ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2022 Справа № 917/1133/22

Господарський суд Полтавської області у складі судді Безрук Т. М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина"

до Комунального підприємства "Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області

про стягнення 53 050,98 грн

без виклику представників сторін

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина" звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про стягнення 53050,98 грн, у тому числі: 44199,80 грн основного боргу за товар, поставлений згідно з договором поставки № 346 від 02.08.2021, 7960,31 грн - інфляційних, 890,87 грн - 3% річних.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач неналежним чином здійснює розрахунки за поставлений товар.

Відповідач у відзиві на позов від 20.10.2022 № 53-02/855 (вхід. 7799 від 24.10.2022; а.с.69-71) повідомив, що:

- заборгованість складає 44 199,80 грн, яка виникла не з вини відповідача;

- відповідач є комунальним підприємством, цільове фінансування діяльності підприємства здійснюється бюджетними коштами за умови фінансування видатків підприємства Державною казначейською службою України;

- у зв`язку з відсутністю фінансування у 2021 році відповідач звертався до позивача з пропозицією про укладення додаткових угод щодо оплати боргу у 2022 році;

- виконання зобов`язань по сплаті боргу, який виник у 2021 році є неможливим в зв`язку з введенням воєнного стану в Україні, форс-мажорних обставини та недостатнім фінансуванням підприємства;

- відповідач прохає відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення 890,87 грн - 3% річних та 7960,31 грн - інфляційних; відмовити у відшкодуванні судового збору;

- надати сторонам час для примирення.

Позивач у відповіді на відзив від 27.10.2022 (вхід. № 8064 від 31.10.2022; а.с.97-101) вказав, що:

- відповідач не подав доказів відсутності бюджетного фінансування;

- позивач не підписав додаткові угод про пролонгацію строку оплати товару, оскільки їх умови були неприйнятними для позивача;

- п. 5.2. - 5.4. спірного договору передбачена обов`язковість підписання додаткових угод про коригування суми договору та про розподіл коштів, за рахунок яких оплачується вартість товару між бюджетними та власними. Обов`язковість підписання додаткових угод про зміну строку оплати вартості товару умовами спірного договору не передбачена;

- посилання на порушення позивачем досудового порядку вирішення спорів, який встановлений п. 10.1., 10.2. спірного договору є безпідставними, так як обов`язковість письмової форми переговорів та консультацій договором не передбачена;

- відповідач не довів причинно-наслідковий зв`язок між наявними форс-мажорними обставинами та неможливістю виконання зобов`язань саме за спірним договором;

- позивач заперечує проти врегулювання спору за участю судді;

- відповідач на момент подання відповіді на відзив заборгованість не сплатив.

Інші заяви по суті справи до суду не надійшли; строк для їх подання закінчився.

У цій справі суд вчинив такі процесуальні дії.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2022 позов переданий на розгляд судді Безрук Т. М. (а.с. 46-47).

Ухвалою від 21.09.2022 суд залишив позовну заяву без руху та встановив строк для усунення недоліків (а.с.51). Позивач у встановлений судом строк виправив вказані недоліки (а.с.56-57).

Ухвалою від 05.10.2022 суд відкрив провадження у справі № 917/1133/22, постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.62-63).

Про відкриття провадження у справі позивач та відповідач повідомлені належним чином.

Ухвала про відкриття провадження у справі від 05.10.2022 вручена відповідачу 20.10.2022, що підтверджується поштовим повідомленням від 13.10.2022 (а.с. 65).

Ухвали від 21.09.2022, від 05.10.2022, від 26.10.2022 були надіслані на офіційну електронну адресу представника позивача у системі Електронний суд та ним отримані відповідно 21.09.2022, 05.10.2022, 26.10.2022, що підтверджується довідками про доставку електронного листа від 21.09.2022, від 05.10.2022, від 26.10.2022 (а.с.52, 66, 95).

Відповідно до ч.6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК України) днем вручення судового рішення є, зокрема, 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

У ч. 7 ст. 242 ГПК України вказано, якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Вказані ухвали також надсилалися на електронну пошту сторін, вказану ними у позові та відзиві (а.с.54, 68, 96).

Про відкриття провадження у справі сторони повідомлялися шляхом розміщення 07.10.2022 оголошення на сайті Господарського суду Полтавської області (а.с. 67).

Отже, відповідно до ч. 6 та ч. 7 ст. 242 ГПК України позивач та відповідач належно повідомлені про розгляд цієї справи.

Факт належного повідомлення сторін про розгляд цієї справи також підтверджується наданими ними суду заявами по суті справи (відзивом та відповіддю на відзив).

Відповідно до частини п`ятої статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Відповідач разом з відзивом подав до суду клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою від 26.10.2022 суд відхилив клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін (а.с.94).

За ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

За ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Під час розгляду справи по суті суд дослідив усі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч.2 ст. 233 ГПК України це рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина" (далі позивач, постачальник) та Комунальним підприємством "Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (далі відповідач, покупець) було укладено договір поставки № 346 від 02.08.2021 року (далі Договір; а.с.21-26), в якому сторони узгодили наступне:

- п.1.1 - постачальник зобов`язується у 2021 році поставити покупцю товар, зазначений у пропозиції, дотримуючись технічних та/або якісних вимог до предмету закупівлі замовника (покупця), а покупець - прийняти та оплатити такий товар;

- п. 1.2 - найменування товару - ДК 021:20 - 6 Механічні запасні частини, крім двигунів та частин двигунів (Запасні частини до транспортних засобів);

- п. 1.3 - асортимент, одиниця виміру, загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, ціна за одиницю товару визначається в специфікації, яка є невід`ємною частиною договору;

- п.1.4. - перехід права власності на товар відбувається в момент підписання сторонами видаткової накладної, на підставі оформленої належним чином Довіреності на отримання товару. Кількість товару, що постачається визначається кількістю зазначеною у товарно- транспортній накладній (далі - ТТН), яка обов`язково його супроводжує;

- п. 3.1. - строк поставки товарів: протягом 2021 року;

- п. 3.3 - місце поставки: Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Махоркова, буд. 35;

- п.4.3.- фактична загальна ціна (вартість) товару Договору визначається вартістю товару, отриманого протягом дії цього Договору;

- п.11.1.- цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2021 року, а в частині виконання взятих на себе зобов`язань - до повного їх виконання.

Позивач та відповідач уклали Специфікацію до Договору, в якій погоджено асортимент, кількість, одиницю за ціну товару (а.с.27-29).

Протягом дії договору сторони змінювали умови Договору шляхом підписання відповідних додаткових угод: додаткова угода № 1 від 23.09.2021, додаткова угода № 2 від 08.10.2021, додаткова угода № 3 від 08.12.2021, додаткова угода № 4 від 29.12.2021 (а.с.30-32, 35).

Додатковими угодами № 1, 2 та 3 сторони змінювали умови п. 5.1. Договору щодо розміру грошового зобов`язання відповідача, яке виконується за власні кошти відповідача та за бюджетні кошти відповідно.

Додатковою угодою № 4, окрім зміни п. 5.1. Договору, було зменшено ціну договору та затверджену специфікацію у новій редакції (яка відображала перелік фактично поставленого товару станом на момент укладення додаткової угоди № 4).

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачеві товар на загальну суму 74147,82 грн, що підтверджується видатковими накладними № ДМСРНк-02255 від 10.12.2021 року на суму 13272,18 грн, № ДМСРНк-01434 від 19.08.2021 року на суму 19 483,38 грн, № ДМСРНк-01642 від 23.09.2021 року на суму 16 664,64 грн,; № ДМСРНк-01749 від 08.10.2021 року на суму - 24 727,62 грн (а.с.36-39).

Вказані накладні підписані обома сторонами та посвідчені їх печатками.

На оплату вказаного товару позивач виписав відповідачу рахунки № ДМССчт-05734 від 19.08.2021 року, № ДМССчт-06516 від 23.09.2021 року, № ДМССчт-08276 від 09.12.2021 року, № ДМССчт-06914 від 08.10.2021 року (а.с.40-43).

Відповідно до п. 5.5. Договору розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем після пред`явлення постачальником рахунка на оплату товару (далі - рахунок) та видаткової накладної, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника,

Згідно з п. 5.6. Договору розрахунок за поставлені товари здійснюється по мірі надходження коштів з бюджету з відтермінуванням платежу до 60 (шістдесяти) банківських днів з моменту фактичного отримання товару, відповідних підтверджуючих документів та фінансування видатків на дану закупівлю із бюджету.

Відповідач сплатив на користь позивача грошові кошти у розмірі 13 283,38 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 6245 від 03.09.2021 року в призначенні платежу зазначено, що плата здійснюється згідно з рахунком № ДМССчт-05734 від 19.08.2021 року (а.с.44).

Отже, вказана оплата була здійснена на погашення заборгованості за товар, поставлений відповідно до видаткової накладної № ДМСРНк-01434 від 19.08.2021 року.

10.11.2021 року відповідач сплатив на користь позивача грошові кошти у розмірі 16664,64 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 909 від 10.11.2021 року в призначенні платежу зазначено, що плата здійснюється згідно з рахунком № ДМССчт-06516 від 23.09.2021 року (а.с.45).

Відтак, вказана оплата була здійснена на погашення заборгованості за товар, поставлений відповідно до видаткової накладної № ДМСРНк-01642 від 23.09.2021 року.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 74147,82 грн., за який відповідач сплатив лише 29948,02грн.

Заборгованість відповідача становить 44199,80 грн.

При вирішенні спору суд зазначає наступне.

За ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зазначені положення викладені і в ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договори купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 528 ЦК України та 194 ГК України передбачено, що виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. У разі невиконання або неналежного виконання обов`язку боржника іншою особою цей обов`язок боржник повинен виконати сам.

У порушення договірних зобов`язань та вказаних правових норм відповідач заборгованість перед позивачем за отриманий товар не сплатив.

Відповідно до ст.1-3, ст.33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтею 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідач не надав суду доказів сплати 44 199,80 грн боргу. Наявність боргу відповідач підтверджує у відзиві на позов.

Заперечення відповідача проти позову в частині основного боргу суд відхиляє з таких підстав.

Відсутність бюджетного фінансування не є підставою для несплати боргу за отримані товари. Відповідач не надав доказів відсутності бюджетного фінансування його видатків.

Посилання відповідача на не підписання додаткових угод про пролонгацію строку оплати вартості товару, що перешкоджає відповідачеві виконати власні договірні зобов`язання є безпідставним, оскільки відповідно до ч.1 ст. 627 ЦК України існує принцип свободи договору, який полягає, в тому числі, у можливості вільного визначення умов договору. Однією з вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, є те, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України).

Посилання відповідача на порушення позивачем п. 5.2.-5.4. спірного договору є необґрунтованим, оскільки зазначеними пунктами передбачена обов`язковість підписання додаткових угод про коригування суми договору та про розподіл коштів, за рахунок яких оплачується вартість товару між бюджетними та власними. Обов`язковість підписання додаткових угод про зміну строку оплати вартості товару умовами спірного договору не передбачена.

Посилання відповідача на порушення позивачем досудового порядку вирішення спорів, який встановлений п. 10.1., 10.2. спірного договору є безпідставними, оскільки ч. 1 ст. 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Посилання відповідача на форс-мажорні обставини (введення воєнного стану в Україні), як на підставу звільнення від відповідальності, є недоведеними в установленому порядку.

Згідно з п. 8.1. Договору сторона звільняється від відповідальності за повне або часткове порушення договору, якщо вона доведе, що таке порушення сталося внаслідок дії форс-мажорних обставин, за умови, що їх настання було засвідчено у визначеному цим договором порядку.

Згідно з п. 8.2 Договору під форс-мажорними обставинами у цьому договорі розуміються непереборна сила та випадок.

За змістом п. 8.4. Договору сторона, що має намір послатися на форс- мажорні обставини, зобов`язана невідкладно з урахуванням можливостей технічних засобів миттєвого зв`язку та характеру існуючих перешкод повідомити іншу сторону про наявність форс-мажорних обставин та їх вплив на виконання цього договору.

Відповідач у відзиві зазначає, що внаслідок воєнного стану в Україні він не зміг своєчасно виконати договірне зобов`язання з оплати боргу за отриманий товар.

Статтею 617 Цивільного кодексу України, а також статтею 218 Господарського кодексу України передбачено можливість звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо сторона договору доведе, то таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (форс-мажору).

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Частиною 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сиди) с надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо.

Торгово-промислова палата України (далі - ТПП) оприлюднила лист № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, яким на підставі ст. 14, 14№ Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Суд зазначає, що вказаний лист ТПП України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 підтверджує невідворотність, непередбачуваність, об`єктивність обставин, тобто, наявність форс-мажору.

Проте, ще одним обов`язковим критерієм звільнення винної сторони від відповідальності є причинно-наслідковий зв`язок між неможливістю виконання зобов`язання і обставинами непереборної сили, який на практиці визначається завжди щодо кожного спірного зобов`язання окремо.

Зазначене твердження випливає зі змісту ст. 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», відповідно до якої форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо).

Суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 01.06.2021 у справі № 910/9258/20, про те, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона повинна довести, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного випадку виконання зобов`язання».

Суд враховує правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду викладений у постанові від 21 вересня 2022 року у cправі № 911/589/21, про те, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу (п.5.21 постанови).

Суд враховує правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладений у постанові від 31 серпня 2022 року у cправі № 910/15264/21, де вказано:

- відповідно до ч.1 ст.617 ЦК, ч.2 ст.218 ГК та ст.14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством;

- надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості;

- невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п.38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним;

- між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин;

- Верховний Суд неодноразово зазначав, що одне лише передбачене законом віднесення введеного карантину до форс-мажорних обставин не свідчить про існування форс-мажору у конкретних правовідносинах сторін, де така обставина може стати форс-мажорною лише у випадку, якщо особа доведе, що конкретний обмежувальний захід, запроваджений в рамках карантину (надзвичайного стану, надзвичайної ситуації тощо), унеможливлює виконання конкретного договору (постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20 (п.40), від 03.08.2022 у справі № 914/374/21 (п.99);

- для застосування форс-мажору (обставин непереборної сили) як умови звільнення від відповідальності судам необхідно встановити, які саме зобов`язання за Договором були порушені / невиконані та причину такого невиконання.

У постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі №915/531/17, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 17.12.2020 у справі №913/785/17, наведено висновок щодо застосування ст.14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні", відповідно до якого:

- форс-мажорні обставини не мають преюдиціального характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання;

- доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання; саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Суд враховує правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладений у постанові від 30 травня 2022 року у cправі № 922/2475/21, де Верховний Суд констатує, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановлений) характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Відповідно до ст. 13, 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідач не надав до суду жодного доказу в підтвердження викладених у відзиві обставин, та доказів того, яким чином вказані форс-мажорні обставини перешкодили йому перерахувати на рахунок позивача суму боргу.

Отже, відповідач не довів причинно-наслідковий зв`язок між наявними форс- мажорними обставинами та неможливістю виконання зобов`язань саме за спірним договором.

Доказів повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин відповідач не надав.

Відповідач повинен був виконати власні грошові зобов`язання за видатковою накладною № ДМСРНк-01434 від 19.08.2021 - до 15.11.2021 включно, за видатковою накладною № ДМСРНк-01642 від 23.09.2021 - до 17.12.2021 включно, за видатковою накладною № ДМСРНк-01749 від 08.10.2021 - до 11.01.2022 включно, за видатковою накладною № ДМСРНк-02255 від 10.12.2021 - до 15.03.2022 включно.

Отже, посилання на форс-мажорні обставини є необґрунтованими, оскільки строк оплати вже був порушений відповідачем до введення в Україні воєнного стану.

Посилання відповідача на п. 19 Порядку виконання повноважень Державною казначейською службою в особливому режимі в умовах воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 590 від 09.06.2021 (зі змінами) є безпідставним, оскільки цей пункт визначає черговість платежів, що здійснюються казначейством за дорученням клієнтів, а не строки здійснення таких платежів.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 44199,80 грн боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

На підставі цієї норми позивач заявив вимоги про стягнення 890,87 грн 3% річних, нарахованих за період з 12.11.2021 по 08.09.2022 за накладною № ДМСРНк-01434 від 19.08.2021, за період з 04.01.2022 по 08.09.2022 за накладною № ДМСРНк-01749 від 08.10.2021, за період з 07.02.2022 по 08.09.2022 за накладною № ДМСРНк-02255 від 10.12.2021, а також 7960,31 грн - інфляційних, нарахованих відповідно за періоди з 12.11.2021 30.07.2022, 04.01.2022 - 30.07.2022, 07.02.2022 - 30.07.2022 (а.с.17-19).

При обчислення періодів початку виникнення заборгованості позивач не врахував наступне.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Згідно з п. 5.6. Договору розрахунок за поставлені товари здійснюється по мірі надходження коштів з бюджету з відтермінуванням платежу до 60 (шістдесяти) банківських днів з моменту фактичного отримання товару.

Позивач не врахував, що вихідними та святковими днями були 21.08.2021, 14.10.2021, 25.12.2021 - 27.12.2021, 01.01.2022 - 03.01.2022, 07.01.2022 - 09.01.2022, тобто ці дні не відносяться до банківських.

З огляду на викладене нарахування 3% річних необхідно проводити за період 16.11.2021 - 08.09.2022 по накладній № ДМСРНк-01434 від 19.08.2021, за період 11.01.2022 - 08.09.2022 по накладній № ДМСРНк-01749 від 08.10.2021, за період 15.03.2022 - 08.09.2022 по за накладній № ДМСРНк-02255 від 10.12.2021.

Після проведення перевірки розрахунку за вказані періоди суд визначив, що сума 3% річних становить 835,33 грн, а сума інфляційних втрат 7657,36 грн. Вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

В іншій частині вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних суд відхиляє як безпідставні.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати понесені ним у цій справі на сплату судового збору.

За подання позову позивач сплатив 2481,00 грн судового збору за платіжним дорученням від 12.09.2022 № 91642 (а.с. 13-14). Факт надходження судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджений випискою від 13.09.2022 (а.с.48).

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Керуючись ст. 252, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (вул. Махоркова, буд. 35, м. Кременчук, Полтавська область, 39617; ідентифікаційний код 03332033) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина" (вул. Першого Травня, буд. 1-А, м. Київ, 02088; ідентифікаційний код 30722204) 44199 грн 80 коп. основного боргу, 835 грн 33 коп. - 3% річних, 7657 грн 36 коп. інфляційних, 2464 грн 13 коп. - відшкодування витрат з оплати судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині у позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Східного апеляційного господарського суду.

Дата складання повного судового рішення: 22.11.2022.

Суддя Т. М. Безрук