ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.11.2022м. СумиСправа № 920/780/22
Господарський суд Сумської області у складі

судді Резніченко О.Ю.,

розглянув без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Комунального підприємства «Буринь-теплосервіс»

до - Товариства з обмеженою відповідальністю «Буринський молокозавод»,

про стягнення 64691 грн 70 коп.

Стислий виклад позицій сторін по справі. Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача 64691 грн 70 коп., з яких: 43142 грн 82 коп. основного боргу, 1579 грн 00 коп. пені по договору про надання послуг з поводженням з побутовими відходами №41 від 02.01.2020 та 14250 грн 38 коп. основного боргу, 2935 грн 97 коп. пені, 2783 грн 53 коп. інфляційних збитків по договору на розміщення та захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях № 2 від 10.03.2016.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що між сторонами було укладено два договори про надання послуг. Позивач послуги надав. Відповідач послуги спожив, однак за послуги не сплатив, чим порушив умови зазначених договорів. Тому вказане є підставою для стягнення боргу, інфляційних збитків та пені.

Ухвалою суду від 12.10.2022 було відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу без проведення судового засідання.

Відповідач копію ухвали про відкиття провадження у справі отримав 20.10.2022, що підтверджується рекоменлованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи, проте відзив на позов не подав.

Враховуючи відсутність відзиву на позовну заяву, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

02.01.2020 між Комунальним підприємством «Буринь-теплосервіс» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Буринський молокозавод» було укладено договір про надання послуг з поводженням з побутовими відходами №41 (надалі Договір 41). Вищезазначений факт підтверджується копією вказаного договору (а.с.9-10).

Відповідно до Договору 41 позивач (виконавець) зобов`язується згідно з графіком надавати послуги з поводженням з побутовими відходами, а відповідач (споживач) зобов`язується своєчасно оплачувати послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених цим договором (послуги).

Згідно з умовами п. 2.1., 2.2. Договору 41 позивач надає споживачеві послуги з поводження з твердими, великогабаритними і ремонтними відходами. Послуги з вивезення твердих, великогабаритних і ремонтних відходів надаються за контейнерною схемою.

Зі змісту п. 4.2. Договору вбачається, що розрахунок обсягу і вартості послуг здійснюється згідно з Додатком №1 до Договору, що є невід`ємною частиною даного Договору.

Пунктом 7.2. Договору 41 передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць.

Відповідно до п. 7.3. Договору у разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Послуги оплачуються в безготівковій формі (п. 7.4. Договору).

Позивач зазначає, що належним чином надавав послуги по Договору 41, проте за період з грудня 2020 року по серпень 2022 року платежі по Договору не сплачувались, у зв`язку з чим заборгованість відповідача по Договору 41 складає 43142 грн 82 коп. Позивач надав до суду докази надання таких послуг: акти виконаних робіт, рахунки-фактури та акт звірки взаємних розрахунків (а.с. 21, 25, 28, 30, 31, 34, 36, 38, 39).

10.03.2016 між позивачем і відповідачем був укладений договір на розміщення та захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях №2 (далі за текстом «Договір 2»). Вищезазначений факт підтверджується копією вказаного договору (а.с.12-13). До Договору 2 було укладено Додаткову угоду №1 від 04.01.2020 (а.с. 14).

Відповідно до умов Договору 2 позивач забезпечує відповідача розміщенням та захороненням ТПВ на міському полігоні в обсязі 448,74 м.куб на рік, але не більше затверджених міськвиконкомом лімітів.

Зі змісту п. 2.1. (в редакції Додаткової угоди №1 до Договору 2) облік кількості побутового сміття здійснюється згідно ст. 39 Закону України «Про відходи», розмір плати встановлюється на основі нормативів, затверджених рішенням сесії міської ради. Тарифи на послуги з 01 січня 2020 року складають 47,63 грн за 1 м.куб, в т.ч. податок 20%. Сума договору складає 21373 грн 49 коп.

Рахунки та інші платіжні документи підлягають оплаті відповідачем в триденний термін після їх пред`явлення.

Позивач зазначає, що належним чином надавав послуги по Договору 2, проте за період з жовтня 2021 року по серпень 2022 року платежі по Договору не сплачувались, у зв`язку з чим заборгованість відповідача по Договору 2 складає 14250 грн 38 коп. Позивач надав до суду докази надання таких послуг: акти виконаних робіт, рахунки-фактури та акт звірки взаємних розрахунків (а.с. 21, 26, 27, 29, 32, 33, 35, 37, 39).

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог закону та у встановлений у зобов`язанні строк.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг виконавець зобов`язується за завдання замовника надати послугу, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами.

Факт надання позивачем послуг на загальну суму 57393 грн 20 коп. (по Договору 41 на суму 43142 грн 82 коп. та по Договору 2 на суму 14250 грн 38 коп.) встановлений судом та підтверджений матеріалами справи, відповідач належних та допустимих доказів сплати боргу не подав, не надав і обгрунтованих заперечень про причини невиконання господарського зобов`язання, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача вищезазначеної суми є правомірною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача пені та інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 526, ст. 530 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі ст.ст. 230, 231 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Пунктом 8.1. Договору 41 передбачено, що сторони несуть відповідальність за порушення договору відповідно до статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». За несвоєчасне внесення плати за послуги споживач сплачує виконавцю пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. При цьому загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.

Розрахунок пені додано позивачем до позовної заяви (а.с. 40).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 1579 грн 00 коп. пені, нарахованої за період з 01.08.2021 по 31.08.2022 на загальну суму боргу 43142 грн 82 коп., яка виникла станом на 31.08.2022.

Суд не приймає до уваги розрахунок суми пені, так як відповідно до п. 7.3. Договору 41 відповідач був зобов`язаний здійснювати щомісячні платежі за надані послуги у строк не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. У випадку здійснення періодичних платежів строк виконання зобов`язань настає для боржника кожного місяця у відповідний день сплати, визначений у договорі. Тому позивач повинен був здійснити розрахунок пені із урахуванням зазначених умов договору для кожного окремого періоду, а не на загальну суму боргу, яка виникла станом на останній день періоду, за який стягується заборгованість станом на 31.08.2022. Так, станом на 31.08.2021 (день, визначений позивачем як дата початку розрахунку пені) не існувало заборгованості у розмірі 43142 грн 82 коп.

Суд не має право виходити за межі заявлених позовних вимог та самостійно визначати інший, ніж зазначено позивачем, період нарахування пені, а зазначений позивачем період не є правомірним, тому суд відмовляє у позові в частині стягнення з відповідача 1579 грн 00 коп. пені по Договору №41 від 02.01.2020.

Пунктом 2.1. Договору 2 передбачено, що в разі несвоєчасної сплати рахунків відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки за кожний прострочений день.

Розрахунок пені додано позивачем до позовної заяви (а.с. 41).

Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 2935 грн 97 коп. пені, нарахованої за період з 01.01.2022 по 31.08.2022 на загальну суму боргу 14250 грн 38 коп., яка виникла станом на 31.08.2022.

Суд не приймає до уваги розрахунок суми пені, так як відповідно до п. 2.1. Договору 2 рахунки та інші платіжні документи підлягають оплаті відповідачем в триденний термін після їх пред`явлення.

Судом встановлено, що матеріали справи не місять доказів, коли саме позивачем були пред`явлені рахунки, тому у суду відсутня можливість перевірити період початку нарахування пені, тому суд відмовляє у позові в частині стягнення з відповідача 2935 грн 97 коп. пені по Договору №2 від 10.03.2016.

Положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем наданий до матеріалів справи розрахунок інфляційних збитків (а.с.41).

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 2783 грн 53 коп. інфляційних збитків, розрахованих за період з 01.01.2022 по 31.08.2022 по Договору 2.

Як було встановлено судом вище матеріали справи не місять доказів, коли саме позивачем були пред`явлені рахунки, тому у суду відсутня можливість перевірити період початку нарахування інфляційних збитків, тому суд відмовляє у позові в частині стягнення з відповідача 2783 грн 53 коп. інфляційних збитків по Договору №2 від 10.03.2016.

Розподіл судових витрат між сторонам.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що судом позовні вимоги позивача до відповідача задоволені частково, то на відповідача покладаються витрати позивача із сплати судового збору в розмірі 2201 грн 20 коп.; на позивача покладаються витрати позивача із сплати судового збору в розмірі 279 грн 90 коп.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 130,185, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги Комунального підприємства «Буринь-теплосервіс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Буринський молокозавод» про стягнення 64691 грн 70 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Буринський молокозавод» (вул. Конотопське шосе, 1, м. Буринь, 41700, ) на користь Комунального підприємства «Буринь-теплосервіс» (вул. Набережна, 9, м. Буринь, 41700, ) 57393 грн. 20 коп. основного боргу, 2201 грн 20 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. У позові в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Буринський молокозавод» на користь Комунального підприємства «Буринь-теплосервіс» 2783 грн 53 коп. інфляційних збитків та 4514 грн 97 коп. пені відмовити.

4. Витрати по сплаті судового збору у розмірі 279 грн 90 коп. покласти на позивача - Комунальне підприємство «Буринь-теплосервіс».

5. Видати Комунальному підприємству «Буринь-теплосервіс» наказ після набрання рішенням законної сили.

6. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повні реквізити сторін зазначені у п. 2 резолютивної частини даного рішення.

Повне судове рішення складено 15.11.2022.

Суддя О.Ю. Резніченко