ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2022 р. Справа№ 910/6180/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання Безрука Д.Д.,

від позивача за первісним позовом: Дідук О.В. (в режимі відеоконференції);

від відповідача за первісним позовом: не з`явились;

від третьої особи: не з`явились;

за апеляційними скаргами Акціонерного товариства «КИЇВМЕДПРЕПАРАТ» та Публічного акціонерного товариство «Банк «Фінанси та Кредит»

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 (повний текст складено 15.12.2020)

у справі № 910/6180/20 (суддя - Селівон А.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариство «Банк «Фінанси та Кредит»

до Акціонерного товариства «КИЇВМЕДПРЕПАРАТ»

за участю третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про стягнення 207 213 652, 96 грн

та зустрічною позовною заявою Акціонерного товариства «КИЇВМЕДПРЕПАРАТ»

до Публічного акціонерного товариство «Банк «Фінанси та Кредит»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання недійсним договору в частині,

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог

Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Київмедпрепарат" про стягнення 206 644 826,36 грн., а саме 126 471 142,02 грн. простроченої заборгованості по основному боргу, 4 013 071,55 грн. простроченої заборгованості по відсотках, 52 430 000,00 грн. простроченої заборгованості по щомісячній комісії, 23 730 612,79 грн. пені за прострочення заборгованості по основному боргу, відсотках та комісії.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору про мультивалютну кредитну лінію № 1276м-08 від 16.12.2008 в частині своєчасного та повного повернення кредитних коштів та сплати інших передбачених умовами договору платежів, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у вказаній сумі, за наявності якої позивачем нарахована пеня.

Також через канцелярію суду надійшла зустрічна позовна заява № 06/3476 від 15.06.2020 відповідача за первісним позовом - Акціонерного товариства "КИЇВМЕДПРЕПАРАТ" до Публічного акціонерного товариство "Банк "Фінанси та Кредит", за участю третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсним п. 2.6 договору про мультивалютну кредитну лінію № 1276м-08 від 16.12.2008 року, з наступними змінами і доповненнями, з моменту ухвалення рішення суду.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом) посилається на той факт, що положення кредитного договору, які передбачають обов`язок боржника сплачувати комісію за користування кредитом, суперечать положенням ч. 1 ст. 1048, ст.ст. 1054, 1056-1 ЦК України, принципам справедливості, добросовісності та розумності і є несправедливими, що є підставою для визнання п. 2.6 договору про мультивалютну кредитну лінію № 1276м-08 від 16.12.2008 року недійсним згідно ст.ст. 203, 215 ЦК України в судовому порядку.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 позовні вимоги за первісним позовом задоволено частково. Стягнуто з АТ «КИЇВМЕДПРЕПАРАТ» на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 120 347 029, 90 грн простроченої заборгованості по основному боргу, 52 430 000, 00 грн простроченої заборгованості по сплаті комісії, 10 270 577, 67 грн пені за прострочення погашення основної заборгованості по кредиту та 649 899, 86 грн витрат по сплаті судового збору. У задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

3. Надходження апеляційних скарг на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

Не погодившись з ухваленим рішенням, АТ «КИЇВМЕДПРЕПАРАТ» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 в частині стягнення простроченої заборгованості по сплаті комісії у розмірі 52 430 000, 00 грн та в частині відмови у задоволенні зустрічного позову (п. 4 резолютивної частини рішення). Скаржник просив задовольнити зустрічний позов про визнання п. 2.6 договору про мультивалютну кредитну лінію № 1276м-08 від 16.12.2008 недійсним.

Також не погодившись з ухваленим рішенням, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі № 910/6180/20 в частині незадоволення позовних вимог АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за первісним позовом в частині стягнення: 6 124 112, 12 грн простроченої заборгованості по основному боргу, 3 791 301, 67 грн пені за прострочення сплати основної заборгованості, 7 913 022, 08 грн - простроченої заборгованості по сплаті відсотків, 508 103, 10 грн пені за прострочення заборгованості по сплаті відсотків, 5 829 506, 42 грн - пені за прострочення сплати заборгованості за комісію за обслуговування кредиту, 85 800, 14 грн витрат по сплаті судового збору, з ухваленням нового рішення - про задоволення вказаних вимог. В іншій частині скаржник просив рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 у справі № 910/6180/20 залишити без змін.

Ухвалами суду апеляційної інстанції від 10.02.2021 було відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами АТ "КИЇВМЕДПРЕПАРАТ" та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2020, об`єднано розгляд апеляційних скарг в одне апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 15.03.2021. Надано учасникам справи час на подачу відзивів, заяв та клопотань.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2021 було призначено у справі № 910/6180/20 судову економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Зупинено провадження у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2021 апеляційне провадження у справі поновлено, справу призначено до розгляду на 12.01.2022.

Розгляд справи неодноразово відкладався.

Зокрема, ухвалою суду від 13.09.2022 - на 15.11.2022.

В судове засідання 15.11.2022 з`явився представник позивача, який свою апеляційну скаргу у даній просив задовольнити, рішення місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні первісного позову - скасувати з прийняттям нового - про задоволення позову. Також просив відмовити у задоволенні поданої відповідачем апеляційної скарги.

Також 15.11.2022 через канцелярію суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтакт» надійшло клопотання про залучення вказаної особи третьою особою без заявлення самостійних вимог на предмет спору (не вказавши на стороні кого).

Суд апеляційної інстанції протокольною ухвалою відмовив у задоволені клопотання про залучення вказаної особи третьою особою без заявлення самостійних вимог на предмет спору, що обґрунтовується наступним.

Товариство з обмеженою вiдповiдальнiстю «Фінтакт» в обґрунтування поданого клопотання зазначло, що 15.07.2021 відбувся електронний аукціон з продажу пулу активів, що складається з прав вимоги за кредитними договорами, укладеними між АТ «Банк «Фінанси та кредит» та суб`єктами господарювання - АТ «Київмедпрепарат».

Серед пулу активів (лот GL18N019956) реалізовувалося право вимоги за договором про невідновлювальну кредитну лінію № 1253М-08 вiд 13.06.2008, укладеним між АТ «Банк «Фінанси та кредит» та з АТ «Київмедпрепарат».

Для участі в аукціоні ТОВ «ФК «ФІНТАКТ» 14.07.2021 здійснило повну оплату гарантійного внеску в сумі 115 469 634,24 грн.

За результатом відкритих торгів (аукціону) по лоту №o GL18N019956, переможцем торгів визнано Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «ФІНТАКТ» (Код , 01042, місто Київ, вул. Іоанна Павла, II, будинок 4/6, корпус В).

Перебіг аукціону та факт перемоги ТОВ «ФК «ФІНТАКТ» зафіксовано у сформованому центральною базою даних ДП «ПРОЗОРРО.ПРОДАЖІ» протоколі електронного аукціону № GFD001-UA-392, який автоматично опубліковано в електроннiй торговій системі.

Станом на дату звернення з даним клопотанням договiр за результатами торгiв не укладено, оскільки, наразі, Господарським судом міста Києва розглядається справа № 910/16021/21 за позовом Товариства з обмеженою вiдповiдальнiстю «Фінансова компанія «Фінтакт» до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Державного підприємства "ПРОЗОРРО.ПРОДАЖ" про визнання незаконним та скасування рішення.

Так заявник зазначає, що при задоволенні Господарським судом міста Києва позову у справі № 910/16021/21 TOB «ФК «ФІНТАКТ» набуде право вимоги до АТ «Київмедпрепарат» про стягнення грошових коштів по лоту GL18N019956.

Водночас, незалучення ТОВ «Фiнтакт, до справи, за доводами заявника, вплине на права та обов`язки ТОВ «ФК «ФІНТАКТ», як переможця торгів, що набуде право вимоги (поряд з АТ «Банк «Фінанси та кредит») до AT «Київмедпрепарат» за договором про невідновлювальну кредитну лінію № 1253м-08 від 13.06.2008.

Крім того, на думку особи, «в результаті рішень Господарських судів міста Києва у справі № 910/15808/19 (про задоволення позовних вимог АТ «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення коштів) та № 910/16021/21 (про зобов`язання підписати протокол торгiв та договори купівлі продажу прав вимоги, в тому числі купівлі продажу права вимоги за договором про невідновлювальну кредитну лінію № 1253м-08 від 13.06.2008, позбавить ТОВ «Фінтакт», як безпосереднього та потенційного кредитора процесуальних можливостей кредитора АТ «Київмедпрепарат» та встановлення однаковою вимогою у розмірі 98 600 680,05 грн. за договором про невідновлювальну кредитну лінію № 1253м-08 від 13.06.2008, що призведе до правовоп невизначеностi i до майбутніх судових спорів».

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін.

Так, суд апеляційної інстанції зазначає, що електронний аукціон відбувся лише 15.07.2021 з визначенням переможця ТОВ «Фінтакт, тоді як оскаржуване рішення суду першої інстанції було ухвалено 15.12.2020. А тому оскаржуване рішення у даній справі жодним чином не могло вплинути на права та обов`язки заявника на момент його ухвалення.

Більше того, справи № 910/15808/19 та № 910/16021/21 перебувають у стадії розгляду, рішень, які б набрали законної сили по вказаним справам (на момент судового засідання 15.11.2022) ухвалено не було. А тому суд апеляційної інстанції не приймає доводи заявника про «потенційне порушення прав» ТОВ «Фінтакт», що обґрунтовується наявність судових справ № 910/15808/19 та № 910/16021/21.

А тому судом апеляційної інстанції заявлене клопотання відхилено як безпідставне в розумінні ст.ст. 50, 267, 269 ГПК України.

Також від відповідача 14.11.2022 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване тим, що єдиний представник відповідача адвокат Пушина Н.Л. приймає участь в іншому судовому засіданні, а тому не зможе бути присутнім на судовому засіданні 15.11.2022 у даній справі. Подане клопотання не підлягає задоволенню., з урахуванням наступного.

Справа за апеляційними скаргами тривалий час знаходиться в провадженні суду апеляційної інстанції.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що 12.10.2022 від відповідача через канцелярію суду надходило аналогічне клопотання про відкладення розгляду апеляційних скарг, мотивоване неможливістю участі адвокатеси Пушиної Н.Л., оскільки представниця прийматиме участь в іншому судовому засіданні в Господарському суді міста Києва.

Колегія суддів зазначає, що дана справа в суді апеляційної інстанції перебуває з 10.02.2021. Розгляд справи неодноразово відкладався, та зупинялось провадження у справі, зокрема, у зв`язку з призначенням судової експертизи у даній справі.

А тому, суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні такого клопотання, оскільки, по-перше, юридична особа не позбавлена права мати декілька представників, по-друге, явка представників учасників апеляційного провадження не визнавалась обов`язковою. А тому, з урахуванням розумності строку розгляду справи, поведінки сторони, призначення та проведення у даній справі судової експертизи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість завершення розгляду апеляційних скарг у даній справі в даному судовому засіданні.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання 15.11.2022 не з`явився. Жодних клопотань, заяв з причинами неможливості забезпечити явку свого представника не надав. Про судове засідання був повідомлений шляхом надсилання ухвали суду 12.10.2022 на офіційну електронну адресу. Також про обізнаність третьої особи із даним провадженням свідчить наявна в матеріалах справи розписка від 13.09.2022.

4. Вимоги апеляційної скарги Акціонерного товариства «КИЇВМЕДПРЕПАРАТ» та короткий зміст наведених в ній доводів

Відповідач не погоджується з рішенням Господарського суду міста Києва, оскільки вважає його помилковим, необґрунтованим, безпідставним та таким, що суперечить діючому законодавству, ухвалене з порушенням норм процесуального та невірним застосування норм матеріального права.

Так, відповідач зазначає, що судом не було враховано, що при укладенні додаткових угод до договору про мультивалютну кредитну лінію № 1276м-08 від 16.12.2008 мiж сторонами, було порушено базові принципи справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності.

Кредитний договір за своїм змістом та правовою природою є договором кредитування, який підпадає під правове регулювання норм ст. ст. 1054-1065 Цивільного кодексу України та ст. ст. 345-346 Господарського кодексу України.

Але встановлена договором комісія (п. 2.6. договору), яка в 2014 та 2015 році в рази перевищує відсотки за користуванням кредитом, є, на думку сторони, порушенням вимог розумності та справедливості.

Порушення вимог принципу справедливості, добросовісності і розумності має бути пов`язаним із негативними наслідками (відмова у захисті права, визнання правочину недійсним, визнання недійсними окремих умов договору тощо).

На думку АТ «Київмедпрепарат», нарахування/виплата такої винагороди (комісії) не може бути передбачена ні за що інше, як за надання якихось послуг банком. Комісія не може нараховуватися за належне виконання своїх обов`язків клієнтом (за користування кредитом), оскільки комісія не може стосуватися чи враховувати проценти, які є самостійною платою за користування кредитними коштами.

При цьому, сторона зазначила, що принцип свободи договору не є безумовним, межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності, а погоджені сторонами умови договору повинні відповідати не лише вимогам цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, а й засадам справедливості, добросовісності, розумності як складової елемента загального конституційного принципу верховенства права.

Відповідач вважає, що має місце порушення вимог принципу справедливостi, добросовісності і розумності, і сплата комісії в установленому п. 2.6. кредитного договору порядку та розмiрi не вiдповiдала вимогам розумності та справедливості договору, передбаченим в ст. 627 ЦК України з посиланням на постанову ВП ВС у справі № 902/417/18.

Також сторона зазначила, що у зв`язку з тим, що Господарський суд міста Києва не мотивував відхилення кожного аргументу АТ «Київмедпрепарат» щодо встановлення обставин, які, на його думку, мали значення для правильного вирішення справи - рішення Господарський суд міста Києва 26.11.2020 у справі № 910/6180/20 в частині відмови в задоволенні зустрічного позову та стягнення суми комісії, за доводами позивача, підлягає скасуванню.

А тому відповідач просив скасувати рішення місцевого господарського суду в частині стягнення 52 430 000,00 грн заборгованості по сплаті комісії, а також задовольнити зустрічну позовну заяву про визнання недійсним п. 2.6 договору про мультивалютну кредитну лінію № 1276м-08 від 16.12.2008.

5. Вимоги апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» та короткий зміст наведених в ній доводів

Так, позивач зазначив, що за даними балансу АТ "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" за період з 28.11.2019 по 28.05.2020 вiд АТ "Київмедпрепарат" надходили кошти в рахунок погашення відсотків по кредитному договору №1276м-08 на загальну суму 6 153 044,60 грн. в той же час із рішення суду вбачається, що суд прийшов до висновку, що за цей період АТ "Київмедпрепарат" було сплачено 6 124 112,12 грн.

Таким чином, суд, за доводами апелянта, неправомірно відмовив банку у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитним договором, нарахованих після 01.10.2019 (кінцевий строк для повернення кредиту) в сумі 7 913 022,08 грн. і зменшив суму основної заборгованості по кредиту АТ "Київмедпрепарат" на 6 124 112,12 грн.

Розмір пені було, на думку апелянта, неправомірно зменшено з 20 399 488,86 грн до 10 270 577,67 грн.

На думку позивача, суд першої інстанції безпідставно відхилив правові висновки викладені 13 грудня 2018 року у постанові Верховного Суду України у складі колегії судів Касаційного господарського суду у справі №913/11/18.

Окрім цього, позивач зазначив, що відповiдно до п.1.1. кредитного договору, банк надає позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та цільового користування.

Підпунктом б) в) п.3.1. кредитного договору передбачено, що у випадку порушення Позичальником встановленого графіку погашення кредитної лінії, проценти нараховуються з моменту непогашення суми кредиту (частини кредиту) до дня фактичного за період погашення цієї заборгованості.

Згідно п.8.7. кредитного договору, він набирає чинності з моменту підписання сторонами та дiє до повного виконання сторонами своїх обов`язків по договору.

Таким чином, скаржник з огляду на вищевказане, з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у справі №913/11/18, вважає, що мав право нараховувати відповідачу відсотки по день повного погашення заборгованості.

А тому, зважаючи на наявність в матеріалах справи розрахунку заборгованості, кредитного договору тa банкiвських виписок, скаржник вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про наявність у АТ «КИЇВМЕДПРЕПАРАТ» меншої заборгованості, нiж була заявлена банком у позові, що також призвело до ненарахування відповідачу пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені на суму заборгованості по сплаті основного боргу, на суму заборгованостi по сплаті відсотків та на суму заборгованості по сплаті комісії за управління кредитом.

А тому просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні первісного позову, з прийняттям нового - про задоволення позову в цій частині. В решті рішення місцевого господарського суду просив залишити без змін.

6. Узагальнені доводи відзиву Акціонерного товариства «КИЇВМЕДПРЕПАРАТ» на апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

Відповідач за первісним позовом, у поданому відзиві зазначив, що не погоджується з доводами апеляційної скарги іншої сторони. Доводи відповідача фактично зводяться до того, що рішенням Господарського суду міста Києва від 13.09.2016 у справі №910/14053/16, було встановлено обставини укладення сторонами договору про мультивалютну кредитну лінію №1276м-08 від 16.12.2008, отримання позичальником кредитних коштів та встановлення строку повернення кредитних коштів та нарахованих процентів по 01.10.2019. Кінцевий строк для оплати тіла кредиту та відсотків було визначено 01.10.2019, що, за доводами відповідача, в силу імперативних вимог статті 75 Господарського процесуального кодексу України правомірно було враховано судом апеляційної інстанції.

7. Узагальнені доводи відзиву Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на апеляційну скаргу Акціонерного товариства «КИЇВМЕДПРЕПАРАТ»

Позивач за первісним позовом у поданому відзиві зазначив, що боржник, який тривалий час виконував свої зобов`язання (у тому числі, в частині оплати комісійної винагороди за обслуговування кредиту), пред`явивши позов про визнання недійсним п.2.6 кредитного договору, суперечить своїй попередній поведінці, яка в даному випадку є недобросовісною.

Отже, заявляючи відповідний позов про визнання недійсним п.2.6. договору з мотивів недобросовісності, саме позичальник у спірних правовідносинах діє недобросовісно, зловживаючи своїм правом, діє всупереч доктрині - заборони суперечливої поведінки «venire contra factum proprium».

Враховуючи обставини даного спору та поведінку боржника, який займає взаємовиключні правові позиції, зокрема, з однієї сторони, він оплачує комісійну винагороду за обслуговування кредиту, з іншої - ставить під сумнів умови п.2.6. кредитного договору, суд першої інстанції, надаючи правову кваліфікацію правовідносинам сторін, правильно визначив, що банком та боржником на власний розсуд погоджено всі умови кредитного договору та додаткових угод/договорів до нього, зокрема, у п.2.6 погоджено розмір та строки сплати боржником комісійної винагороди за обслуговування кредиту.

А тому позивач просив апеляційну скаргу відповідача у даній справі залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову - без змін.

8. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як правомірно встановлено судом першої інстанції за матеріалами справи та підтверджено сторонами, 16 грудня 2008 між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (надалі - позивач за первісним позовом; відповідач за зустрічним позовом; банк за договором) та Акціонернім товариством "КИЇВМЕДПРЕПАРАТ" (надалі - відповідач за первісним позовом; позивач за зустрічним позовом; позичальник за договором) було укладено договір про мультивалютну кредитну лінію № 1276м-08 (далі - кредитний договір), відповідно умов якого банк надає позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, терміновості, платності і цільового використання (далі - кредитні кошти).

Розділами 2 - 8 кредитного договору сторони узгодили порядок видачі та повернення кредитних коштів, нарахування та сплату процентів, цільове призначення кредитних коштів, умови забезпечення кредиту та фінансовий стан позичальника, дострокове повернення кредитних коштів, відповідальність позичальника, заключні положення тощо.

Згідно п. 8.6 кредитного договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.

Вказаний договір підписаний представниками банку та позичальника та скріплений печатками сторін.

Відповідно до п. 2.1.1 п.2.1 договору під кредитною лінією в даному договорі розуміється ліміт кредитування, у межах якого здійснюється надання позичальнику в межах встановленого строку окремих траншів в межах встановленого ліміту кредитування.

Ліміт кредитування за даним договором встановлюється та обраховується в базовій валюті незалежно від валюти траншів, що видані (п. 2.1.2 п.2.1 кредитного договору).

Умовами п.1.1.1 кредитного договору встановлено, що надання кредитних засобів буде здійснюватися окремими частинами (траншами) на умовах, визначених цим договором в межах відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з лімітом максимальної заборгованості 130 000 000,00 грн. та з урахуванням його зменшення згідно з Графіком погашення кредитної лінії, зазначеного в п. 2.5. цього договору та сплатою за користування кредитними коштами процентів в розмірі, зазначеному в п.3.1, цього договору.

Згідно п.1.1.2 кредитного договору кожна наступна видача траншу здійснюється в межах вільного залишку заборгованості, встановленого в п. 1.1. даного договору з урахуванням раніше виданих траншів та вимог, згідно графіку погашення кредитної лінії, наведеного в п.2.5 даного договору.

За умовами п. 4.1 кредитного договору позичальник зобов`язується використовувати кредитні кошти, отримані за даним договором, на поповнення оборотних коштів та придбання цінних паперів.

Для обліку коштів, що видаються в рахунок кредитної лінії кредитних коштів банк відкриває позичальнику позичкові рахунки: а національній валюті України - гривні № НОМЕР_1 , МФО 300131; в доларах США - № НОМЕР_2 , МФО 300131.

Судом встановлено за матеріалами справи, підтверджено позивачем за первісним позовом в позовній заяві та відповідачем за первісним позовом не заперечувалось, що на виконання умов кредитного договору позивачем за первісним позовом належним чином та в повному обсязі виконано взяті на себе договірні зобов`язання шляхом надання відповідачу в період з 16.07.2009 по 30.07.2009 кредиту на загальну суму 127 021 142,02 грн. межах встановленого ліміту, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками по поточному рахунку клієнта № НОМЕР_1 .

Факт отримання та розмір наданих позивачем за первісним позовом кредитних коштів відповідачем за первісним позовом не заперечувався ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції.

Як правомірно зазначив суд першої інстанції, будь-які заперечення щодо повного та належного надання банківських послуг, а також доказів пред`явлення відповідачем за зустрічним позовом претензій щодо якості, обсягів, а також термінів надання кредитних послуг відсутні. Докази наявності будь-яких заперечень щодо повного та належного виконання позивачем за первісним позовом положень кредитного договору з боку відповідача за первісним позовом відсутні, зазначено не спростовано на стадії апеляційного провадження.

Так, відповідно до п. 2.5 кредитного договору позичальник зобов`язується повернути всі отримані кредитні кошти банку в валютах заборгованості за кожним траншем згідно графіку погашення кредитної лінії (додаток № 1 до кредитного договору) з остаточним строком погашення до 15 грудня 2010 року шляхом перерахування грошових коштів на відповідні рахунки. Погашення заборгованості по кожному траншу здійснюється в тій самій валюті, в якій були надані кредитні кошти.

У подальшому між вказаними сторонами неодноразово укладалися додаткові угоди до кредитного договору щодо зміни розміру кредитної лінії, максимального ліміту заборгованості, розміру процентів, комісійної винагороди, строку повернення кредитних коштів та інших умов договору, а саме: 13 травня 2015 укладено додаткову угоду до договору про мультивалютну кредитну лінію № 1276м-08, якою строк повернення коштів по кредиту встановлено до 14 червня 2016 року.

При цьому, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено сторонами, позичальником було здійснено повернення кредитних коштів за період 29.05.2015 - 24.03.2016 на загальну суму 550 000,00 грн., що підтверджується відповідною випискою банку, у зв`язку з чим станом на станом на 30 серпня 2016 року заборгованість по тілу кредиту за договором про мультивалютну кредитну лінію від 16 грудня 2008 року № 1276м-08 становила 126 471 142,02 грн.

Також пунктом 2.6 кредитного договору сторони погодили, що позичальник сплачує банку комісійні винагороди:

а) за розрахунково-касове обслуговування при проведенні кредитних операцій в розмірі 0,00 (нуль грн.), одноразово протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту укладення цього договору. Комісійна винагорода перераховується позичальником на рахунок банку без ПДВ;

б) за управління та обслуговування кредиту - в розмірі 0,00 (нуль грн.) / 0,00% (нуль відсотків) від суми кредиту, встановленої в п.1.1, цього договору, щомісячно, за цілий календарний місяць строку дії цього договору.

Сплата комісійної винагороди здійснюється позичальником не пізніше 07 числа кожного місяця. У вказаний період здійснюється комісія, нарахована за попередній місяць, а за місяць, в якому припиняється дія даного договору, оплата здійснюється не пізніше дати припинення договору. Комісійна винагорода перераховується позичальником на рахунок банку без ПДВ.

У подальшому додатковими угодами сторонами вносились зміни до кредитного договору в частині розміру та строків оплати комісії.

Так, з матеріалів справи вбачається, що до кредитного договору вносились наступні зміни згідно:

додаткової угоди від 11.03.2011, від 31.05.2011 позичальник сплачує комісію в сумі 7 030 000,00 грн. за управління та обслуговування кредиту;

додаткової угоди від 04.08.2011, від 30.08.2011, 29.09.2011, від 01.11.2011, від 01.12.2011 - 7 650 000,00 грн. за управління та обслуговування кредиту;

додаткової угоди від 03.06.2012, від 31.07.2012, від 28.08.2012, 28.09.2012 - 6 900 000,00 грн. за управління та обслуговування кредиту;

додаткової угоди від 02.10.2012, від 01.11.2012, від 30.11.2012, від 28.12.2012, від 29.03.2013, від 30.04.2013, від 14.06.2013, від 01.08.2013, від 31.10.2013, від 31.01.2014 - 21 615 000,00 грн. за управління та обслуговування кредиту;

додаткової угоди від 28.02.2014 - 26 030 000,00 грн. за управління та обслуговування кредиту, в тому числі комісійну винагороду в сумі 4 415 000,00 грн.;

додаткової угоди від 30.04.2014 - 26 030 000,00 грн. за управління кредитною лінією за період по 31.03.2014, починаючи з 01.04.2014 - щомісячно в розмірі 900 000,00 грн.;

додаткової угоди від 30.05.2014, від 01.07.2014, від 31.07.2014, від 29.08.2014 - 26 030 000,00 грн. за управління кредитною лінією за період по 31.03.2014, починаючи з 01.04.2014 - щомісячно в розмірі 900 000,00 грн., починаючи з 01.05.2014 - щомісячно в сумі 1 500 000,00 грн., строком до 31.03.2015;

додаткової угоди від 30.09.2014, від 28.11.2014, від 30.12.2014, від 30.01.2015, від 23.02.2015 - 26 030 000,00 грн. за управління кредитною лінією за період по 31.03.2014, починаючи з 01.04.2014 по 30.04.2014 - щомісячно в розмірі 900 000,00 грн., починаючи з 01.05.2014 по 31.08.2014 - щомісячно в сумі 1 500 000,00 грн., починаючи з 01.09.2014 - щомісячно в сумі 2 900 000,00 грн.;

додаткової угоди від 27.02.2015 - 26 030 000,00 грн. за управління кредитною лінією за період по 31.03.2014, починаючи з 01.04.2014 по 30.04.2014 - щомісячно в розмірі 900 000,00 грн., починаючи з 01.05.2014 по 31.08.2014 - щомісячно в сумі 1 500 000,00 грн., починаючи з 01.09.2014 по 31.01.2015 - щомісячно в сумі 2 900 000,00 грн., починаючи з 01.02.2015 - щомісячно 0,00 грн., згідно графіку погашення до 31.03.2015.

додатковою угодою від 02.04.2015 сторонами встановлено комісійну винагороду за управління кредитною лінією з 01.03.2015 по 31.03.2015 в сумі 5000 000,00 грн. строком оплати до 31.03.2015 включно;

додатковою угодою від 02.04.2015 року сторонами встановлено комісійну винагороду за управління кредитною лінією з 01.03.2015 року по 31.03.2015 року в сумі 5000 000,00 грн. строком оплати до 31.03.2015 року включно.

Також, згідно додаткової годи від 30.12.2011 року до кредитного договору сторони домовились, що в разі порушення позичальником встановленого п.2.5 кредитного договору графіку погашення кредитної лінії, банк нараховує, а позичальник сплачує проценти за користування кредитними коштами безпосередньо за кожним траншем по кредиту в національній валюті України - гривні - 16,75 %річних від суми невиконаного своєчасно зобов`язання по кредиту згідно вказаного графіку за період з моменту непогашення суми кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення такої позичкової заборгованості (п. б) та п. в) п.3.1 кредитного договору).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 13 вересня 2016 року у справі № 910/14053/16 за позовом Акціонерного товариства "КИЇВМЕДПРЕПАРАТ" до Публічного акціонерного товариство "Банк "Фінанси та Кредит" про внесення змін до договору, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 5 грудня 2016 року та постановою Вищого господарського суду України від 28 березня 2017 року і на час розгляду даної справи набрало законної сили, вимоги позичальника задоволено частково.

Вказаним судовим рішенням було встановлено, що розмір заборгованості позичальника станом на 30 серпня 2016 року по тілу кредиту за договором про мультивалютну кредитну лінію від 16 грудня 2008 року № 1276м-08 становив 126 471 142,02 грн.

Водночас вищевказаним рішенням Господарського суду міста Києва від 13 вересня 2016 року в справі № 910/14053/16 внесено зміни до кредитного договору від 16 грудня 2008 року № 1276м-08 з подальшими змінами та доповненнями, укладеного між банком та публічним акціонерним товариством "Київмедпрепарат" (правонаступником якого є АТ "КИЇВМЕДПРЕПАРАТ") у частині встановлення та продовження строків (термінів) повернення кредитних коштів та сплати нарахованих за ними процентів на 36 місяців, починаючи з 1 жовтня 2016 року по 1 жовтня 2019 року, з установленням порядку повернення (погашення) заборгованості по всіх видах платежів шляхом викладення положень договору в наступних редакціях, а саме:

- відповідної частини абзацу 1 пункту 1.1 договору в наступній редакції: "…, а позичальник зобов`язується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти до 1 жовтня 2019 року";

- абзацу 1 пункту 2.5 договору у наступній редакції: "Позичальник зобов`язується повернути отримані кредитні кошти та сплатити комісійну винагороду Банку до 1 жовтня 2019 року";

- пункту 3.4 договору в наступній редакції: "Нарахування процентів за користування кредитними коштами здійснюється щомісячно. Проценти, нараховані до 1 жовтня 2016 року та непогашені позичальником, підлягають сплаті з 1 квітня 2019 року по 1 жовтня 2019 року щомісячно пропорційно рівними платежами".

Абзаци 4 та 5 пункту 2.6 кредитного договору щодо порядку та строків виплати комісійної винагороди вилучено.

Сплата процентів, які підлягають нарахуванню за користування кредитними коштами за період з 1 жовтня 2016 року по 1 жовтня 2019 року здійснюється щомісячно в строк з 26 числа кожного наступного місяця після місяця, в якому нараховуються проценти, та не пізніше останнього робочого дня такого наступного місяця.

Позичальник сплачує проценти за останній звітній період (тобто звітній період, в якому настає термін повернення кредиту) не пізніше за термін повернення кредиту, що вказаний у пункті 1.1 цього договору.

Якщо позичальник скористається своїм правом достроково повернути отримані кредитні кошти, тобто достроково погасити заборгованість за всім кредитом або його частиною, то одночасно з погашенням заборгованості за кредитом (чи його частиною) позичальник зобов`язаний сплатити банку проценти за весь строк користування, нараховані на суму заборгованості за кредитом (на частину заборгованості за кредитом, яка погашається) до терміну його погашення».

Окрім цього ухвалою Господарського суду міста Києва від 24 квітня 2017 року в справі № 910/14053/16 було роз`яснено рішення суду в згаданій справі та вказано, що з прийняттям та набранням законної сили рішенням Господарського суду міста Києва від 13 вересня 2016 року в справі № 910/14053/16, яким внесено зміни до кредитного договору від 16 грудня 2008 року № 1276м-08, враховуючи, що терміни (строки) повернення кредитних коштів, сплати нарахованих процентів продовжено до 1 жовтня 2019 року, з встановленням порядку повернення (погашення) заборгованості по всіх видах платежів, у банку відсутні підстави для:

- застосування процентної ставки у розмірі 16,7 % відповідно до абзацу другого підпункту б) пункту 3.1 кредитного договору від 16 грудня 2008 року № 1276м-08 та абзацу першого підпункту в) пункту 3.1 кредитного договору від 16 грудня 2008 року № 1276м-08 при розрахунку процентів, нарахованих до 1 жовтня 2016 року, - до настання кінцевого строку повернення кредитних коштів та сплати всіх платежів, встановлених рішенням Господарського суду міста Києва від 13 вересня 2016 року в справі № 910/14053/16;

- нарахування пені, яка передбачена пунктом 7.1 кредитного договору від 16 грудня 2008 року № 1276м-08, - до настання кінцевих строків повернення кредитних коштів та сплати всіх платежів, встановлених рішенням Господарського суду міста Києва від 13 вересня 2016 року в справі № 910/14053/16.

Окрім цього, як правомірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідачем за первісним договором було здійснено часткову оплату комісії за кредитним договором в загальній сумі 14 680 000,00 грн., а саме: двома платежами - меморіальним ордером № 1272 від 18.07.2011 року в сумі 7 030 000,00 грн. із зазначенням призначення платежу: «комісійна винагорода за управління та обслуговування кредиту по дог. 1276м-08 від 16.12.08…» та платіжним дорученням № 12724 від 30.12.2011 року в сумі 7 650 000,00 грн. із зазначенням призначення платежу «нарах. коміс. винагороди за послуги по управлін. та обслугов. кредиту за період 01.04.11-30.06.11 (за квітень, травень, червень 2011 р.) зг.кред.дог. № 1276м-08 від 16.12.08…», на підтвердження чого позивачем за первісним позовом надано виписку банку та копії відповідних платіжних документів.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, застосовані ним положення законодавства та межі апеляційного перегляду рішення суду

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Щодо доводів та вимог апеляційної скарги позивача про неправомірне зменшення суми основної заборгованості по кредиту АТ "Київмедпрепарат" на 6 124 112,12 грн та зменшення пені з 20 399 488,86 грн до 10 270 577,67 грн та неврахування судом першої інстанції п.7.1 кредитного договору (щодо можливості нарахування процентів за весь час користування кредитними коштами), суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на суму заборгованості по кредиту в розмірі 126 471 142,02 грн. нараховані проценти за ставкою 8,35 % в загальній сумі 147 204 424,40 грн. за період до 01.10.2019 року включно, а також за підвищеною ставкою 16,7 % за період з 02.10.2019 року по 31.05.2020 року включно в сумі 14 037 134,20 грн.

Водночас, з урахуванням здійснених АТ "КИЇВМЕДПРЕПАРАТ" оплат, в рахунок оплати відсотків за кредитним договором мало бути зараховано 147 204 424,40 грн., в тому числі 28 932,44 грн. зі здійсненої 28.11.2019 року оплати в сумі 896 905,62 грн.

При цьому, як зазначено Господарським судом міста Києва від 05.12.2019 року у рішенні по справі № 910/11844/19 за позовом ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" до АТ "Київмедпрепарат", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення 3 116 165,96 грн., залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2020 року та постановою Верховного Суду від 02.06.2020 року (в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю), з прийняттям та набранням 05.12.2016 року законної сили рішенням Господарського суду міста Києва від 13.09.2016 року у справі № 910/14053/16, яким внесено зміни, зокрема, до кредитного договору щодо термінів (строків) повернення кредитних коштів, сплати нарахованих процентів, такі терміни продовжено до 01.10.2019. А також встановлено порядок повернення (погашення) заборгованості по всіх видах платежів. При цьому набрання 05.12.2016 законної сили рішенням Господарського суду міста Києва від 13.09.2016 у справі № 910/14053/16 не впливає на факти, які встановлені в зазначеному рішенні, зокрема, щодо зміни термінів повернення кредитних коштів, сплати нарахованих процентів.

Суди у справі № 910/11844/19 дійшли висновку, що у банку відсутні підстави для застосування підвищеної процентної ставки у розмірі 16,7 % при розрахунку процентів, нарахованих до 01.10.2016 року - до настання кінцевого строку повернення кредитних коштів та сплати всіх платежів, тобто до 01.10.2019 року.

В цій частині, суд апеляційної інстанції вважає правомірним висновок місцевого господарського суду про можливість застосування у даній справі в порядку ч. 4 ст. 236 ГПК України висновки, що, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 про припинення права кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Оскільки, ухвалою Господарського суду міста Києва від 24 квітня 2017 року в справі № 910/14053/16 було роз`яснено рішення суду в згаданій справі та вказано, що з прийняттям та набранням законної сили рішенням Господарського суду міста Києва від 13 вересня 2016 року в справі № 910/14053/16, яким внесено зміни до кредитного договору від 16 грудня 2008 року № 1276м-08, враховуючи, що терміни (строки) повернення кредитних коштів, сплати нарахованих процентів продовжено до 1 жовтня 2019 року, з встановленням порядку повернення (погашення) заборгованості по всіх видах платежів, у банку відсутні підстави для:

- застосування процентної ставки у розмірі 16,7 % відповідно до абзацу другого підпункту б) пункту 3.1 кредитного договору від 16 грудня 2008 року № 1276м-08 та абзацу першого підпункту в) пункту 3.1 кредитного договору від 16 грудня 2008 року № 1276м-08 при розрахунку процентів, нарахованих до 1 жовтня 2016 року, - до настання кінцевого строку повернення кредитних коштів та сплати всіх платежів, встановлених рішенням Господарського суду міста Києва від 13 вересня 2016 року в справі № 910/14053/16;

- нарахування пені, яка передбачена пунктом 7.1 Кредитного договору від 16 грудня 2008 року № 1276м-08, - до настання кінцевих строків повернення кредитних коштів та сплати всіх платежів, встановлених рішенням Господарського суду міста Києва від 13 вересня 2016 року в справі № 910/14053/16.

Враховуючи вищенаведене та той факт, що згідно рішення Господарського суду міста Києва від 13.09.2016 року у справі №910/14053/16 всі зобов`язання за спірним договором мали бути виконані до 01.10.2019 року включно, кінцевий строк для оплати тіла кредиту та відсотків настав.

Таким чином, фактичні обставини як такі, що в силу імперативних вимог статті 75 Господарського процесуального кодексу України мають преюдиціальне значення для даної справи, встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 13.09.2016 року у справі 910/14053/16, яке набрало законної сили, зокрема, обставини укладення сторонами договору про мультивалютну кредитну лінію №1276м-08 від 16.12.2008 року, отримання позичальником кредитних коштів та встановлення строку повернення кредитних коштів та нарахованих процентів по 01.10.2019 року, а також розмір заборгованості за тілом кредиту.

А тому доводи позивача в частині неможливості застосування правових висновків, викладених у в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, та необхідності застосування саме правових висновків, викладених 13 грудня 2018 року у постанові Верховного Суду України у складі колегії судів Касаційного господарського суду у справі №913/11/18 в частині того, що мав право нараховувати відповідачу відсотки по день повного погашення заборгованості, не приймаються судом апеляційної інстанції.

Так, в постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2018 року у справі №913/11/18, колегія дійшла висновків, що, враховуючи умови договору №236 від 12.03.2014, судом апеляційної інстанції помилково застосовано до правовідносин сторін даного спору правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, та відмовлено в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по сплаті процентів за кредитом, 3% річних за прострочення сплати процентів за кредитом та інфляційних втрат за прострочення сплати процентів за кредитом, оскільки, у даній справі сторонами у пункті 2.7.2 кредитного договору з урахуванням принципу свободи договору передбачено іншу домовленість, яка, на відміну від загального правила щомісячної виплати процентів лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, встановленого абзацом 2 частини 1 статті 1048 ЦК України, допускає нарахування банком процентів за користування кредитом по день повного погашення заборгованості.

Натоміть, у даній справі, рішенням Господарського суду міста Києва від 13 вересня 2016 року в справі № 910/14053/16 було внесено зміни до кредитного договору у частині встановлення та продовження строків (термінів) повернення кредитних коштів та сплати нарахованих за ними процентів на 36 місяців, починаючи з 1 жовтня 2016 року по 1 жовтня 2019 року, з установленням порядку повернення (погашення) заборгованості по всіх видах платежів.

Таким чином, в результаті внесення змін до кредитного договору, постанова Верховного Суду України у справі №913/11/18 від 13 грудня 2018 року не підлягає до застосування даній справі, оскільки (після внесення змін до кредитного договору у частині встановлення та продовження строків (термінів) повернення кредитних коштів та сплати нарахованих за ними процентів) обставини справи №913/11/18 є не релевантними обставинам даної справи. А тому доводи позивача за первісним позовом в цій часині не приймаються судом апеляційної інстанції як підстава для скасування рішення місцевого господарського суду з частині відмови у задоволенні цієї частини.

Окрім цього як встановлено судом та не спростовано на стадії апеляційного провадження, відповідачем за первісним договором було здійснено часткову оплату комісії за кредитним договором в загальній сумі 14 680 000,00 грн., а саме двома платежами - меморіальним ордером № 1272 від 18.07.2011 року в сумі 7 030 000,00 грн. із зазначенням призначення платежу «комісійна винагорода за управління та обслуговування кредиту по дог. 1276м-08 від 16.12.08…» та платіжним дорученням № 12724 від 30.12.2011 року в сумі 7 650 000,00 грн. із зазначенням призначення платежу: «нарах. коміс. винагороди за послуги по управлін. та обслугов. кредиту за період 01.04.11-30.06.11 (за квітень, травень, червень 2011 р.) зг.кред.дог. № 1276м-08 від 16.12.08…», на підтвердження чого позивачем за первісним позовом надано виписку банку та копії відповідних платіжних документів.

Згідно наявних у справі доказів, зокрема, здійснених оплат за кредитним договором, у відповідача за первісним позовом відсутня заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, нарахованих до 01.10.2020 року включно, у зв`язку з чим на підставі ст. 599 ЦК України суд зазначає про припинення зобов`язань АТ "Київмедпрепарат" перед АТ "КБ "Фінанси та Кредит" згідно кредитного договору у відповідній частині та, відповідно, відсутність підстав для задоволення позовних вимог банку про стягнення процентів за кредитним договором.

Згідно п. 8.1 кредитного договору у випадку, якщо сплачених позичальником грошових коштів недостатньо для погашення наявної на даний момент загальної суми заборгованості, то погашення заборгованості здійснюється в наступній послідовності: в першу чергу погашаються проценти за користування кредитними коштами, в другу чергу погашається основний борг за кредитом, а в третю чергу погашається неустойка (штраф, пеня).

У зв`язку з викладеним та за відсутності непогашених процентів за користування кредитом, оплати, здійснені позичальником за період 28.11.2019 року - 28.05.2020 мають бути враховані в рахунок погашення основної заборгованості по кредиту, внаслідок чого залишок боргу по тілу кредиту на час розгляду справи по суті становив 120 347 029,90 грн.

Отже, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем за первісним позовом зобов`язань за кредитним договором у встановлений строк, розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення судом першої інстанції доказів погашення заборгованості з повернення кредитних коштів в повному обсязі відповідач суду не надав, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, тому вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача простроченої заборгованості по тілу кредиту підлягають частковому задоволенню в сумі 120 347 029,90 грн були правомірно задоволені судом першої інстанції.

Щодо розміру нарахованої пені, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, що положення пункту 7.1 кредитного договору щодо нарахування пені від простроченої суми за кожен день прострочення платежу, без визначення чіткого строку нарахування не дає іншого (більшого) визначення тривалості періоду нарахування пені, ніж передбачений положеннями ст. 232 Господарського кодексу України, а тому нарахування пені за кредитним договором повинно здійснюватись виключно у визначеному господарським законодавством загальному порядку. А тому правомірним є стягнення пені саме у розмірі 10 270 577,67 грн. Тоді як в частині стягнення 508 103,10 грн. пені за прострочення заборгованості по сплаті відсотків за період з 01.12.2019 року по 31.05.2020 року та 5 829 506,42 грн. пені за прострочення сплати заборгованості комісії за обслуговування кредиту за період 01.12.2019 року та 31.05.2020 року - суд першої інстанції правомірно відмовив.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним п.2.6 договору про мультивалютну кредитну лінію № 1276м-08 від 16.12.2008, на підставі якого було заявлено позовні вимоги про стягнення 52 430 000,00 грн. простроченої заборгованості по сплаті комісії, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, в обґрунтування зустрічних позовних вимог відповідача у своїй апеляційній скарзі посилався на той факт, що встановлена банком в п.2.6 спірного кредитного договору комісія не відповідає принципам розумності та справедливості договору, передбаченим ст. 627 ЦК України та не є обов`язковою умовою до виконання АТ "КИЇВМЕДПРЕПАРАТ", оскільки встановлює подвійну плату за користування кредитом та свідчить про встановлення несправедливих умов кредитного договору, що суперечать приписам ст. ст. 1048, 1054, 1056-1 ЦК України, що в цілому є підставами для визнання п.2.6 договору про мультивалютну кредитну лінію № 1276м-08 від 16.12.2008, з наступними змінами і доповненнями недійсним згідно ст.ст. 203, 215 ЦК України в судовому порядку. Суд апеляційної інстанції не приймає такі доводи відповідача, з урахуванням наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Приписами статті 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Так, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Отже, чинним законодавством визначено, що договір (його частина) може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом.

Як неодноразово наголошував Верховний Суд України (постанови від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14, від 30.11.2016 у справі № 910/31110/15) під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Подібні за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 15.08.2019 у справі № 1340/4630/18, від 28.11.2019 у справі № 918/150/19, від 26.01.2022 у справі № 921/787/20 від 14.06.2022 у справі № 904/3870/21, від 13.09.2022 у справі № 918/1222/21.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що сторони при укладенні спірного кредитного договору були вільні у виборі контрагентів та визначенні (погодженні) умов договору, у тому числі й умов, викладених у спірному пункті 2.6 кредитного договору, на свій розсуд приймали даний правочин на певних встановлених умовах та узгодили ці умови, а відтак дія учасників правочину, які реалізували свої права на набуття цивільних прав та обов`язків шляхом укладання (підписання) правочину відповідала внутрішній волі сторін.

Так, при укладенні кредитного договору та додаткових угод до нього представником відповідача за первісним позовом підписано сам текст договору, додатки до нього та наступні додаткові угоди, а засвідчено печаткою товариства, отже, отримано повну інформацію по договору, відтак позичальник на підставі вільного волевиявлення добровільно взяв на себе всі пов`язані з виконанням кредитного договору ризики.

Зокрема, позичальник отримав повну та достовірну інформацію про послуги банку, порядок їх надання, вартість таких послуг та розмір передбачених умовами кредитного договору платежів, в т.ч. передбаченої умовами п.2.6 комісії, порядок її сплати та строки тощо, що, в свою чергу, спростовує твердження АТ «КИЇВМЕДПРЕПАРАТ» про непрозорість умов кредитного договору та як наслідок, недійсність останнього в частині.

Місцевий господарський суд правомірно зазначив, що в кожній наступній додатковій угоді до кредитного договору щодо визначення комісії, підписаній в тому числі позичальником, наведені різні суми комісійної винагороди банку, що додатково свідчить про попередню домовленість сторін щодо таких умов кредитного договору.

Велика Палата Верховного Суду у справі від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20 (з посиланням на постанову Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17) зазначила, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) базується на давньоримській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі цієї доктрини є принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно на них покладається.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції зазначає, що під час дії кредитного договору позичальником добровільно вчинено дії із виконання оспорюваного пункту 2.6 кредитного договору шляхом здійснення оплати нарахованої згідно кредитного договору комісії в загальній сумі 14 680 000,00 грн.

В цій частині, суд апеляційної інстанції відхиляє твердження позивача за зустрічним позовом про те, що сплата комісійної винагороди за управління кредитною лінією є додатковою платою, що створило ситуацію подвійної оплати за користування кредитом є безпідставними, оскільки таку комісійну винагороду погоджено обома сторонами.

Щодо нарахованої заборгованості по сплаті комісії у розмірі 52 430 000,00 грн. на підставі п. п.2.6 договору про мультивалютну кредитну лінію № 1276м-08 від 16.12.2008, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, під час перегляду рішення суду першої інстанції, апеляційним судом ухвалою від 12.05.2022 було призначено у даній справі судово-економічну експертизу, на вирішення якої було поставлено наступні питання:

- чи підтверджується документально визначений Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" розмір заборгованості зі сплати щомісячної комісії станом на 26.11.2020 у відповідності до договору про мультивалютну кредитну лінію №1276м-08 від 16.12.2008 у розмірі 52 430 000,00 грн з наступними змінами і доповненнями;

- який розмір заборгованості зі сплати щомісячної комісії станом на 26.11.2020 року у відповідності до договору про мультивалютну кредитну лінію №1276м-08 від 16.12.2008 з наступними змінами і доповненнями підтверджується документально.

21.07.2022 на адресу суду від КНДІСЕ було надійшов висновок від 08.12.2021 № 17431/21-72, в якому експертом було зазначено:

1. Згідно наданих на дослідження документів, розрахунок заборгованості АТ «Київмедпрепарат» по комісії за управління кредитом в розмірі 52 430 000,00 грн., станом на 26.11.2020, відповідає умовам укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та АТ «Київмедпрепарат» кредитного договору № 1276м-08 від 16.12.2008, з наступними змінами та доповненнями.

2. Згідно наданих на дослідження документів, розмір заборгованості АТ «Київмедпрепарат» по комісії за управління кредитом за кредитним договором № 1276-08 від 16.12.2008, укладеним між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та АТ «Київмедпрепарат», з наступними змінами та доповненнями, станом на 26.11.2020 документально підтверджується в сумі 52 430 000,00 грн.

Оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем за первісним позовом зобов`язань за кредитним договором в частині погашення комісії у встановлений строк, розмір заборгованості якої був підтверджений висновком судового експерта від 08.12.2021 № 17431/21-72, вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом 52 430 000,00 грн простроченої заборгованості з комісії правомірно були задоволені судом першої інстанції.

В цій частині суд апеляційної інстанції також зазначає, що незгода позичальника з умовою договору про нарахування та сплату винагороди, на стадії виконання, за відсутності зауважень щодо змісту та умов договору під час його укладення та підписання додаткових угод до договору, не є підставою для визначення умов договору такими, що не підлягають виконанню під час вирішення спору про стягнення заборгованості за цим договором, в тому числі і під час розгляду заяв про грошові вимоги до боржника, оскільки суперечать принципам цивільного законодавства. Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.03.2021 у справі №904/2073/19.

Таким чином, суд першої інстанції правильно з`ясував обставини справи та застосував норма матеріального права до спірних правовідносин, тому обидві апеляційні скарги не підлягають до задоволення. Також відхиляються доводи апеляційної скарги відповідача щодо невмотивованості судового рішення.

Касаційний господарський суду у складі Верховного Суду в постанові від 20.05.2021 у справі № 904/5748/18, вирішуючи питання щодо правової природи винагороди за користування кредитом за погодженою позичальником та банком у договорі формулою, дійшов висновку, що винагорода банку за надані послуги має компенсаційний характер і її призначення полягає у тому, щоб покрити витрати банку, понесені ним у зв`язку з наданням кредиту. Це є безперечно дохід банку від проведення своєї банківської діяльності і поняття винагороди банку відсутнє у договірному законодавстві, внаслідок чого правова природа такої винагороди залежить від індивідуальної правової регламентації кожного банку. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.05.2022 у справі № 904/5314/20, до якої зупинялося апеляційне провадження у даній справі).

А тому суд апеляційної інстанції, застосовуючи правові позиції, зазначені у вказаній постанові Верховного Суду (на підставі ч. 4 ст. 236 ГПК України) дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача за первісним позовом про порушення судом першої інстанції принципу справедливостi, добросовісності і розумності (в частині стягнення комісії в порядку п. 2.6. кредитного договору) як і відмова в задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним вказаного пункту договору - є необґрунтованими та відхиляються як підстава для задоволення такої скарги.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 275, 276 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про часткове задоволення вимог за первісним позовом, стягнувши: 120 347 029,90 грн. простроченої заборгованості по основному боргу, 52 430 000,00 грн. простроченої заборгованості по сплаті комісії та 10 270 577,67 грн. пені за прострочення погашення основної заборгованості по кредиту. А також правомірно відмовив у задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання недійсним п.2.6 договору про мультивалютну кредитну лінію № 1276м-08 від 16.12.2008, з наступними змінами і доповненнями.

Таким чином, на підставі ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення судового рішення без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційних скарг, понесені ними судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції покладаються на апелянтів у порядку ст. 129 ГПК України.

Суд апеляційної інстанції додатково з`ясував, що апелянти не заявляли про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу під час апеляційного перегляду.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «КИЇВМЕДПРЕПАРАТ» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 у справі №910/6180/20 - залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариство «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 у справі №910/6180/20 - залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 у справі №910/6180/20 - залишити без змін.

4. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржників.

5. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 21.11.2022.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич