УХВАЛА

м. Київ

22.11.2022Справа № 910/12432/22

Суддя Господарського суду міста Києва Сівакова В.В., розглянувши

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Метіда»

про забезпечення позову

особа, яка може отримати статус учасника справи

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сім транс карго»

Без повідомлення учасників

ВСТАНОВИВ:

16.11.2022 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Метіда» про забезпечення позову (до подання позовної заяви), відповідно до якої просить суд накласти арешт на грошові кошти та майно Товариства з обмеженою відповідальністю «Сім транс карго» в сумі 8.492.053,50 грн.

Заявник в обґрунтування заяви зазначає наступне.

02.06.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Метіда» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сім транс карго» укладено договір транспортно-експедиторського обслуговування № 01/06-22 від 02.06.2022, за яким останній зобов`язався за дорученням ТОВ «Метіда» виконати доручення щодо здійснення транспортно-експедиційного обслуговування внутрішніх, експортно-імпортних та транзитних вантажів клієнта залізничним, а також іншими видами транспорту по території України, країн СНД та інших держав.

19.08.2022 до договору був укладений протокол узгодження договірної ціни № 5 (надалі - протокол), яким сторони погодили маршрут перевезення (станція відправлення: Варна (Болгарія), країна відправлення - Болгарія; станція призначення: 368701 Вадул-Сірет, Львівської залізниці (Україна); країна призначення: Україна; найменування вантажу - Дизельне паливо, код CTR 214005; кількість вантажу - 1314 тон; рід рухомого складу - вагони - цистерни). Строк дії протоколу № 5 до 31.08.2022.

Того ж дня, 19.08.2022, ТОВ «Сім транс карго» виставив ТОВ «Метіда» рахунок № 293 від 19.08.2022 на суму 8.492.053,50 грн на оплату послуг з перевезення вантажів згідно протоколу № 5 в кількості 1314,00 тон за ціною 175 доларів США за тону. Вказаний рахунок був оплачений ТОВ «Метіда» 19.08.2022.

В період, узгоджений сторонами у протоколі узгодження договірної ціни № 5, тобто з 19.08.2022 по 31.08.2022, ТОВ «Сім транс карго» послуги не надавалися.

01.09.2022 ТОВ «Метіда» направило на адресу ТОВ «Сім транс карго» вимогу № 773/09-22, в якій вимагав повернути грошові кошти в сумі 8.492.053,50 грн, сплачені ТОВ «Метіда» 19.08.2022 на оплату послуг з перевезення вантажів згідно протоколу №5 та згідно рахунка № 293 від 19.08.2022.

Станом на день звернення з цією заявою ТОВ «Сім транс карго» грошові кошти в сумі 8.492.053,50 грн не повернув.

Заявник вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи навіть унеможливити виконання рішення суду, адже в разі задоволення позову та стягнення заборгованості з ТОВ «Сім транс карго» це товариство може позбутися грошових коштів та майна до набрання рішенням законної сили, що призведе до неможливості виконати рішення суду, та як наслідок унеможливить відновлення порушеного права ТОВ «Метіда».

17.11.2022 заявником до суду подано доповнення до заяви про забезпечення позову до пред`явлення позову, в яких зазначено посилання на практику Верховного Суду при розгляді заяв про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Метіда» про забезпечення позову суд відзначає наступне

У відповідності до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Оскільки кошти в розмірі 8.492.053,50 грн Товариством з обмеженою відповідальністю «Сім транс карго» станом на день звернення заявника з даною заявою не повернуто, Товариство з обмеженою відповідальністю «Метида» має намір звернення до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сім транс карго» про стягнення означеної суми заборгованості.

При цьому, твердження заявника, викладені в заяві про забезпечення позову, документально підтверджені останнім.

Таким чином, фактичними обставинами спірних правовідносин підтверджується існування реальної загрози нівелювання мети звернення з даним позовом до суду - стягнення з відповідача належних позивачу грошових коштів, адже навіть у випадку задоволення такого позову - грошові кошти можуть бути, в тому числі, виведені з рахунків.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Системний аналіз положень частини 1 статті 136 і 137 Господарського процесуального кодексу України дає підстави дійти висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви із застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені у частинах 2, 5, 6, 7 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України).

В порядку, передбаченому ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини вказав на те, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Частиною першою ст. 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

При цьому заявник, як власник має право на превентивний захист судом свого права у випадку, коли ще немає порушення, однак є підстави передбачити можливість такого порушення. Однією з форм такого превентивного судового захисту, по суті, і є заходи забезпечення ефективності судового рішення.

При цьому, як на тому наголошено в п. 7.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» у позовному провадженні піддані арешту кошти слід обмежувати розміром суми позову та можливих судових витрат. Накладення господарським судом арешту на рахунки боржника чинним законодавством не передбачене, але господарський суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат.

Заявник просить суд накласти арешт на грошові кошти боржника в межах ціни позову без судових витрат (зокрема, судового збору).

Можливість обмеження права розпоряджання рахунком установлено ст. 1074 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність» арешт на майно банку (крім коштів, що знаходяться на кореспондентських рахунках банку), арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця, приватного виконавця або за рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця, приватного виконавця або за рішенням суду. Зупинення видаткових операцій за рахунками юридичних або фізичних осіб здійснюється в разі накладення арешту відповідно до частини першої цієї статті, а також в інших випадках, передбачених договором, Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», іншими законами та/або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накладено арешт, крім випадків, якщо арешт накладено без встановлення такої суми або якщо інше передбачено договором, законом чи умовами такого обтяження.

З огляду на викладене, суд вважає, що співмірним та адекватним заходом із позовними вимогами, направленим на ефективне поновлення в правах, є саме накладення арешту на грошові кошти боржника в межах ціни майбутнього позову.

При цьому судом також враховано співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та наслідків накладення арешту на грошові кошти боржника.

Крім того, суд відзначає, що заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти в межах ціни майбутнього позову, які застосовуються судом, не позбавляють Товариство з обмеженою відповідальністю «Сім транс карго» його конституційних прав на підприємницьку діяльність, отримання доходів, не перешкоджатимуть відповідачу займатись господарською діяльністю.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність вжиття заходів позову шляхом накладення арешту на грошові кошти боржника в межах суми 8.492.053,50 грн.

Обраний заявником спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно не співвідноситься з предметом майбутнього позову, а отже відсутній конкретний зв`язок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, а тому заходи про накладення арешту на майно не спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення, у разі задоволення майбутнього позову, у зв`язку з чим заява в цій частині задоволенню не підлягає.

Суд, з врахуванням приписів статті 141 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про відсутність обставин, з якими законодавець пов`язує необхідність застосування зустрічного забезпечення.

Відповідно частині 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає, зокрема, вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234 ГПК України, -

У Х В А Л И В:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Метіда» про забезпечення позову задовольнити частково.

2. Накласти арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Сім транс карго» (03189, м. Київ, вул. Академіка Вільямса, 8-Є, ), що знаходяться у банківських установах та обліковуються на банківських рахунках, які будуть виявлені державним або приватним виконавцем в процесі виконання в мажах суми 8.492.053 (вісім мільйонів чотириста дев`яносто дві тисячі п`ятдесят три) грн 50 коп.

3. В іншій частині в задоволенні заяви відмовити повністю.

4. Стягувачем у виконавчому провадженні за даною ухвалою є: Товариство з обмеженою відповідальністю «Метіда» (04050, м. Київ, вул. Мельникова, 12, ).

5. Боржником у виконавчому провадженні за даною ухвалою є: Товариство з обмеженою відповідальністю «Сім транс карго» (03189, м. Київ, вул. Академіка Вільямса, 8-Є, ).

6. Зазначена ухвала з урахуванням п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» має статус виконавчого документа.

7. Дана ухвала набирає законної сили з 22.11.2022 та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

8. Строк пред`явлення даної ухвали до виконання до 22.11.2025.

9. Дана ухвала може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

СуддяВікторія Вікторівна Сівакова