ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2022 Справа № 914/1296/22

За позовом: Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго, м. Львів

до відповідача: Державного підприємства Державний інститут проектування міст Містопроект, м. Львів

про стягнення 1 031 436, 71 грн

Суддя Галамай О.З.

Секретар судового засідання Бараняк Н.Я.

За участю представників:

від позивача: Негря Г.Ю. представник;

від відповідача: Полюга З.М. представник

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго до відповідача: Державного підприємства Державний інститут проектування міст Містопроект про стягнення 1 031 436, 71 грн (з урахуванням заяви про зміну предмета позову) за невиконання умов договору про постачання теплової енергії в гарячій воді.

Хід розгляду справи.

Ухвалою суду від 22.06.2022 відкрито загальне позовне провадження, підготовче засідання призначено на 27.07.2022.

У судовому засіданні 27.07.2022 оголошено перерву до 17.08.2022.

Ухвалою суду від 17.08.2022 прийнято заяву позивача про зміну предмета позову; продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів; розгляд справи в підготовчому засіданні відкладено на 14.09.2022.

Ухвалою суду від 14.09.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 05.10.2022.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Галамай О.З. з 05.10.2022 по 12.10.2022, судове засідання 05.10.2022 не відбулось.

Ухвалою суду від 17.10.2022 розгляд справи призначено на 26.10.2022.

Ухвалою суду від 26.10.2022 розгляд справи відкладено на 02.11.2022

У судовому засіданні 02.11.2022 представник відповідача не заперечив щодо заявленої суми боргу, проте просив відстрочити сплату такої. Крім того, враховуючи складний майновий стан товариства, просив зменшити суму нарахованої пені на 50 відсотків.

Представник позивача підтримала позовні вимоги, щодо заявленого відповідачем клопотання про відстрочення сплати боргу та зменшення пені не заперечила.

Аргументи сторін.

Позовна заява (з урахуванням заяви про зміну предмета позову) мотивована невиконанням відповідачем умов договору про постачання теплової енергії в гарячій воді №2118/Р від 01.11.2002 в частині оплати вартості наданих послуг на суму 899 663,72 грн за період з 01.03.2021 по 31.03.2022.

Також позивач за прострочення виконання грошового зобов`язання заявив до стягнення 47 610, 43 грн пені, 72 662, 16 грн інфляційних втрат та 11 500, 40 грн 3% річних.

У відзиві на позов відповідач не заперечив факт існування основної суми боргу та підтвердив необхідність сплати за спожиту теплову енергію. Проте вважає необґрунтованою та передчасною вимогу щодо примусового стягнення з підприємства нарахованих 3% річних, інфляційних втрат та пені. Посилається на форс-мажорні обставини, спричинені військовою агресією Російської Федерації проти України, тому вважає, що сторони за договором можуть припинити виконання зобов`язань; просив врахувати складний фінансовий стан товариства, а також те, що в будівлі, яка перебуває на балансі підприємства значна частина приміщень передана в безоплатну оренду підрозділам державних установ та організацій, які також фінансуються з державного бюджету та несвоєчасно здійснюють оплату за комунальні послуги.

Крім цього, у письмових поясненнях від 13.09.2022 відповідач просив відтермінувати оплату основної суми боргу до 31.12.2022 та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, що стосуються оплати нарахованих 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Обставини справи.

01 листопада 2002 року Державне підприємство Державний інститут проектування місто Містопроект (далі-Споживач) та Львівське міське комунальне підприємство Львівтеплоенерго (далі-Енергопостачальна організація) уклали договір про постачання теплової енергії в гарячій воді №2118/Р (далі - договір), відповідно до пункту 1 якого Енергопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати Споживачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а Споживач зобов`язується отримувати та оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Згідно з пунктом 2.1 договору теплова енергія постачається Споживачу в обсягах згідно з додатком №1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гаряче водопостачання - протягом року згідно графіка, затвердженого органами місцевої влади.

Відповідно до пункту 6.3. договору Споживач до 15-го числа місяця, наступного за звітним, сплачує Енергопостачальній організації вартість фактично спожитої теплової енергії.

Пунктом 7.2.3 договору передбачено, що споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію - пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення.

Згідно з пунктом 9.2. договору сторона, для якої виконання зобов`язання стало неможливим унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше п`яти календарних днів письмово повідомити іншу сторону про початок, можливий термін дії та про припинення дії таких обставин.

Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01 жовтня 2003 року.

Припинення дії договору не звільняє Споживача від обов`язку повної сплати спожитої теплової енергії (пункти 10.1. та 10.3 договору).

Такий (договір) підписаний обома сторонами та скріплений печатками підприємств.

На підтвердження позовних вимог позивач долучив до позовної заяви показники лічильника та рахунки за період жовтень 2020 року - березень 2022 року на загальну суму 1 585 951, 11 грн.

Відповідач сплачував заборгованість частково та з вибірковим зазначенням призначень платежів.

Позивач під час розгляду справи подав заяву про зміну предмета позову, в якій, з урахуванням приписів пункту 2 частини 1 статті 534 Цивільного кодексу України, зарахував проплати відповідача на суму 686 287, 39 грн згідно з призначенням платежів.

Відповідач підтвердив зазначені обставини та визнав розмір основної заборгованості, у тому числі підписавши акт звірки взаєморозрахунків.

Враховуючи відсутність повної оплати, позивач просив стягнути з відповідача 1 031 436,71 грн заборгованості, з яких 899 663,72 грн основного боргу, 72 662,16 грн інфляційні страти, 11 500, 40 грн 3% річних та 47 610, 43 грн пені.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення, висновки суду.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншими подібними використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовґязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовґязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Так, матеріалами справи підтверджено укладення Державним підприємством Державний інститут проектування місто Містопроект та Львівським міським комунальним підприємством Львівтеплоенерго договору №2118/Р від 01.11.2002 про постачання теплової енергії в гарячій воді, який підписано та скріплено печатками обох сторін.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, та воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настання цієї події.

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 6.3. договору сторони погодили строк оплати - до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, сплачувати Енергопостачальній організації вартість спожитої теплової енергії в розрахунковому періоді. Проте доказів оплати матеріали справи не містять.

Позивач довів існування боргу за період березень 2021 року березень 2022 року на суму 899 663,72 грн, а відповідач визнав таку.

Враховуючи викладене, суд вважає заявлену до стягнення суму боргу -899 663,72 грн обґрунтованою, тому така підлягає стягненню.

Розглянувши клопотання відповідача про відстрочення оплати основної суми боргу, суд зазначає таке.

Відповідно до частинами 1 та 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання; розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Своє клопотання про відстрочення оплати основної суми боргу відповідач обґрунтовує тим, що останній є госпрозрахунковим підприємством, яке здійснює свою діяльність на договірних умовах із замовниками робіт та послуг, що надає підприємство. У зв`язку із агресією російської федерації проти України та початком 24 лютого 2022 року на території України широкомасштабних військових дій, а також введенням в Українi воєнного стану, всі проектні роботи відповідача призупинені, через відсутність підтвердження від замовників про можливість фінансування виконання робіт передбачених договорами, зокрема, і тої частини робіт, які вже виконані.

Договорами, що фінансуються з бюджету, не передбачені авансові оплати за виконання робіт визначених такими договорами, а повна оплата за виконані підприємством роботи мала бути здійснена за фактом їх виконання.

Таким чином Державне підприємство Державний інститут проектування міст Містопроект не маючи інших джерел фінансування, крім тих бюджетних асигнувань, що передбачені договорами на виконання проектних робіт, не спроможне своєчасно та в повному обсязі виконати своє зобов`язання, зокрема, і перед Львівським міським комунальним підприємством Львівтеплоенерго.

Згідно з частинами 3 та 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим; вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2)стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Суд, враховуючи складний фінансовий стан відповідача з причин, незалежних від підприємства; відсутність письмових заперечень позивача щодо заявленого клопотання; визнання відповідачем факту існування боргу та бажанням сплатити такий, вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача та відстрочити оплату основної суми боргу - 899 663, 72 грн до 31.12.2022 включно.

Щодо пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно

виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За невиконання зобов`язань позивач просив стягнути з відповідача 47 610.43 грн пені, 72 662.16 грн, інфляційних втрат та 11 500.40 грн - 3 % річних. У письмових клопотаннях відповідач просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, що стосуються сплати нарахованих 3% річних, інфляційних та пені.

Клопотання обґрунтоване рішенням Торгово-промислової палати від 28 лютого 2022 року, яким для всіх суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, засвідчено військову агресію російської федерації проти України форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили).

Крім того, представник відповідача посилається на пункт 9.1 договору, згідно з яким сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх зобов`язань, якщо вони є результатом дії обставини непереборної сили. Строк виконання зобов`язань за цим договором у такому разі відкладається на період існування таких обставин.

Таким чином, на думку відповідача, сторони за договором можуть припинити виконання зобов`язань, при неможливості їх виконання, без застосування відповідальності за порушення договірних зобов`язань.

Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, то це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

За змістом частини другої статті 218 Господарського кодексу України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статтями 617 Цивільного Кодексу України та 218 Господарського кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками.

Частиною першою статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Отже, для звільнення себе від відповідальності внаслідок настання форс-мажорних обставин (обставинами непереборної сили) відповідач зобов`язаний надати не лише сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а й довести, що такі обставини об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору.

Крім того, всупереч вимогам пункту 9.2 договору, відповідач не повідомив позивача про неможливість виконання ним своїх зобов`язань унаслідок дії обставин непереборної сили.

Тому підстави для звільнення від відповідальності відповідача відсутні.

Перевіривши розрахунок пені, суд зазначає таке.

Позивач просив стягнути з відповідача 47 610,43 грн пені, нарахованої за період листопад 2021 року березень 2022 року.

Надаючи оцінку розрахункам позивача, суд встановив, що останній не врахував приписи частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України. Крім того, суд встановив, що нарахована сума пені за прострочення грошового зобов`язання зі сплати вартості теплової енергії у грудні 2021 року фактично становить 27 531,61 грн, в той час, як позивач заявив до стягнення 6 056, 30 грн.

Враховуючи межі позовних вимог позивач правомірно заявив до стягнення 47 610, 43 грн.

У судовому засіданні 02.11.2022 представник відповідача просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, що стосуються сплати нарахованих 3 % річних, інфляційних та пені.

Поряд з цим просив, у випадку неможливості задовольнити згадане клопотання, зменшити суму нарахованої пені на 50 %.

Згідно з частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Оцінивши надані відповідачем докази та обставини справи у їх сукупності, беручи до увагу ті ж доводи, що слугували підставою для відстрочення сплати основної суми боргу, суд вважає за можливе зменшити суму пені на 50 % та стягнути з відповідача 23 805, 22 грн.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд зазначає таке.

Позивач надав розрахунок інфляційних втрат нарахованих по заборгованості за період березень 2021 року лютий 2022 року, де просить стягнути з відповідача 72 662, 16 грн за невиконання останнім своїх зобов`язань. Такий розрахунок є правильним та підлягає задоволенню.

Перевіривши розрахунок 3 % річних, суд зазначає таке.

В матеріалах справи міститься розрахунок позивача, відповідно до якого просить стягнути з відповідача 11 500,40 грн 3 % річних по заборгованості за період березень 2021-березень 2022.

Проте позивач знову не враховував приписи частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України.

Здійснивши власний розрахунок, суд зазначає, що до стягнення з відповідача підлягає 11 341, 06 грн 3 % річних.

Враховуючи викладене до стягнення з відповідача підлягає 899 663, 72 грн основного боргу, 23 805, 22 грн пені, 11 341, 06 грн 3% річних, 72 662, 16 грн інфляційних втрат.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 77 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Судові витрати.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 73, 74, 129, 238, 240, 241, 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства Державний інститут проектування міст Містопроект (місцезнаходження: 79044, місто Львів, ВУЛИЦЯ ГЕНЕРАЛА ЧУПРИНКИ, будинок 71, ідент. код: 02497909) на користь Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго (місцезнаходження: 79040, місто Львів, ВУЛ.ДАНИЛА АПОСТОЛА, будинок 1, ідент. код: 05506460) 1 031 277, 37 грн, з яких: 899 663, 72 грн основного боргу, 23 805, 22 грн пені, 11 341, 06 грн 3% річних, 72 662, 16 грн інфляційних втрат та 15 469, 16 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Заяву відповідача про відстрочення оплати основної суми боргу 899 663, 72 грн до 31.12.2022 задовольнити.

5. Відстрочити виконання судового рішення про стягнення 899 663, 72 грн основного боргу до 31.12.2022.

6. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в строки, визначені статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 15.11.2022 (з урахування перебування 11.11.2022 судді у відпустці).

Суддя Галамай О.З.