ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2022 р.м. ХарківСправа № 922/968/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Трофімова І.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАКТ" (49000, м. Дніпро, вул. Героїв Крут, буд. 16-А)
до Приватного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод" (61007, м. Харків, пр. Московський, буд. 275)
про стягнення 192'993,62 грн
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАКТ" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод", в якій просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 192'993,62 грн, з яких: 174'418,09 грн - основна заборгованість; 18'575,53 грн - інфляційні втрати. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 2894,90 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4500 грн.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за договором поставки № 3802-Т від 04 січня 2021 року.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 04.07.2022 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі № 922/968/22, розгляд справи було вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

18.07.2022 від відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву за вх. №6845/22, який розглянуто судом та долучено до матеріалів справи. Як вказує відповідач, заборгованість по оплаті поставленого товару виникла по поставкам, які були здійснені позивачем із суттєвим порушенням строків, які були узгоджені сторонами. Крім того, на думку відповідача, вимога про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 18'575,53 грн є безпідставною, оскільки по-перше, відповідно до статті 625 ЦК стягнення з боржника, що прострочив виконання грошового зобов`язання інфляційних витрат є одним із видів господарсько-правової відповідальності, від якої АТ "ХТЗ" повинно бути звільнене в зв`язку із тим, що порушення відбулось під впливом обставин непереборної сили, по-друге 21 календарний день за поставками, які відбулись 08.02.2022 сплинув 01 березня 2022 (останній день), тобто інфляційні витрати необхідно рахувати не за весь березень, як це зробив позивач.

25 липня 2022 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив за вх. 7136/22. Позивач вказує на те, що в порушення вимог ухвали суду та приписів ст. 165 ГПК України відповідач подав відзив без подання суду доказів його направлення іншій стороні. Тобто, позивач випадково дізнався про подання відзиву в цій справі, адже повідомлення про надходження відзиву не отримував. Крім того, не зрозуміло про підстави подання ОСОБА_1 відзиву, адже файл з довіреністю (додаток до відзиву) не відкривається. А відтак, відзив на позов поданий особою яка не довела своє процесуальне право його подання суду та з порушенням порядку його подання (надання суду доказів направлення його іншій стороні).

Що стосується самого відзиву на позовну заяву, то позивач вважає, що доводи у відзиві є безпідставними, а висновки помилковими.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив такі обставини.

04 січня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТАКТ" (позивач, постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Харківський тракторний завод" (відповідач, покупець) укладено договір поставки № 3802-Т від (надалі - Договір), з урахуванням протоколу розбіжностей від 19 лютого 2021 року (надалі - Протокол розбіжностей), відповідно до якого постачальник (позивач) взяв на себе зобов`язання передавати у власність покупцю металопрокат в асортименті (надалі - товар), а покупець (відповідач) зобов`язався своєчасно приймати цей товар та сплачувати його вартість на умовах визначених цим договором.

Відповідно до п. 1.2. Договору найменування, асортимент, номенклатура в межах асортименту, вага (кiлькiсть) товару що підлягає постачанню, ціна за одиницю товару, коди ТНЗЕД, тощо узгоджуються (зазначаються) сторонами в специфікаціях до цього договору.

Згідно з п. 10 Протоколу розбіжностей договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до 31 грудня 2023 року.

Пунктами 1.2., 4.1. Договору сторонами узгоджено низку специфікацій щодо поставки металопрокату в асортименті на умовах FCA франко-перевізник, склад постачальника: м. Дніпро, згідно з Правилами ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року, в тому числі:

1) специфікацію № 25 від 08 листопада 2021 року на суму 136'170 грн (з ПДВ);

2) специфікацію № 27 від 06 грудня 2021 року на суму 80'159,99 грн (з ПДВ).

У відповідності до всіх специфікацій умови оплати товару однакові, а саме 100% оплата протягом 21 календарного дня з дати поставки товару.

На виконання специфікації № 25 від 8 листопада 2021 року позивачем був виставлений рахунок на оплату № СФ-008963 від 8 листопада 2021 року на суму 136'170 грн в т.ч. ПДВ.

У відповідності до листа відповідача від 07 лютого 2022 року № 67/72, яким зроблено запит на відвантаження товару, останній отримав товар згідно видаткових накладних № РН-000872 від 08 лютого 2022 року на суму 93'336,60 грн та № РН-000874 від 08 лютого 2022 року на суму 7267,50 грн.

Товар був переданий перевізнику на підставі товарно-транспортних накладних № 496 та № 497 від 08.02.2022.

Всього за вказаними видатковими накладними та специфікацією № 25 від 8 листопада 2021 року відповідач за кількістю та якістю (без зауважень) отримав товар на загальну суму 100'604,1 грн (7267,50 грн + 93'336,60 грн), однак свої грошові зобов`язання з оплати вказаного товару не виконав.

На виконання специфікації № 27 від 6 грудня 2021 року позивачем був виставлений рахунок на оплату № СФ-009738 від 06.12.2021 на суму 80'159,99 грн в т.ч. ПДВ. Згідно з видатковою накладною № РН-000875 від 08 лютого 2022 року відповідач отримав товар на суму 73'813,99 грн разом з рахунок-фактура № СФ-009838/РН-000875 від 08 лютого 2022 року. Товар був переданий перевізнику на підставі товарно-транспортної накладної № 497 від 8 лютого 2022 року.

Відповідач за кількістю та якістю (без зауважень) отримав товар однак свої грошові зобов`язання з оплати вказаного товару не виконав.

Позивач зазначає, що у відповідача за вказаними специфікаціями та видатковими накладними утворився борг у розмірі 174'418,09 грн (7267,50 грн + 93'336,60 грн + 73'813,99 грн).

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Як передбачено частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України та частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до п. 3.3. Договору оплата товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок постачальника із застосуванням платіжних доручень на умовах зазначених в специфікації. У відповідності до всіх специфікацій умови оплати товару однакові, а саме 100 % оплата протягом 21 календарного дня з дати поставки товару.

Позивач виконав свій обов`язок з поставки товару на наступний день після отримання листа відповідача № 67/72 від 07 лютого 2022 року з проханням поставити товар. Товар, у відповідності до умов FCA ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року, був поставлений належним чином відповідачу, адже переданий у місці, що встановлено договором, вантажоперевізнику, який визначений відповідачем.

Враховуючи викладене, покупець зобов`язаний був оплатити за товар, поставлений 08 лютого 2022 року за вищевказаними видатковими накладними, до 01 березня 2022 року (включно).

Відносно посилання відповідача на неможливість виконання зобов`язання з оплати товару у зв`язку із настанням 24 лютого 2022 року обставин непереборної сили, тобто форс-мажорної обставини, суд зазначає наступне.

Дійсно, Торгово-промисловою палатою України листом № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року військову агресію Російської Федерації проти України засвідчено в якості форс-мажорної обставини (обставини непереборної сили). Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Відповідно до п. 6.1. договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов цього договору у разі виникнення форс-мажорних обставин, які не залежать від сторін. До п. 6.2. договору обставини форс-мажору включають в себе: оголошення воєнного стану. Факти, викладені в повідомленні, мають бути підтверджені сертифікатом Торгівельно-промислової палати України. Відповідно до п. 6.3. договору зацікавлена сторона негайно повідомляє іншу сторону письмово про початок і припинення такої обставини. Відповідно до п. 6.4. договору не повідомлення або невчасне повідомлення, порушення зобов`язань, передбачених п. 6.1. договору позбавляє сторону права посилатися на будь-яку вищезгадану обставину як на підставу, що звільняє її від відповідальності за договором, а також за завдання шкоди (збитків).

З вищенаведеного вбачається, що договором передбачена певна процедура повідомлення іншої сторони про початок дії щодо неї форс-мажорних обставин. Тобто, одного лише факту настання форс-мажорних обставин та засвідчення цього факту ТПП України, в даному випадку, недостатньо для констатування факту початку дії щодо сторони договору форс-мажорних обставин. У випадку недотримання зазначеної процедури визначені чіткі наслідки - позбавлення сторони права посилатися на форс-мажор, як на підставу, що звільняє її від відповідальності за договором. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач належним чином повідомляв позивача про початок дії щодо нього форс-мажорних обставин. Повідомлення про форс-мажорні обставини № 85-41 від 01 червня 2022 року було подане відповідачем лише разом з заявою про відстрочення виконання рішення суду та не покладено в основу обґрунтування позицій, викладених в заявах по суті справи. Також, до суду не надані документи, що підтверджують отримання цього повідомлення позивачем. Окрім цього, як вбачається з п. 6.3. договору, зацікавлена сторона повідомляє іншу сторону письмово про початок і припинення такої обставини - негайно. В свою чергу, форс-мажорні обставини, як про те зазначає відповідач, виникли ще з 24 лютого 2022 року.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем не дотримана процедура повідомлення про початок дії щодо нього форс-мажорних обставин, що позбавляє його права посилатися на форс-мажор, як на підставу, що звільняє від відповідальності за договором. Суд окремо звертає увагу, що за наявності такого повідомлення, відповідач має право ставити питання лише про звільнення його від відповідальності за несвоєчасне виконання умов договору. Однак, відповідач посилається на форс-мажорні обставини, як на об`єктивну підставу невиконання обов`язку з оплати поставленого товару.

Відповідно до ч. 4 ст. 219 ГК України сторони зобов`язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Відповідно до ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Верховний Суд у постанові від 30 травня 2022 року у справі № 922/2475/21 констатував, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановленого) характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Також, неможливість сплати грошових коштів за поточними зобов`язаннями відповідач аргументує впровадженням простою на підприємстві, що підтверджується наказом про простій на АТ "ХТЗ" від 24 лютого 2022 № 09/1 та наказом № 10 від 29 квітня 2022 року про призупинення дії трудових договорів всіх працівників АТ "ХТЗ".

Суд вказує, що зазначені накази є неналежними доказами, адже впровадження простою, призупинення роботи заводу стосується неможливості здійснювати відповідачем виробничої діяльності, що не впливає на обов`язок виконання грошового зобов`язання за вже поставленим товаром, за якими строк оплати настав. Тобто, обов`язок зі сплати вже поставленого товару за господарським договором між двома незалежними юридичними особами (підприємствами) жодним чином не залежить від внутрішньої організації трудового колективу відповідача. Договором не визначено як обставину непереборної сили - впровадження простою на підприємстві, що є підставою для звільнення від виконання зобов`язання з оплати товару.

Враховуючи те, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. ст. 193, 198 ГК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та відсутність доказів на підтвердження сплати відповідачем суми боргу за Договором в сумі 174'418,09 грн, суд визнає вимогу позивача про стягнення з відповідача 174'418,09 грн заборгованості належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат у сумі 18'575,53 грн за період березень-травень 2022 року, суд зазначає таке.

У статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 626 Цивільного кодексу України).

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

14 січня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи №924/532/19 досліджував питання щодо особливостей нарахування інфляційних втрат і 3% річних, де визначив, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У даному випадку відповідач мав здійснити оплату товару до 01 березня 2022 року (включно), а отже позивач має право нараховувати інфляційні втрати з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, тобто з квітня 2022 року.

Враховуючи викладене, перевіривши розрахунок позивача, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню у сумі 10'262,24 грн.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Також, позивач в позовній заяві просить суд відшкодувати витрати на правову допомогу в сумі 4500 грн.

Відповідно до частини третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з статтею 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

За приписами ч.1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.126 ГПК України).

Частиною 8 ст.129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд також враховує правові висновки, що викладені в постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі №372/1010/16-ц, де зазначено наступне.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Представником позивача в підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано: додаткова угода № 17/06 ХТЗ від 17.06.2022 до договору № 01/2019 від 07.12.2018, акт приймання передачі адвокатських послуг від 05.08.2022, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1763 від 1911.2007.

За змістом наведених законодавчих приписів необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд зазначає, що випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, а також визначені положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Крім того, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Такий висновок викладений у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18 та у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.

Відповідач з клопотанням про неспівмірність понесених позивачем судових витрат не звертався.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги часткове задоволення позову, керуючись приписами ст.129 ГПК України, оцінивши відповідність обсягу роботи адвоката з підготовки позовної заяви з додатками, з огляду на розумну необхідність відповідних судових витрат для даної справи, господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 4306,16 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Крім того, 16 вересня 2022 року представником відповідача до суду була подана заява про відстрочення виконання рішення суду (вх. №9959/22) на один рік з моменту набрання рішенням суду законної сили. Заява аргументована тим, що через постійні обстріли міста Харкова ворожими військами адміністративні та виробничі будівлі АТ "ХТЗ" зазнали руйнувань, знаходження на робочих місцях з 24.02.2022 та по цей час є фактично неможливим для працівників підприємства, навіть з метою збору документів та доказів у цій судовій справі. Також, є значно утрудненим отримання та надіслання електронних листів через сервери підприємства. Військові дії унеможливили не лише виробничу діяльність та сплату за поточними зобов`язаннями, а також розсилку листів контрагентам, користування рахунками та інші види господарської діяльності. Ці обставини АТ "ХТЗ" підтвердило наказом про простій на АТ "ХТЗ" від 24.02.2022 № 09/1 та наказом № 10 від 29.04.2022 про призупинення дії трудових договорів всіх працівників АТ "ХТЗ", копії яких додало до відзиву. Крім того, АТ "ХТЗ" додало довідку ТПП України від 28.02.2022 щодо встановлення форс-мажорних обставин на всій території України. Додатково, у якості підтвердження неможливості виконання своїх зобов`язань і можливого рішення суду у справі № 922/968/22, вказано про надання копії файлів фотофіксації руйнувань виробничих та складських приміщень АТ "ХТЗ", довідку про залишки коштів на рахунках та посилання на повідомлення про обставини непереборної сили. Як вказує відповідач, цими доказами останній підтверджує критичний стан, у якому опинилось підприємство за незалежних від нього обставин, необхідність проведення ремонтних робіт об`єктів, зруйнованих внаслідок агресії Російської Федерації, з метою дотримання балансу інтересів сторін у справі, а також інших контрагентів АТ "ХТЗ".

В свою чергу, 16 вересня 2022 року від представника позивача надійшли заперечення (вх. № 9956/22) на заяву про відстрочення виконання рішення суду, де зазначено, що позивач заперечує проти задоволення вказаного клопотання та зазначає, що клопотання представника відповідача суперечить правовій позиції відповідача у справі (відповідач наполягає на повній відмові у задоволенні позову через його необґрунтованість, що строк виконання грошових зобов`язань не настав взагалі та одночасно наполягає на виникнення обставин непереборної сили). Подані у справу фотознімки руйнувань не є належними та допустимими доказами неможливості виконання відповідачем спірного грошового зобов`язання (не має можливості у позивача та суду по фото ідентифікувати зображені будівлі, на фото не всі будівлі заводу-гіганту, функціональне призначення зруйнованої будівлі невідомо, можливо зйомка здійснена однієї будівлі з різних ракурсів, а позов не стосується зобов`язання з виробництва та поставки відповідачем товару, а грошове зобов`язання виникнуло та мало бути розпочатися виконанням від дати поставки - до початку військової агресії). Додане повідомлення відповідача про форс-мажорні обставини датовано 01 червня 2022 року, тоді як грошове зобов`язання у відповідача виникнули до початку військової агресії (24 лютого 2022 року) та само це повідомлення не є належним та допустимими доказом неможливості виконання грошового зобов`язання. Відповідач не обґрунтував чому відстрочення виконання рішення суду має бути на один рік, а не на інший період часу та не надав доказів, які підтверджують можливість їх виконання через рік, а не раніше. До клопотання не надано фінансовий звіт та баланс відповідача на підтвердження обставин фінансового стану та які унеможливлюють чи суттєво ускладнюють виконання судового рішення в разі набрання законної сили судовим рішенням.

Розглянувши подану заяву про відстрочення виконання рішення суду та заперечення на неї, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; ....; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 ст. 331 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

До суду не надано належних доказів, на підставі яких можна встановити підстави для відстрочення виконання судового рішення. Так, надана довідка № 54/12-476 від 09 вересня 2022 року, видана АТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО", та довідка № 54-2/15769 від 09 вересня 2022 року, видана АТ "УКРСИББАНК", вказують лише на залишок коштів на рахунках відповідача станом на 09 вересня 2022 року і не підтверджують, як то вказано відповідачем, реальне скрутне матеріальне становище. Матеріали справи не містять доказів того, що повідомлення про форс-мажорні обставини № 85-41 від 01 червня 2022 року було направлено на адресу відповідача. Також, таке повідомлення було складено вже після настання строку для виконання зобов`язань перед позивачем. Подані у справу фотознімки руйнувань не є належними доказами неможливості виконання відповідачем спірного грошового зобов`язання. Позов не стосується зобов`язання з виробництва та поставки відповідачем товару та пошкодження/знищення цих будівель стало обґрунтуванням неможливості виконання зобов`язання з поставки. Окрім цього, відповідачем не ідентифіковано будівлі, а функціональне призначення зруйнованої будівлі невідомо. Крім цього, заява не містить жодного аргументу на обґрунтування необхідності відстрочення виконання рішення суду саме на один рік.

Таким чином, подана заява про відстрочення виконання рішення суду є необґрунтованою та у зв`язку з цим не може бути задоволена судом.

Керуючись статтями 1-5, 10-13, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, 129, 194-196, 201, 208-210, 217-220, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківський тракторний завод" (, місцезнаходження: 61007, місто Харків, проспект Московський, будинок 275) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАКТ" (49005, м. Дніпро, вул. Героїв Крут, 16-А, ) 174'418,09 грн основного боргу, 10'262,24 грн інфляційних втрат, судового збору 2770,20 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4306,16 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

У задоволенні заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду на один рік - відмовити.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАКТ" (49005, м. Дніпро, вул. Героїв Крут, 16-А, ).

Відповідач: Приватне акціонерне товариство "Харківський тракторний завод" (, місцезнаходження: 61007, місто Харків, проспект Московський, будинок 275).

У зв`язку з введенням Указом Президента України № 64/2022 воєнного стану на території України із 24.02.2022, обмеженим здійсненням судочинства Господарським судом Харківської області через проведення бойових дій на території міста Харкова та об`єктивну неможливість підписання даного рішення у строки, передбачені ст. 233 ГПК України, рішення по даній справі складено та підписано судом за наявної можливості, після встановлення он-лайн доступу суддів та працівників апарату суду до системи "Діловодство спеціалізованого суду" 11 листопада 2022 року.

Суддя І.В. Трофімов