ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2022 р. Справа № 910/3832/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Попікової О.В.

суддів: Корсака В.А.

Євсікова О.О.

розглянувши матеріали апеляційних скарг Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Луганськгаз" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.09.2022 (повний текст складено 06.09.2022)

у справі №910/3832/22 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Луганськгаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

про стягнення 2739028,58 грн.

за участю секретаря судового засідання: Руденко Н.С.,

в судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача Коваленко М.О.,

- відповідача Кулик О.І. (в режимі відеоконференції),

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Луганськгаз" (надалі позивач/ АТ «ОГС «Луганськгаз») звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (надалі відповідач/ ТОВ «ОГС України») 2 019 069,45 грн. інфляційних витрат та 719 959,13 грн. 3% річних, нарахованих на безпідставно отримані відповідачем грошові кошти у розмірі 15 800 000,00 грн., що встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 01.07.2021 у справі №910/5402/21, яке набрало законної сили.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.08.2022 позов задоволено повністю. Рішення суду мотивовано тим, що судовим рішенням у справі №910/5402/21 встановлений факт безпідставного набуття ТОВ «ОГС України» 15 800 000,00 грн., а також те, що ТОВ «ОГС України» утримувало вказані грошові кошти з 25.05.2020 по 02.12.2021. Згідно зі статтею 625 ЦК України, в тому числі, на безпідставно отримувані грошові кошти нараховуються як інфляційні втрати, так і 3% річних, а тому позов підлягає задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що 16.08.2022 позивачем було направлено до Господарського суду міста Києва заяву про ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення з відповідача 100 000,00 грн. судових витрат на професійну правову допомогу.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 02.09.2022 у даній справі заяву позивача про ухвалення додаткового рішення задоволено частково; присуджено до стягнення з відповідача 30 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, в іншій частині заяви відмовлено.

Позивач та відповідач, не погоджуючись із додатковим рішенням у даній справі, звернулись до Північного апеляційного господарського суду із апеляційними скаргами.

Позивач просить скасувати додаткове рішення у справі в частині відмови у стягненні з відповідача 70 000,00 грн. Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що місцевим господарським судом без клопотання відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, самостійно зменшено заявлений до стягнення розмір таких витрат, що суперечить статті 126 ГПК України та позиції Верховного Суду, викладеної у постановах у справах №922/445/19 та №922/2685/19. Просить апеляційний господарський прийняти нове рішення, яким заяву позивача задовольнити повністю.

Відповідач, в свою чергу, просить скасувати рішення повністю, вважає, що як заявлений позивачем, так і стягнутий місцевим господарським судом розмір витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним та необґрунтованим, оскільки предмет спору в даній справі не є складним, а містить лише один епізод спірних правовідносин.

Відповідно до протоколів передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 12.10.2022 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Корсак В.А., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.10.2022 відкрито апеляційні провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Луганськгаз" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.09.2022 у справі №910/3832/22; вирішено здійснювати розгляд апеляційних скарг Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Луганськгаз" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.09.2022 у справі №910/3832/22 в одному апеляційному провадженні; розгляд справи №910/3832/22 призначено на 31.10.2022.

28.10.2022 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції, яке ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.10.2022 було задоволено.

31.10.2022 від відповідача у справі надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача на додаткове рішення, в якому відповідач заперечує проти задоволення апеляційної скарги позивача, просить скасувати оскаржуване додаткове рішення і прийняти нове, яким взагалі відмовити у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення.

Розглянувши наявні матеріали справи, дослідивши доводи апеляційних скарг на додаткове рішення у даній справі, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вказувалось вище, рішенням Господарського суду міста Києва від 11.08.2022 задоволений позов Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Луганськгаз" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" про стягнення 2 739 028,58 грн.

Позивачем у справі подано до Господарського суду міста Києва заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, яким стягнути з відповідача 100 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

До вказаної заяви позивачем додано: - копію договору про надання правової допомоги №1 від 02.01.2022; - додаткову угоду №1 від 02.05.2022 до договору про надання правової допомоги №1; - акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 12.08.2022, в якому зазначений наступний перелік наданих послуг: - дослідження актуальної судової практики, пошук правових позицій Верховного Суду щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат внаслідок порушення грошового зобов`язання з повернення безпідставно набутих коштів; - вивчення документів, судових рішень у справах №910/5402/21 та №910/5402/20, яким підтверджено безпідставність набуття 25.05.2020 ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» за рахунок АТ «Оператор газорозподільної системи «Луганськгаз» грошових коштів у сумі 15 800 000,00 грн.; - формування правової позиції на підставі аналізу норм права, що підлягають застосуванню у подібних правовідносинах, здійснення розрахунку 3% річних та інфляційних втрат; - підготовка та подання до Господарського суду позовної заяви про стягнення з ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» на користь АТ «оператор газотранспортної системи «Луганськгаз» грошових коштів в сумі 2 739 028,58 грн., з яких: 2 019 069,45 грн. інфляційних втрат та 719 959,13 грн. 3% річних; - аналіз позиції ТОВ «Оператор газотранспортної системи України», викладеній у відзиві на позовну заяву від 16.06.2022 та у запереченнях на відповідь на відзив від 01.07.2022; - підготовка та подання до суду відповіді на відзив АТ «Оператор газотранспортної системи України» від 27.06.2022 у справі №910/3822/22; - участь у судових засіданнях у справі №910/3822/22 в Господарському суді м. Києва від 087.07.2022, 28.07.2022, 11.08.2022; - підготовка заяви про ухвалення додаткового рішення суду у справі №910/3822/22.

Відповідно до п. 2 додаткової угоди від 02.05.2022 № 1 до договору про надання правової допомоги, вартість послуг за надання правової допомоги в суді 1 інстанції становить 100 000,00 грн.

Місцевий господарський суд, частково задовольняючи заяву позивача про стягнення з відповідача витрат на правову професійну допомогу, виходив з критерію реальності адвокатських витрат, встановлення їх дійсності та необхідності та прийшов до висновку, що заявлений до стягнення розмір є неспівмірним зі складністю справи, адже безпідставність набутих відповідачем коштів за банківською гарантією вже встановлено у рішенні Господарського суду міста Києва у справі №910/5402/21; в даній же справі, на безпідставно набуті відповідачем кошти, лише нараховувались в порядку статті 625 ЦК України 3% річних та інфляційні витрати та зменшив заявлений позивачем до стягнення розмір витрат зі 100 000,00 грн. до 30 000,00 грн.

Апеляційний господарський суд погоджується із такими висновками місцевого господарського суду, виходячи з наступного.

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (аналогічний висновок міститься у п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц).

Згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 статті 1 вказаного Закону).

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 статті 2 ГПК України).

Практична реалізація цього принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом з тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 статті 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 статті 126 ГПК України).

Водночас за змістом ч. 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п.п. 79 і 112).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20).

У постанові Верховний Суд від 11.06.2021 у справі №34-16/17-3683-2011 висловлено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, визначеними у ч. 4 статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Тобто критерії, визначені ч. 4 статті 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами ч. 4 статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені ч. 5 статті 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Витрати на професійну правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).

Як вказувалось вище, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції на суму, яка визначена в додатку до договору про надання правової допомоги - 100 000,00 грн., позивачем надано ряд документів, перелік яких наведено вище.

Дослідивши заяву адвоката Руденко А. про розподіл судових витрат та додані до неї документи, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду, що розмір заявлених ним витрат на правову (правничу) допомогу в сумі 100 000,00 грн., не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не співрозмірні з виконаною роботою у суді першої інстанції.

На переконання колегії суддів такі види послуг як дослідження актуальної судової практики та пошук правових позицій Верховного Суду та формування правової позиції, які зазначені позивачем окремо, є одним і тим же видом послуг та охоплюються таким видом як «підготовка та подання до Господарського суду м. Києва позовної заяви…». Додаткове включення цих витрат є неправильним і не відповідає критерію "розумності витрат на професійну правничу допомогу".

Крім того, як вірно зазначив місцевий господарський суд, спірні правовідносини у даній справі, які склались між позивачем та відповідачем, не є складними, адже безпідставність набутих відповідачем грошових коштів у розмірі 15 800 000,00 грн. вже встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 01.07.2021 у справі №910/5402/21, в даній же справі заявлені позовні вимоги лише про нарахування в порядку статті 625 ЦК України на вказану суму інфляційних втрат та 3% річних, що не потребує збирання будь-яких доказів, доведення неправомірності отримання відповідачем вказаних грошових коштів, тощо.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність, на що вказала Велика Палата Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Отже, встановивши, що витрати на професійну правничу допомогу у сумі 100 000,00 грн. не відповідають критерію "розумності їх розміру" і їх відшкодування матиме надмірний характер, а стягнення цих витрат у сумі 30 000, 00 грн. є співрозмірним з наданими адвокатом послугами у суді першої інстанції, обґрунтованими, відповідають критерію "необхідності і обґрунтованості", місцевий господарський суд прийшов до вірного висновку про їх стягнення саме у такому розмірі, а не в заявленому адвокатом позивача до стягнення.

Наведеним вище спростовуються доводи апеляційної скарги позивача про неправомірність зменшення судом першої інстанції заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу, оскільки, як встановлено судом першої інстанції, що знайшло своє підтвердження і в суді апеляційної інстанції, заявлений позивачем розмір таких витрат є дійсно завищеним, та не відповідає критерію «розумності їх розміру» в порівнянні із складністю справи.

В той час, як фактично постановлений судом першої інстанції до стягнення з відповідача розмір витрат на професійну правничу допомогу не має надмірного характеру, не порушує інтересів сторін, відповідає критерію «необхідності і обґрунтованості».

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача про необхідність повної відмови у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення не приймаються судовою колегією до уваги, оскільки вони нічим не обґрунтовані, і в будь-якому випадку, враховуючи одну із основних засад (принципів) господарського судочинства, закріпленої у п. 12 ч. 3 статті 2 ГПК України, якою є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, повна відмова у задоволенні такої заяви призвела б до її порушення.

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги позивача про те, що місцевий господарський суд не мав права без клопотання іншої сторони про зменшення розміру заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу їх фактично зменшувати, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У п. 4.24. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.11.2021 у справі №910/7520/20 зазначено: «У пункті 4.16 постанови від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19 Верховний Суд вказав, що висновки суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони та суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання не є тотожними за своєю суттю, і фактично другий висновок відповідає викладеному в пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи . За таких обставин, колегія суддів у справі № 922/2869/19 вказала, що висновки судів про частково відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчать про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права. 4.25. Тобто доводи суду апеляційної інстанції, що зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги безпосередньо пов`язане з наявністю клопотання, є неправильними, оскільки перш за все суд має визначити, чи є обґрунтованим визначений розмір і чи є підстави для відмови стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.».

Отже, враховуючи вказану позицію Верховного Суду, приймаючи до уваги встановлений місцевим господарським судом факт завищення заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу, який знайшов своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, колегія суддів не вбачає підстав порушення судом першої інстанції статей 126, 129 ГПК України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно з пунктом 1) частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 276 ГПК України).

Враховуючи наведене вище та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що додаткове рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволення апеляційних скарг - відсутні.

З 07.11.2022 по 11.11.2022 судді Євсіков О.О. та Корсак В.А. перебували на навчанні у Національній школі суддів України, а тому, дана постанова підписана 14.11.2022.

Керуючись статтями 2, 74, 126, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" та Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Луганськгаз" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.09.2022 у справі №910/3832/22 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.09.2022 у справі №910/3832/22 залишити без змін.

Справу №910/3832/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 14.11.2022.

Головуючий суддя О.В. Попікова

Судді В.А. Корсак

О.О. Євсіков