 статті 795 Цивільного кодексу України передбачено: «Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.».

Частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України передбачено санкцію за порушення такого зобов`язання (якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення).

Крім того, у пункті 5.6 договору сторони передбачили, що у разі несвоєчасного повернення орендарем майна при припиненні або розірванні цього договору він сплачує орендодавцю додатково компенсацію за використання майна в розмірі подвійної орендної плати по день передачі його орендодавцеві за актом приймання-передання.

У розумінні загальних та спеціальних норм права, санкція (неустойка) яка передбачена статтею 785 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності, визначеною законодавцем за неправомірне користування майном після припинення договору. З огляду на те, що зазначена міра відповідальності застосовується до триваючого правопорушення (неповернення майна орендодавцю), санкція також має характер тривалості у часі (зобов`язання сплатити подвійну плату за користування річчю за весь час неправомірного користування майном).

Відтак, зазначена санкція (неустойка), як така, що визначена спеціальною нормою права має певні особливості у застосуванні в порівнянні з іншими штрафними санкціями, які охоплюються загальними визначеннями статті 230 Господарського кодексу України та статті 549 Цивільного кодексу України.

Так, застосування частини другої статті 785 Цивільного кодексу України, як особливої міри відповідальності, що визначена законодавцем за правовою природою як неустойка та має певну специфіку у застосуванні щодо непоширення на неї скороченого строку позовної давності (оскільки частиною другою передбачено право сторони стягнути таку неустойку за весь час неправомірного користування майном після припинення дії договору), а зокрема, щодо незастосування до неї положень статті 232 Господарського кодексу України про припинення нарахування штрафних санкцій по закінченню 6 місяців, оскільки інше передбачено частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України.

Як вбачається із матеріалів справи, сторонами по справі не долучено будь-яких доказів на підтвердження сплати відповідачем нарахованої позивачем неустойки.

Оскільки відповідач порушив умови договору та не повернув позивачу об`єкт оренди після припинення дії договору, то позовні вимоги прокурора про стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування майном за період з 10 січня 2022 року по 31 липня 2022 року в розмірі 19973,88 грн та зобов`язання повернути нежитлове приміщення, яке розміщене за адресою: м. Чернівці, проспект Незалежності, 72 ( приміщення( 82-7), (82-10) та частину приміщень (82-1), (82-8), (82-9) спільного користування підвалу будинку, загальною площею 65,30 кв.м. є обґрунтованими.

Щодо представництва прокурором інтересів держави в особі позивача - Управління комунальної власності Чернівецької міської ради, суд зазначає наступне.

Згідно статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про прокуратуру" прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (п. 2 ч. 1 ст.2 Закону України "Про прокуратуру").

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 року №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року зі справи № 806/1000/17).

За приписами ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).

У Рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(ІІ)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

З урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої статті 131 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року в справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19) зроблено наступні правові висновки.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи.

Частиною сьомою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності.

Як вбачається із матеріалів справи, Чернівецька окружна прокуратура зверталась з листами №12-4374вих-22 від 18 травня 2022 року, №14/06/775 від 25 травня 2022 року, №14/06/775 від 25 травня 2022 року до Управління комунальної власності Чернівецької міської ради з пропозицією щодо самостійного звернення до суду з даним позовом та повідомлено, що у разі не звернення до суду самостійно окружною прокуратурою будуть вжиті заходи представницького характеру на захист інтересів держави в особі управління комунальної власності Чернівецької міської ради щодо стягнення зазначених коштів до бюджету, шляхом пред`явлення до суду відповідної позовної заяви на підставі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

На вказані листи окружної прокуратури Управлінням комунальної власності Чернівецької міської ради надіслано відповідь від 02 червня 2022 року за № 14/06/835, згідно якої пред`явлення позовної заяви до відповідача не видається можливим у зв`язку із тим, що фінансові ресурси Чернівецької міської ради, які могли би бути виділені на сплату судового збору, є обмеженими, а тому в першу чергу спрямовуються на сплату судового збору за подання позовних заяв, що мають резонансний характер, заборгованість по яких сягає значних розмірів та потребує вжиття негайних заходів реагування, а також які є найбільш нагальними для захисту інтересів Чернівецької міської територіальної громади. Зазначено, що відповідно до листа фінансового управління Чернівецької міської ради від 13 квітня 2022 року за № 10/02/23/189, у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні очікується значне недовиконання планових показників доходної частини бюджету Чернівецької міської територіальної громади на 2022 рік. Фінансування видатків буде здійснюватися в межах фінансової спроможності бюджету громади. У зв`язку із чим повідомлено Чернівецьку окружну прокуратуру, що наміру щодо звернення до суду з даною позовною заявою до відповідача управління комунальної власності Чернівецької міської ради на даний час немає з підстав зазначених вище.

Чернівецькою окружною прокуратурою листом від 13 липня 2022 року № 52-6155вих-22 повідомлено Управління комунальної власності Чернівецької міської ради про пред`явлення вказаної позовної заяви.

У відповідь на вказаний лист Управлінням комунальної власності Чернівецької міської ради листом від 15 липня 2022 року за № 14/06/1049 вчергове направлено до прокуратури оновлений розрахунок заборгованості станом на 15 липня 2022 року та повідомлено про те, що борг щодо сплати неустойки продовжує існувати та приміщення не повернуто.

Відповідно до вимог ст. 142 Конституції України держава бере участь у формуванні доходів бюджетів місцевого самоврядування, які є його матеріальною і фінансовою основою, а також фінансово підтримує місцеве самоврядування.

Держава гарантує органам місцевого самоврядування доходну базу, достатню для забезпечення населення послугами на рівні мінімальних соціальних потреб (ст. 62 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статті 101 та 103-6 Бюджетного кодексу України).

Натомість власні доходи забезпечують принцип самостійності бюджетів усіх рівнів, в тому числі місцевих бюджетів.

Вагомим джерелом доходів місцевих бюджетів є плата за оренду нерухомого майна.

При дослідженні матеріалів справи судом встановлено, що прокурор неодноразово звертався до позивача із листами, в яких просив вжити заходи представницького характеру з метою стягнення неустойки та повернення земельної ділянки, що є предметом даного спору, в судовому порядку, проте останній у відповідь повідомляв прокурора, що такі заходи він не може вчинити у зв`язку відсутністю коштів для сплати судового збору.

Оскільки позивачу було відомо про порушення інтересів держави, що являло собою неповернення об`єкта оренди у комунальну власність, проте він не вчиняв дій щодо подачі позову до суду про примусове стягнення з відповідача неустойки та повернення майна, що розцінюється судом як бездіяльність.

Відповідач не скористався правом та не спростував обставини представництва інтересів держави, на які покликається прокурор у позові.

Вказане свідчить про неналежне виконання уповноваженими органами захисту інтересів держави та є підставою для представництва таких інтересів у суді прокурором.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Згідно із статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (пункт 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06 вересня 2005 року).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15 травня 2008 року зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Як визначено статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 статті 75 Господарського процесуального Кодексу України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Приписами статті 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до пункту 1 статті 86 Господарського процесуального Кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з частини 1 статті 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд зазначає, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з урахуванням юридичної сили правового акта в ієрархії національного законодавства та з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини при дотриманні норм процесуального права.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд вважає за необхідне вказати, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. У справі Руїз Торіха проти Іспанії Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Отже, на підставі викладеного, приймаючи до уваги вищеозначене у сукупності, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Решта подані до матеріалів справи документи та надані усні пояснення представників сторін були ретельно досліджені судом, і наведених вище висновків суду не спростовують.

Приймаючи до уваги задоволення позовних вимог, витрати по сплаті судового збору, відповідно до пункту 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 73, 74, 86, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги керівника Чернівецької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Управління комунальної власності Чернівецької міської ради до Чернівецького обласного благодійного фонду допомоги соціально-незахищеним верствам населення "Довіра" про стягнення неустойки за договором оренди нерухомого майна № 69 від 10.04.2013 року в сумі 19973,88 грн та звільнення приміщення - задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Чернівецького обласного благодійного фонду допомоги соціально-незахищеним верствам населення «Довіра» (58005, Чернівецька обл., м. Чернівці, вул. Ясська, 1, код 21435417) на користь Управління комунальної власності Чернівецької міської ради (58002, Чернівецька обл., м. Чернівці, вул. Петровича Якоба, 18, код 44388619) неустойку за договором оренди нерухомого майна № 69 від 10.04.2013 року в сумі 19973,88 грн за період з 10 січня 2022 року по 31 липня 2022 року.

3. Зобов`язати Чернівецький обласний благодійний фонд допомоги соціально-незахищеним верствам населення «Довіра» звільнити нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Чернівці, проспект Незалежності, 72 (приміщення (82-7), (82-10) та частину приміщень (82-1), (82-8), (82-9) спільного користування підвалу будинку, загальною площею 65,30 кв.м., шляхом повернення його Управлінню комунальної власності Чернівецької міської ради за актом приймання-передавання у 3-денний термін після набрання рішенням законної сили.

4. Стягнути з Чернівецького обласного благодійного фонду допомоги соціально-незахищеним верствам населення «Довіра» (58005, Чернівецька обл., м. Чернівці, вул. Ясська, 1, код 21435417) на користь Чернівецької обласної прокуратури (58001, вул. Кордуби, 21, м. Чернівці, Чернівецька область, код 029101200) 4962,00 грн витрат зі сплати судового збору.

У судовому засіданні 09 листопада 2022 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 233 ГПК України, повне рішення складено та підписано 16 листопада 2022 року.

Строк і порядок набрання рішенням законної сили та його оскарження.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Інформацію по справі можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/

Суддя О.С. Тинок