РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.11.2022Справа № 910/7837/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., за участі секретаря судового засідання Саруханян Д.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промагролізинг-Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська енергетична будівельна компанія"

про стягнення 1087590,68 грн.

за участі представників:

від позивача: Лобач І.А., в.о. директора,

від відповідача: Брежницька О.С., адвокат,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промагролізинг-Україна" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київська енергетична будівельна компанія" про стягнення за договором фінансового лізингу від 24.02.2021 № 01/02Л основного боргу в розмірі 745651,80 грн., 63778,91 грн. штрафу, 71280,09 грн. пені, 5460,79 грн. трьох процентів річних, 50830,36 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Протокольною ухвалою суду від 22.09.2022 прийнято заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив стягнути 856423,36 грн. основного боргу, 63778,91 грн. штрафу згідно з пунктом 8.5 договору, 100871,57 грн. пені відповідно до пункту 8.4 договору, 7236,28 грн. трьох процентів річних, 59280,56 грн. інфляційних втрат.

У відзиві на позовну заяву відповідач наголосив на відсутності фінансової можливості здійснити повне та своєчасне погашення боргу зі сплати лізингових платежів внаслідок форс-мажорних обставин, про що також повідомляв позивача у відповіді на його претензію. Одночасно, відповідач просив зменшити розмір нарахованих штрафних санкцій на 99 % та розстрочити виконання рішення суду на один рік.

У відповіді на відзив позивач зауважив на відсутності доказів порушення відповідачем своїх зобов`язань саме внаслідок дії обставин непереборної сили.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

24.02.2021 між позивачем (лізингодавець) та відповідачем (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № 01/02Л (далі - договір), згідно з п. 1.1 якого лізингодавець передає лізингоодержувачу на умовах фінансового лізингу у строкове платне користування майно, найменування, кількісні та якісні характеристики якого визначені у додатку №1 «специфікація» до цього договору (надалі - предмет лізингу), з переходом права власності на предмет лізингу до лізингоодержувача наприкінці строку лізингу за умови дотримання вимог, встановлених цим договором, а лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу у користування на строк, зазначений в п. 3.2 договору, та здійснювати лізингові платежі на умовах цього договору.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що вартість предмета лізингу складає 3 421 819,50 грн. з ПДВ.

Згідно з пунктом 3.2 договору строк лізингу по договору складає 36 місяців та відраховується з моменту фактичної передачі предмета лізингу від лізингодавця до лізингоодержувача, тобто з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмета лізингу.

У пункті 4.1 договору встановлено, що передача предмета лізингу здійснюється протягом 15 (п`ятнадцяти) робочих днів з дня виконання лізингоодержувачем свого обов`язку, передбаченого пунктом 5.2 цього договору.

Підписання акту приймання-передачі предмета лізингу сторонами свідчить про прийняття лізингоодержувачем предмета лізингу у користування та є підставою для вимоги лізингодавця щодо сплати лізингових платежів згідно з додатком № 3 до Договору «Графік лізингових платежів», за винятком платежів, які сплачується відповідно до п. 5.2 договору (пункт 4.5 договору).

Відповідно до пункту 5.1 договору лізингові платежі за цим договором включають: вартість предмета лізингу - 3 421 819,50 грн., винагорода лізингодавця - 947 178,66 грн., інші витрати лізингодавця - 256 636,46 грн. (у редакції додаткової угоди № 5 від 03.06.2022 до договору).

У пункті 5.2 договору встановлено, що лізингоодержувач в термін по « 05» березня 2021 року сплачує в безготівковій формі на поточний рахунок лізингодавця авансовий платіж та платіж для забезпечення страхування предмету лізингу (перший платіж у графі «Інші витрати лізингодавця» додатку №3 «Графік лізингових платежів» до договору), розміри яких визначені у додатку №3 «Графік лізингових платежів» до договору.

Лізингові платежі сплачуються лізингоодержувачем в безготівковій формі згідно з додатком № 3 «Графік лізингових платежів» до договору (пункт 5.3 договору).

Пунктом 5.4 договору встановлено, що датою оплати лізингових платежів є дата зарахування лізингових платежів на поточний рахунок лізингодавця.

Відповідно до пункту 5.5 договору, якщо термін сплати лізингового платежу згідно з додатком №3 «Графік лізингових - платежів» до договору припадає на вихідний чи святковий день, то лізинговий платіж здійснюється в останній робочий день, що передує терміну платежу.

Відповідно до специфікації, яка є додатком № 1 до договору, предметом договору є автокран МАЗ КС-45729-С-02, вартістю 2 851 516,25 грн., ПДВ 570 303,25 грн., загальною вартістю 3 421 819,50 грн.

До вказаного договору сторонами також укладалися додаткові угоди, останньою з яких від 03.06.2022 № 5 викладено графік лізингових платежів у новій редакції.

Із матеріалів справи вбачається, що 15.03.2021 сторонами підписано акт приймання-передачі предмета лізингу до договору фінансового лізингу від 24.02.2021 № 01/02Л.

Відповідно до наявних у матеріалах справи копій виписок із банківського рахунку позивача та платіжних доручень, відповідач оплату лізингових платежів здійснював не в повному обсязі та несвоєчасно, заборгувавши за період з березня 2022 року по вересень 2022 року 856423,36 грн.

З огляду на те, що відповідач порушив строки внесення авансових платежів, позивач 05.08.2022 звернувся до відповідача з претензією № 187 щодо погашення заборгованості.

У відповіді на претензію від 05.09.2022 № К/22-536 відповідач зазначив, що затримка зі сплати лізингових платежів відбулася з незалежних від відповідача причин, а саме внаслідок військової агресії проти України. У той же час, відповідач наголосив на докладені максимуму зусиль для проведення повного розрахунку з позивачем.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом (частини 2, 3 статті 806 ЦК України).

Виходячи зі змісту статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина 1 статті 692 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Із матеріалів справи слідує, що відповідач сплату лізингових платежів здійснював несвоєчасно та не в повному обсязі, у зв`язку з чим за останнім утворилась заборгованість у сумі 856423,36 грн. з березня 2022 року по вересень 2022 року.

При цьому, у відзиві на позовну заяву відповідач, а також у судовому засіданні його представник не заперечував наявність заборгованості зі сплати лізингових платежів, однак зауважував на відсутності фінансової можливості здійснити повне погашення боргу.

Ураховуючи викладене, оскільки сума боргу відповідача в розмірі 856423,36 грн. підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і останній на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з відповідача вказаної суми боргу, у зв`язку з чим позов у цій частині підлягає задоволенню.

Також позивачем нараховані на суму щомісячних лізингових платежів 63778,91 грн. штрафу згідно з пунктом 8.5 договору, 100871,57 грн. пені відповідно до пункту 8.4 договору, 7236,28 грн. трьох процентів річних, 59280,56 грн. інфляційних втрат.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини 2, 3 статті 549 ЦК України).

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 8.4 договору в разі прострочення сплати лізингоодержувачем лізингових платежів, а також усіх інших платежів, які належать до сплати лізингоодержувачем згідно з цим Договором та/або законодавством, лізингодавець має право стягнути з лізингоодержувача пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої заборгованості по лізингових платежах та/або інших платежах за кожний день прострочки.

Згідно з пунктом 8.5 договору у випадку виникнення простроченої заборгованості по сплаті лізингових платежів та/або інших платежів за цим договором більше ніж на 5 (п`ять) календарних днів, лізингоодержувач зобов`язаний сплатити лізингодавцю крім пені також штраф в розмірі 10 (десяти) % від розміру порушеного грошового зобов`язання.

Здійснивши арифметичний перерахунок штрафу за прострочення сплати лізингових платежів, граничний термін сплати яких припадав на березень-липень 2022 року, а також пені, нарахованої на суми лізингових платежів за березень-вересень 2022 року, суд дійшов висновку про їх стягнення в повному обсязі.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

За арифметичним перерахунком суду, три проценти річних та інфляційні втрати, нараховані на суми прострочених лізингових платежів за період березень-вересень 2022 року, підлягають стягненню в заявленому позивачем розмірі.

Водночас, відповідач заявив клопотання про зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій, трьох процентів річних та інфляційних втрат на 99 % на підставі статті 233 ГК України, статті 551 ЦК України.

На обґрунтування даного клопотання відповідач вказав, що належне виконання зобов`язань за договором фінансового лізингу від 24.02.2021 № 01/02Л виявилося неможливим внаслідок настання форс-мажорних обставин з 24.02.2022, що засвідчені загальним офіційним листом ТПП України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022. За наслідками фінансової діяльності відповідач за третій квартал отримав збиток, що підтверджується балансом (звітом про фінансовий стан) та звітом про фінансові результати (звіт про сукупний дохід).

За частиною другою статті 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 ГК України).

За частинами першою та другою статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду у справі №902/417/18 (постанова від 18.03.2020) дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Приймаючи до уваги наведені відповідачем обставини для зменшення розміру штрафних санкцій, виходячи із засад справедливості, добросовісності, розумності, пропорційності та співмірності, а також наявність військового стану в Україні на час нарахування штрафних санкцій, суд дійшов висновку зменшити розмір заявлених до стягнення з відповідача штрафу, пені та трьох процентів річних на 99 %, у зв`язку з чим останні підлягають стягненню в розмірі 637,79 грн. - штраф, 1008,72 грн. - пеня, 72,36 грн. - три проценти річних.

Щодо заявленого в клопотанні відповідача прохання зменшити нараховані інфляційні втрати, суд зауважує, що положеннями статті 233 ГК України, статті 551 ЦК України не передбачено можливості зменшення інфляційних втрат з огляду на їх компенсаційний характер. У той же час, судом враховано, що присудження позивачу інфляційних втрат є однією з підстав для зменшення розміру нарахованих санкцій.

Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 916/878/20.

Також судом розглянута викладена в клопотанні про зменшення штрафних санкцій заява про розстрочення виконання рішення суду на один рік у порядку частини 5 статті 331 ГПК України.

Згідно з частиною першою статті 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до частини 4 статті 331 ГПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Водночас, відповідачем не наведено графіку розстрочення виконання рішення суду із визначенням сум, що підлягають сплаті в кожний визначений період.

Ураховуючи те, що відповідачем не доведено наявності правових підстав для розстрочення виконання рішення суду та не викладено відповідного графіку розстрочення, суд дійшов висновку в задоволенні відповідної заяви відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Промагролізинг-Україна" задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська енергетична будівельна компанія» (01013, м. Київ, вул. Промислова, 4А; ідентифікаційний код 32878418) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Промагролізинг-Україна» (03110, м. Київ, вул. Олександра Пироговського, 19, корп. 4; ідентифікаційний код 37768114) 856423 (вісімсот п`ятдесят шість тисяч чотириста двадцять три) грн. 36 коп. заборгованості, 59280 (п`ятдесят дев`ять тисяч двісті вісімдесят) грн. 56 коп. інфляційних втрат, 637 (шістсот тридцять сім) грн. 79 коп. штрафу, 1008 (одну тисячу вісім) грн. 72 коп. пені, 72 (сімдесят дві) грн. 36 коп. трьох процентів річних, а також 16313 (шістнадцять тисяч триста тринадцять) грн. 86 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська енергетична будівельна компанія» про розстрочення виконання рішення суду відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено: 21.11.2022 року.

Суддя К.В. Полякова