ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2022 р. Справа № 910/3832/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Попікової О.В.

суддів: Євсікова О.О.

Корсака В.А.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2022 (повний текст складено 22.08.2022)

у справі №910/3832/22 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Луганськгаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

про стягнення 2739028,58 грн.

за участю секретаря судового засідання: Руденко Н.С.,

в судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача Коваленко М.О.,

- відповідача Кулик О.І. (в режимі відеоконференції),

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Луганськгаз" (надалі позивач/ АТ «ОГС «Луганськгаз») звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (надалі відповідач/ ТОВ «ОГС України») 2 019 069,45 грн. інфляційних витрат та 719 959,13 грн. 3% річних, нарахованих на безпідставно отримані відповідачем грошові кошти у розмірі 15 800 000,00 грн., що встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 01.07.2021 у справі №910/5402/21, яке набрало законної сили.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.08.2022 позов задоволено повністю. Рішення суду мотивовано тим, що судовим рішенням у справі №910/5402/21 встановлений факт безпідставного набуття ТОВ «ОГС України» 15 800 000,00 грн., а також те, що ТОВ «ОГС України» утримувало вказані грошові кошти з 25.05.2020 по 02.12.2021. Згідно зі статтею 625 ЦК України, в тому числі, на безпідставно отримувані грошові кошти нараховуються як інфляційні втрати, так і 3% річних, а тому позов підлягає задоволенню.

Не погодившись із зазначеним рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. В обґрунтування підстав апеляційної скарги скаржник посилається на неправильне застосування судом статті 625 ЦК України, адже до даних правовідносин вказана норма не може застосовуватись. Крім того, стверджує, що невірно обрахований період користування відповідачем грошовими коштами, оскільки судове рішення у справі №910/5402/21 набрало законної сили 24.11.2021.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.09.2022 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Євсіков О.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2022 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/3832/22; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2022 у справі №910/3832/22 до надходження матеріалів даної справи до Північного апеляційного господарського суду.

21.09.2022 матеріали справи №910/3832/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2022 у справі №910/3832/22; розгляд справи №910/3832/22 призначено на 19.10.2022.

05.10.2022 від Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Луганськгаз" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти її задоволення, просить оскаржуване відповідачем рішення у залишити в силі.

У судовому засіданні 19.10.2022 протокольно оголошено перерву до 31.10.2022.

28.10.2022 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції, яке ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2022 було задоволено.

Заслухавши присутніх представників сторін, перевіривши матеріали справи, переглянувши рішення місцевого господарського суду на предмет дотримання ним норм матеріального та процесуального права, встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Господарського суду міста Києва від 01.07.2021 у справі №910/5402/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2021 та постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.02.2022, встановлено, що направлення ТОВ «ОГС України» платіжної вимоги до банку щодо виконання банківської гарантії було здійснено необґрунтовано, без дотримання встановленого договором та законодавством порядку врегулювання негативного місячного небалансу природного газу, що призвело до безпідставної виплати АТ «Луганськгаз» коштів у розмірі 15 800 000,00 грн. Факт порушення майнових прав АТ «Луганськгаз» зі сторони ТОВ «ОГС України» належними доказами доведений. Датою списання грошових коштів у вказаному розмірі з рахунку АТ «Луганськгаз» є 25.05.2020. Рішенням у вказаній справі вирішено стягнути з ТОВ «ОГС України» на користь АТ «Луганськгаз» в порядку статті 1212 ЦК України 15 800 000,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що датою повернення ТОВ «ОГС України» грошових коштів на рахунок АТ «Луганськгаз» є 02.12.2021, про що свідчить платіжне доручення №73971 від 02.12.2021.

Як вказувалось вище, позивач просить стягнути з відповідача в порядку статті 625 ЦК України інфляційні втрати та 3% річних, нарахованих на безпідставно отримувані відповідачем кошти у розмірі 15 800 000,00 грн. за час фактичного перебування цих коштів у відповідача, тобто з 25.05.2020 по 01.12.2021.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість заявленого позивачем позову, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 2 статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

За змістом статей 509, 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Правовідношення, в якому виникло зобов`язання повернути позивачу безпідставно отримані грошові кошти, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі ч. 2 статті 625 ЦК України.

В контексті зазначеного вище, у справі, яка розглядається, у ТОВ «ОГС України» виникло грошове зобов`язання перед АТ «Луганськгаз», розмір якого підтверджується, зокрема, обставинами, встановленими у справі № 910/5402/21, які, в силу статті 75 ГПК України не потребуються доказування, зокрема: повернути АТ «Луганськгаз» безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 15 800 000,00 грн.

Суд акцентує, що положення статті 625 ЦК України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, а тому, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних від простроченої суми та інфляційні втрати відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України.

Ці положення застосовуються у випадку невиконання грошових зобов`язань та містяться в главі 51 ЦК України, яка має назву «Правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідальність за порушення зобов`язання». У свою чергу, ця глава міститься в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Отже, норма стосується як договірних, так і недоговірних зобов`язань, тобто порушення грошового зобов`язання, незалежно від визначених у статті 11 ЦК підстав їх виникнення.

У ч. 5 статті 11 ЦК України передбачено, що у випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з актів цивільного законодавства та рішення суду. Отже, зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, визначених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать.

Водночас для застосування ч. 2 статті 625 ЦК підстава виникнення зобов`язання не важлива, значення має своєчасність його виконання та факт передання/сплати грошей.

Отже, враховуючи наведені вище обставини та положення цивільного законодавства, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість заявленого позивачем позову на підставі статті 625 ЦК України про стягнення з відповідача нарахованих на безпідставно отримані останнім грошові кошти у розмірі 15 800 000,00 грн. інфляційних втрат у розмірі 2 019 069,45 грн. та 3% річних у розмірі 719 959,13 грн. за період з 25.05.2020 (дата списання з рахунку АТ «Луганськгаз» 15 800 000,00 грн.) по 01.12.2021 (день, що передує поверненню відповідачем позивачу 15 800 000,00 грн. /02.12.2021/).

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що стаття 625 ЦК України не застосовується до безпідставно отриманих грошових коштів, адже це суперечить позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 10.04.2018 у справі №910/10156/17.

Стосовно посилань скаржника на те, що до нарахування на грошові кошти, отримані на підставі статті 1212 ЦК України, процентів слід застосовувати положення статті 536 ЦК України, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 1214 ЦК України, яка міститься в тому ж самому розділі, що й стаття 1212 ЦК України і який має назву: «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави», у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичним особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Отже, вказана норма в частині розміру процентів за користування чужими грошовими коштами є відсильною до договору, або закону, або іншого цивільного законодавства, то в даному випадку такою нормою цивільного законодавства як раз і є стаття 625 ЦК України на підставі якої й заявлений даний позов.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції статті 625 ЦК України є неправомірними, адже стаття 625 ЦК України, яка міститься в главі «Правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідальність за порушення зобов`язання», передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання, в тому числі у вигляді сплати 3% річних. Це свідчить про можливість її застосування до всіх випадків порушення грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Такий висновок підтверджуються, зокрема, і тими обставинами, що ця норма не містить будь-яких обмежень в її застосуванні. Так само стаття 536 ЦК України не передбачає жодних обмежень щодо можливості одночасного застосування статті 625 ЦК України. Адже законом не встановлено будь-якого співвідношення між цими нормами як загальною та спеціальною або альтернативною.

Стосовно доводів апеляційної скарги про невірне обрахування позивачем періоду нарахування інфляційних втрат та річних, оскільки, як стверджує скаржник, рішення суду у справі №910/5402/21 набрало законної сили 24.11.2021, а тому, як стверджує апелянт, період обрахування має відбуватись від цієї дати, а не з 26.05.2020 (дата списання з рахунку АТ «Луганськгаз» на користь скаржника 15 800 000,00 грн.), колегія суддів зазначає, що безпідставність отримання відповідачем грошових коштів почалася не з моменту набрання рішення суду у справі №910/5402/21, а саме з моменту їх списання з рахунку позивача на рахунок відповідача, адже судовим рішенням у вказаній справі встановлений (констатований) факт їх безпідставного списання саме з 26.05.2020. Було б нелогічним вважати, що до набрання рішенням у справі №910/5402/21, в якому встановлений факт безпідставного набуття відповідачем грошових коштів, ці кошти перебували у нього правомірно.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно з пунктом 1) частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до статті 129 ГПК України покладаються на апелянта.

З 07.11.2022 по 11.11.2022 судді Євсіков О.О. та Корсак В.А. перебували на навчанні у Національній школі суддів України, а тому, дана постанова підписана 14.11.2022.

Керуючись статтями 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2022 у справі №910/3832/22 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2022 у справі №910/3832/22 залишити без змін.

Справу №910/3832/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 14.11.2022.

Головуючий суддя О.В. Попікова

Судді О.О. Євсіков

В.А. Корсак