ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року Справа № 925/616/22

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання Гень С.Г.,

за участі представників сторін:

від позивача представник не з`явився,

від відповідача представник не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом фізичної особи-підприємця Ніколенко Оксани Анатоліївни,

с. Тубільці, Черкаського району, Черкаської області

до фізичної особи-підприємця Зінченка Сергія Яковича, м. Черкаси

про стягнення 227 702 грн. 20 коп.,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області звернулась з позовом фізична особа-підприємець Ніколенко Оксана Анатоліївна до фізичної особи-підприємця Зінченка Сергія Яковича про стягнення з відповідача 227 702 грн. 20 коп. заборгованості, а саме: 137 103 грн. 65 коп. основного боргу, 39 681 грн. 88 коп. пені, 9 667 грн. 22 коп. 3% річних та 41 249 грн. 45 коп. інфляційних втрат, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору підряду №01/05-19 від 23 травня 2019 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 06 липня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 25 липня 2022 року клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін задоволено. Справу №925/616/22 вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Розгляд справи по суті призначено на 10 год. 30 хв. 09 серпня 2022 року.

В судовому засіданні, яке відбулося 09 серпня 2022 року суд оголосив перерву до 11 год. 30 хв. 28 вересня 2022 року.

Ухвалою суду від 28 вересня 2022 року відкладено розгляд справи по суті на 11 год. 00 хв. 20 жовтня 2022 року.

Проте, судове засідання призначене на 11 год. 00 хв. 20 жовтня 2022 року не відбулося, у зв`язку з оголошенням на території Черкаської області в цей час повітряної тривоги.

Ухвалою суду від 20 жовтня 2022 року розгляд справи по суті призначено на 11 год. 30 хв. 10 листопада 2022 року.

Сторони в судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

У відзиві на позов відповідач проти позову заперечував та вказував, що відповідач не заперечує факту виконання позивачем робіт, проте, матеріали та обладнання, що використовувалися при виконанні ремонтних робіт були придбані відповідачем з власні кошти.

Позовну заяву підписано не уповноваженою особою.

Розрахунок штрафних санкцій суперечать вимогам ч. 6 ст. 232 ГК України.

У зв`язку з чим відповідач просив суд у задоволенні прозову відмовити повністю.

В судовому засіданні, яке відбулося 10 листопада 2022 року згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/616/22.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено господарським судом під час її розгляду, 23 травня 2019 року між фізичною особою-підприємцем Зінченком Сергієм Яковичем (замовник) та фізичною особою-підприємцем Ніколенко Оксаною Анатоліївною (підрядник) було укладено договір підряду за №01/05-19.

Відповідно до п. 1.1. договору замовник доручив, а підрядник зобов`язався виконати на свій ризик відповідно до умов даного договору капітальний ремонт, установка системи автоматичного погодного регулювання житлового будинку по вул. Гоголя, 429 в м. Черкаси.

Згідно п. 3.1. договору вартість робіт по цьому договору є твердою і визначається за договірною ціною, що є невід`ємною частиною договору (додаток №1), становить 205 963 грн. 00 коп.

Замовник виплачує підряднику аванс у розмірі 60% від договірної ціни, що становить 123 577 грн. 80 коп. в термін 5 днів з моменту підписання договору.

Відповідно до п. 3.3. договору кінцева вартість робіт визначається, виходячи із фактично виконаних обсягів та підписання Акту виконаних робіт.

Пунктом 4.1. договору встановлено, що строки виконання робіт з 01 червня 2019 року до повного виконання робіт але не пізніше 31 грудня 2019 року.

Позивач свої зобов`язання за договором по капітальному ремонту системи опалення (встановлення регулятора температури з погодною корекцією і циркуляційними насосами) в житловому будинку по вул. Гоголя, 429 в м. Черкаси виконав у повному обсязі.

Факт виконання позивачем вказаних робіт у строк до 31 грудня 2019 року підтверджується актом приймання виконаних робіт форми КБ-2в на загальну суму 205 963 грн. 00 коп.

Акт також погоджено 20 грудня 2019 року головою ОСББ Гоголя 429.

Позивач вказує, що відповідач свої зобов`язання за договором виконав лише частково, а саме:

- 24 червня 2019 року сплатив 50 000 грн. 00 коп., призначення платежу авансовий платіж згідно договору №01/05-19 за капітальний ремонт системи опалення по Гоголя, 429,

- 13 грудня 2021 року сплатив 18 859 грн. 35 коп., призначення платежу залишок по договору підряду №01/05-19 від 23 травня 2019 року.

В зв`язку з чим позивач стверджує, що на день звернення до суду сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором №01/05-19 від 23 травня 2019 року становить 137 103 грн. 65 коп.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.

Частина 1 ст. 174 Господарського кодексу України передбачає можливість виникнення господарських зобов`язань з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно п. 3.4. договору решта договірної ціни замовник сплачує після підписання акту приймання здачі по мірі надходження коштів з міського бюджету. У разі затримки бюджетного фінансування та/або затримки здійснення платежів не з вини Департаменту житлово-комунального комплексу, останній проводить фінансування протягом 3 банківських днів з дати отримання бюджетного фінансування закупівлі на свій реєстраційний рахунок та/або можливості здійснити платежі.

У такому випадку замовник проводить оплату робіт протягом 3-х календарних днів з часу отримання коштів на свій реєстраційний рахунок. За таких умов замовник не несе жодних штрафних санкцій за невиконання умов оплати перед підрядником.

Листом від 25 травня 2022 року №7012-01-21 Департамент житлово-комунального комплексу повідомив про те, що відповідно до Програми підтримки об`єднань співвласників багатоквартирних будинків (ОСББ, асоціацій ОСББ) у м. Черкаси Формування відповідального власника житла на 2019-2020 роки (зі змінами), поданої ОСББ Гоголя 429 (вул. Гоголя, 429) заявки на співфінансування та необхідних документів, 26 травня 2020 року виконавчим комітетом Черкаської міської ради прийнято рішення №462 Про розподіл коштів на капітальний ремонт житлового будинку об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Гоголя 429 на 2020 рік, згідно якого об`єднанню співвласників Гоголя 429 виділені з міського бюджету кошти на капітальний ремонт системи опалення (встановлення регулятора температури з погодною корекцією і циркуляційними насосами) та заміну вікон і дверей в місцях загального користування на енергозберігаючі на загальну суму 140 566,21 грн., що складає 40% від загальної вартості робіт, решта 60% - це кошти об`єднання.

В складі документів ОСББ Гоголя 429 подало договір підряду на виконання робіт із капітального ремонту від 15 квітня 2019 року №02-1504, укладений між ОСББ Гоголя 429 - замовником і ФОП Зінченко С.Я. - підрядником, на загальну суму 351 415,53 грн., та яким передбачено, що замовник сплачує підряднику аванс у розмірі 210 849,32 грн.

Після отримання від ОСББ Гоголя 429 необхідних для фінансування документів, в тому числі актів приймання виконаних робіт за формою КБ-2в, головним розпорядником коштів - департаментом житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради у серпні 2020 року було здійснено перерахування коштів у сумі 140 566,21 грн. на реєстраційний рахунок ОСББ Гоголя 429, відкритий у Держказначейській службі України.

Відповідачем було отримано 25 серпня 2020 року на свій рахунок кошти в сумі 140 566,21 грн. від ОСББ Гоголя 429.

Отже, з урахуванням вимог п. 3.2. договору аванс в розмірі 123 577 грн. 80 коп. повинен був сплачений 28 травня 2019 року, а решта суми 82 385 грн. 20 коп. 28 серпня 2020 року.

Водночас судом враховано, що згідно ч. 3 ст. 843 ЦК України ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Відповідно до ч.1 ст. 839 ЦК України підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

Договір не містять умов, що під час виконання робіт будуть використовуватися матеріал (обладнання) замовника.

Разом з тим наявними у справі доказами підтверджується, що частина обладнання, яке в подальшому використовувалося підрядником у своїх роботах та було відображено в акті форми КБ-2в саме як його витрати, насправді закуповувалося безпосередньо замовником, а саме:

В платіжному дорученні від 25 червня 2019 року №446 в призначенні платежу вказано за обладнання. Отримувач коштів - ТОВ РАУТ-АВТОМАТИК.

В рахунку фактурі №19-1078 від 25 червня 2019 року на суму 9 823 грн. 51 коп. (а.с. 50) вказано найменування, кількість та вартість обладнання, а саме:

- контролер Waterheat UM2-24 plus;

- термоперетвор. опору платин. ST-01;

- термоперетвор. опору платин. STw-03.

Постачальник ТОВ РАУТ-АВТОМАТИК, одержувач Зінченко С.Я.

В платіжному дорученні від 11 липня 2019 року №453 в призначені платежу вказано по рахунку №6570 від 09 липня 2019 року за матеріали.

Згідно рахунку на оплату №6570 від 09 липня 2019 року (а.с. 55) вказано найменування, кількість та вартість товару, а саме:

кран кульовий 11с37 п DN80/80 РN25 ВRЕЕZЕ (8481);

кран кульовий 11с34 п DN80/65 РN25 ВRЕЕZЕ (8481);

манометр МПЗ-У2-100 РN 10 (М20х1,5) (9026);

кран кульовий 11с33п DN80/65 РN16 ВRЕЕZЕ (8481);

фільтр чавунний фланцевий DN80(ЧАЗ) (7325 10 99 00);

відвід сталевий крутовигнутий 89*4;

термометр біметалевий DN 63t0-120 (9025);

муфта сталева DN 15

кран кульовий латунний LАRО РRО DN 15 В/В зі спуском води, повітря.

В платіжному дорученні від 20 вересня 2019 року №462 в призначені платежу вказано згідно рахунку - фактури №ГІ-0002339 від 07 серпня 2019 року за обладнання та матеріали.

Згідно рахунку - фактури №ГІ-0002339 від 07 серпня 2019 року (а.с. 51) вказано найменування, кількість та вартість товару, а саме:

Yonos МАХО 40/0,5-12 PN10 циркуляційний насос WILО з електронним управлінням;

клапан VВ2 DN40 Кvs=25 м3/год.: УТКЗЕД ;

електропривід АМЕ 20 24Y;

клапан балансувальний МSV-ВD LENО Dn50 УТКЗЕД ;

регулятор перепаду тиску RD 122 D 2311 25/150-50/F (Ду50 Кvs=32 0.4-2.2. бар фланцевий).

Крім того, в претензії від 11 січня 2022 року №01-22 позивачем було вказано, що замовником (відповідачем) було здійснено оплату по договору №01/05-19 від 23 травня 2019 року (в самій претензії вказаний договір сторона називає № 1-429) на банківський рахунок підрядника 50 000 грн. 00 коп. та за погодженими рахунками за матеріали:

- 9 823 грн. 51 коп. ТОВ РАУТ-АВТОМАТИК згідно видаткової накладної №РА-0000865 від 03 липня 2018 року;

- 13 794 грн. 24 коп. ТОВ ОЛБРИЗСЕРВІС згідно рахунку-фактури №6570 від 09 липня 2019 року;

- 79 643 грн. 20 коп. ТОВ НВП ГІДРОТЕРМІНЖИНІРИНГ згідно рахунку-фактури ГІ-0002339 від 07 серпня 2019 року, що разом складає 153 260 грн. 95 коп.

Також в претензії було вказано, що в подальшому замовник частково сплатив прострочену заборгованість в сумі 18 859 грн. 35 коп. 13 грудня 2021 року.

У відповіді на претензію №01-22 від 25 січня 2022 року відповідач також вказував, що на розрахункові рахунки постачальників матеріалів, обладнання, послуг тощо (згідно платіжних документів, наданих підрядником) було сплачено:

9 823 грн. 51 коп. (платіжне доручення №444 від 25 червня 2019 року) на користь ТОВ РАУТ-АВТОМАТІК;

13 794 грн. 24 коп. (платіжне доручення №453 від 11 липня 2019 року) на користь ТОВ ОЛБРІЗСЕРВІС;

79 643 грн. 20 коп. (платіжне доручення від 20 вересня 2019 року №462) на користь ТОВ НВП ГІДРОТЕРМ ІНЖИНІРИНГ.

У своїй повторній претензії №02-22 від 11 лютого 2022 року (а.с. 61) позивач також зазначає, що по договору №01/05-19 від 23 травня 2019 року замовник (відповідач) здійснив наступні платежі: 50 000 грн. 00 коп.; 9 823 грн. 51 коп. ТОВ РАУТ-АВТОМАТИК згідно видаткової накладної №РА-0000865 від 03 липня 2018 року; 13 794 грн. 24 коп. ТОВ ОЛБРИЗСЕРВІС згідно рахунку-фактури №6570 від 09 липня 2019 року; 79 643 грн. 20 коп. ТОВ НВП ГІДРОТЕРМІНЖИНІРИНГ згідно рахунку-фактури ГІ-0002339 від 07 серпня 2019 року, що разом складає 153 260 грн. 95 коп.

В позові даних обставин позивач не зазначає.

Верховний Суд, а саме Касаційний цивільний та Касаційний господарський суди, в своїх постановах неодноразово посилався на принцип римського права venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки), який базується ще на римській максимі non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

По суті згаданий принцип римського права venire contra factum proprium є вираженням equitable estoppel однієї з найважливіших доктрин загального права. В системі загального права ця доктрина ґрунтується на principles of fraud. Вона спрямована на недопущення ситуації, в якій одна сторона може займати іншу позицію в судовому розгляді справи, що відрізняється від її більш ранньої поведінки або заяв, якщо це ставить протилежну сторону у невигідне становище.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стандарт доказування вірогідності доказів, на відміну від достатності доказів, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом враховано, що під час розгляду справи позивач не спростував доводів відповідача, що останнім за згодою підрядника було сплачено за матеріали та обладнання 103 260 грн. 95 коп. відповідно до рахунків постачальників.

Доказів того, що позивач за власні кошти закуповував обладнання та матеріали на суму 103 260 грн. 95 коп., матеріали справи не містять.

Отже, не зважаючи на підписання відповідачем акту виконаних робіт в цілому, позивач безпідставно включив до акту вказану суму, як витрати підрядника на закупівлю обладнання під час виконання робіт, оскільки таких витрат позивач не поніс.

Водночас інші докази, які надані відповідачем суд відхиляє, оскільки вони не стосуються правовідносин, що виникли між сторонами саме по договору №01/05-19 від 23 травня 2019 року.

Доводи відповідача стосовно того, що позовну заяву підписано не уповноваженою особою суд також відхиляє, оскільки позовну заяву підписано представником позивача адвокатом Макеєвим В.Ф., що діє на підставі чинного договору №193 від 17 травня 2022 року (а.с. 31-33) та ордеру (а.с.36).

Таким чином з відповідача підлягає стягненню 33 842 грн. 70 коп. боргу, а в решті вимог про стягнення 103 260 грн. 95 коп. основного боргу слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України заявлено вимогу про стягнення з відповідача 9 667 грн. 22 коп. 3% річних нарахованих за період з 28 травня 2019 року по 31 грудня 2019 року та з 28 серпня 2020 року по 24 червня 2022 року, а також 41 249 грн. 45 коп. інфляційних втрат нарахованих за період з 25 червня 2019 року по 31 грудня 2019 року та за період з 28 серпня 2020 року по 24 червня 2022 року.

Водночас інфляційні втрати та відсотки річних нараховано не вірно, оскільки позивачем порушено вимоги ст. 253 ЦК України, згідно якої перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Крім того, позивачем не враховано наведені вище обставини часткової сплати боргу.

Так за період з 29 травня 2019 року по 23 червня 2019 року (24 червня 2019 року сплачено 50 000 грн. 00 коп. авансу) розмір 3% річних нарахований на суму авансу 123 577 грн. 80 коп. складає 264 грн. 08 коп.;

за 24 червня 2019 року (25 червня 2019 року сплачено 9 823, 51 грн.) розмір 3% річних нарахований на суму авансу 73 577 грн. 80 коп. складає 6 грн. 05 коп.;

за період з 26 червня 2019 року по 10 липня 2019 року (11 липня 2019 року сплачено 13 794, 24 грн.) розмір 3% річних нарахований на суму авансу 63 754 грн. 29 коп. складає 78 грн. 60 коп., інфляційне збільшення боргу не відбулося;

за період з 11 липня 2019 року по 19 вересня 2019 року (20 вересня 2019 року сплачено 79 643,20 грн.) розмір 3% річних нарахований на суму авансу 49 960 грн. 05 коп. складає 291 грн. 55 коп., інфляційні втрати -102,16 грн. (дефляція);

Станом на 20 вересня 2019 року розмір авансу було повністю сплачено, а переплата складала - 29 683 грн. 15 коп.

28 серпня 2020 року настав строк оплати решти робіт в розмірі 82 385 грн. 20 коп.

Отже, за період з 29 серпня 2020 року по 12 грудня 2021 року (13 грудня 2021 року сплачено 18 859 грн. 35 коп.) розмір 3% річних нарахованих на суму боргу 52 702 грн. 05 коп. складає 2 038 грн. 74 коп., інфляційних 7 093 грн. 77 коп.;

за період з 13 грудня 2021 року по 24 червня 2022 року (дата вказана позивачем у позові) розмір 3% річних нарахованих на суму боргу 33 842 грн. 70 коп. складає 539 грн. 63 коп., інфляційних 6 130 грн. 62 коп.

З урахуванням вищенаведеного з відповідача підлягає стягненню 13 122 грн. 23 коп. інфляційних втрат та 3 218 грн. 65 коп. 3% річних, а в решті вимог про стягнення річних та інфляційних слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Позивачам заявлено також вимогу про стягнення з відповідача 39 681 грн. 88 коп. пені.

Згідно вимог ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, встановленому за згодою сторін.

Водночас умовами договору підряду №01/05-19 від 23 травня 2019 року розмір пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання не був встановлений.

Враховуючи вищенаведене, в задоволенні позову в цій частині позову також слід відмовити.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Позивачем заявлено також вимогу про стягнення з відповідача 10 000 грн. 00 коп. понесених витрат, пов`язаних з правничою допомогою.

Згідно ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат враховується наступне:

розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Пунктом 5.2 договору про надання правової допомоги від 17 травня 2022 року укладеного між позивачем та адвокатом Макеєвим В.Ф. визначено, що гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи (прайс) яких є типовим для надання послуг адвокатом Макеєвим В.Ф., при цьому прайс на послуги адвоката розміщено на його офіційному сайті. Адвокат та клієнт можуть узгодити іншу вартість послуг, відмінну від цін, що встановлені у прайсі адвоката. У такому випадку сторони складають додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги.

Згідно акту наданих послуг від 24 червня 2022 року встановлено, що:

- зустріч з клієнтом. Надання попередньої усної консультації щодо можливості подання позовної заяви - 1 год. 1 000 грн. 00 коп.;

- підготовка і направлення адвокатського запиту №287/06/22 від 09 червня 2022 року 1 год., вартість послуг становить 1 000 грн. 00 коп.;

- підготовка до складання позовної заяви про стягнення заборгованості за договором підряду №01/05-19 від 23 травня 2019 року: аналіз документів та визначення норм матеріального і процесуального права, якими належить регулювати спірні правовідносини з можливістю та порядком їх правозастосування, у тому числі з урахуванням практики судів вищих інстанцій - 3 год., (вартість однієї год. - 1 000 грн. 00 коп.), загальна сума - 3 000 грн. 00 коп.;

-складання позовної заяви про стягнення заборгованості за договором підряду №01/05-19 від 23 травня 2019 року. Узгодження тексту позову з клієнтом. Направлення позовної заяви відповідачу. Подання позовної заяви до Господарського суду Черкаської області 5 год. (вартість однієї год. - 1 000 грн. 00 коп.), загальна сума - 5 000 грн. 00 коп.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено адвокату 10 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера №24/06/22 від 24 червня 2022 року.

За положеннями п. 4 ст. 1, ч.ч. 3 та 5 ст. 27 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність (далі - Закон) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 ч. 1 ст. 1 Закону).

Відповідно до ст. 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону).

При встановленні розміру гонорару відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також за ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

За ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року Лавентс проти Латвії (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах Ніколова проти Болгарії та Єчюс проти Литви, пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Частина 4 ст. 126 ГПК України передбачає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis рішення ЄСПЛ у справі East/West проти України від 23 січня 2014 року (East/West., заява № 19336/04, § 268)).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Від відповідача не надходило до суду жодних заяв (заперечень) щодо неспівмірності витрат позивача на послуги адвоката, а також не надходило клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката позивача, а тому вказані витрати підлягають розподілу між сторонами в порядку ч.4 ст.129 ГПК України.

Матеріали справи не містять доказів нерозумності цих витрат, їх неспівмірності із значенням справи для позивача, а загальна сума витрат на адвокатські послуги, передбачена договором, не виходить за розумні межі розміру гонорару адвоката.

Таким чином з відповідача підлягає стягненню 2 204 грн. 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути фізичної особи-підприємця Зінченка Сергія Яковича, АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь фізичної особи-підприємця Ніколенко Оксани Анатоліївни, АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 33 842 грн. 70 коп. основного боргу, 13 122 грн. 23 коп. інфляційних втрат, 3 218 грн. 65 коп. - 3% річних, 752 грн. 78 коп. судового збору та 2 204 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. В решті вимог в позові відмовити.

Видати наказ після набрання рішення суду законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 17 листопада 2022 року.

Суддя А.В.Васянович