ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2022 р. Справа№ 910/2317/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Коротун О.М.

Майданевича А.Г.

без виклику представників сторін

розглянувши матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 року

у справі № 910/2317/22 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва"

про стягнення 112 992,88 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 84945,68 грн основної заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, 9962,23 грн інфляційних втрат та 8084,97 грн в 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до рішення Київської міської ради від 09.10.2014 №270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» з метою здійснення діяльності у сфері утримання та обслуговування житлового фонду було створено КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», яке віднесено до сфери управління Святошинської районної в місті Києві ДА.

Керуючись п. 13 ст. 41, п. 1 ст. 42 Закону України «Про відновлення платоспроможності або визнання його банкрутом» на підставі Розпорядження КМДА від 29.08.2001 року №1804, листа КМДА, Розпорядження Святошинської районної у місті Києві ДА ліквідатор передав, а відповідач прийняв житловий фонд у Святошинському районі м. Києва, а саме: вул. Серпова, 18 та вул. Яснополянська, 19 і 19а.

Таким чином, за твердженням позивача, оскільки відповідні житлові будинки перебувають на балансі у відповідача, відповідно сума боргу за спожиту теплову енергію в розмірі 84 945,68 грн має бути стягнута з останнього та нараховує до стягнення суму інфляційних втрат в розмірі 19 962,23 грн та суму 3% річних в розмірі 8 084,97 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 року у справі №910/2317/22 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України.

Так, скаржник вказує що суд першої інстанції ухвалив рішення лише на підставі, доданих відповідачем листів до відзиву та його аргументів, що призвело до порушення принципу рівності сторін під час прийняття оскаржуваного рішення.

Крім того, судом першої інстанції не враховані висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 02.02.2021 року у справі №910/12640/14.

Суб`єктом господарювання комунальної власності територіальної громади міста Києва є КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», яке і є суб`єктом відповідальності за вимогами, що позивач мав до банкрута - ПАТ «НВП «Каскад» стосовно житлових об`єктів, розташованих за адресами: вул. Серпова, 18, Яснополянська, 19, 19а - за період 2015 -2017 роки, тож встановлені у постанові Верховного Суду від 02.02.2021 року у справі №910/12640/14 факти стосуються безпосередньо прав а обов`язків відповідача.

При цьому, скаржник наголосив, що відповідач не виконав належним чином вимоги ухвали суду від 25.05.2022 року, з витребуваних документів, а саме розпорядження КМДА від 29.08.2001 року №1804, розпорядження Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.10.2003 року №1818 та розпорядження Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 25.07.2017 року №365 надано тільки останній.

Разом з цим, скаржник звернув увагу, що з огляду на категорію та складність справи, обсяг та характер доказів дану справу не можна було розглядати у порядку спрощеного позовного провадження. Так, через те, що судом здійснювалось провадження за спрощеною процедурою у позивача не було змоги своєчасно відреагувати на отримані від відповідача непрямі докази щодо суб`єктів відповідальності у цій справі та подати клопотання про залучення співвідповідачів.

Згідно з витягом з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.08.2022 року, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді Коротун О.М., Майданевич А.Г.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго". Розгляд апеляційної скарги здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) своєю ухвалою від 30.08.2022 року.

23.09.2022 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого відповідач просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Крім того, представник відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема зазначив, що 11.04.2016 року співвласниками будинків за відповідними адресами зареєстровано в установленому порядку об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Серпова поляна» та рішенням загальних зборів співвласників було вирішено прийняти будинки, які знаходяться за адресою: вул. Серпова, 18 та Яснополянська, 19 в місті Києві в управління об`єднання.

При цьому, представник позивача вказав, що відповідно до розпорядження Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 25.07.2017 року №365 «Про прийняття з балансу Публічного акціонерного товариства «Наукове-виробниче підприємство «Каскад» та передачу на баланс Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Серпова поляна» житлових будинків знаходяться за адресою: вул. Серпова, 18 та Яснополянська, 19 були передані на баланс відповідача та вказаними розпорядженнями відразу передані з балансу підприємства на баланс Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Серпова поляна».

Водночас, представник позивача наголосив, що позивачем в суді першої інстанції не оспорювався факт передачі відповідачем будинків за відповідними адресами на баланс Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Серпова поляна» та не було надано жодного належного та допустимого доказу, який би спростував даний факт.

05.10.2022 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від скаржника до суду надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якої останній, зокрема зазначив, що твердження відповідача не спростовують, а підтверджують доводи скаржника, що передача житлових будинків з балансу банкрута - ПАТ «НВП «Каскад» на баланс суб`єкта господарювання комунальної власності територіальної громади міста Києва мала відбутись у грудні 2014 року, однак, в порушення вимог чинного законодавства у сфері банкрутства відповідачем було фактично прийнято у 2017 році.

Крім того, скаржник у даній відповіді просив залучити до участі у справі у якості співвідповідачів: Святошинську району в місті Києві державну адміністрацію та Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Святошинського району м. Києва, оскільки останні винні у збитках, що поніс позивач через несвоєчасні та неправомірні дії зазначених осіб.

Колегія суддів, розглянувши дане клопотання, дійшла висновку про залишення її без розгляду, як таке, що подане із пропуском встановленого законом та судом строку.

Згідно ч. 2 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній скарзі має бути зазначено, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції; клопотання особи, яка подала скаргу.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 267 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції у порядку підготовки справи до розгляду за клопотанням сторін та інших учасників справи вирішує питання про виклик свідків, призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення до участі у справі спеціаліста, перекладача.

За змістом ст. 262 Господарського процесуального кодексу України про відкриття апеляційного провадження у справі суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу. В ухвалі про відкриття апеляційного провадження зазначається строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу; якщо разом з апеляційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття апеляційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Водночас, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2022 року про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" було, зокрема, встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв, пояснень та клопотань - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

За змістом ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Господарського процесуального кодексу України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Враховуючи викладене та те, що клопотання про залучення співвідповідачів подане з порушенням передбаченого процесуальним законом строку та без обґрунтувань неможливості його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від позивача, колегія суддів приходить до висновку про залишення зазначеного клопотання без розгляду.

При цьому, колегія суддів відзначає, що позивач не звертався з даним клопотанням до суду першої інстанції.

12.10.2022 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якої останній, зокрема зазначив, що чинним процесуальним законодавство не передбачено можливість залучення співвідповідачів по справі на стадії апеляційного оскарження одночасно з подачею апелянтом відповіді на відзив на апеляційну скаргу.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 року у справі №910/2317/22 підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання затвердженої Господарським судом міста Києва мирової угоди у справі №910/7807/18 між Акціонерним товариством "К.Енерго" та КП "Київтеплоенерго" було укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 року №601-18 та №602-18 відповідно до яких КП "Київтеплоенерго" набуло право грошової вимоги до Публічного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Каскад" щодо виконання ним грошових зобов`язань перед кредитором з оплати теплової енергії, відпущеної АТ "К.Енерго" в розмірі 84 965,68 грн (договір №3010025) в житлових будинках по вул. Серпова, 18 та по вул. Яснополянська, 19 і 19а.

Згідно наданого позивачем розрахунку основного боргу за теплову енергію заборгованість у сумі 84 945,68 грн нарахована за період з листопада 2015 до квітня 2016 року, в подальшому, вона рахується як наявна сума заборгованості до січня 2022 року.

Водночас, постановою Господарського суду міста Києва від 24.12.2014 року у справі №910/12640/14 ПАТ "НВП "Каскад" було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.

Верховний Суд в постанові від 02.02.2021 року у справі №910/12640/14 дійшов висновку про те, що встановлений законом припис з передачі ліквідатором у межах виконання обов`язку з формування ліквідаційної маси належних банкруту об`єктів житлового фонду без додаткових умов зі здійсненням подальшого фінансування цих об`єктів в установленому законом порядку (ч.13 ст.41 та ч.1 ст.42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції від 22.12.2011 року №4212-VI (що набрав чинності з 19.01.2013 року) (далі - Закон про банкрутство)) виключає виникнення у банкрута з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури жодних додаткових зобов`язань у зв`язку з утриманням та фінансуванням зазначених об`єктів житлового фонду, зокрема зобов`язань за комунальні послуги, що були надані у відповідних об`єктах житлового фонду в період ліквідаційної процедури боржника.

Тобто, за висновком Верховного Суду, враховуючи встановлені судами обставини щодо періоду нарахування заборгованості за спожиту теплову енергію та комунальні послуги, що надавались до належних боржнику житлових об`єктів (розташованих за адресами: вул. Серпова, 18, Яснополянська, 19, 19а - за період 2015 - 2017 роки; Молодогвардійська, 16 у м.Києві - за період з 2015 - 2020 роки), тобто після визнання боржника банкрутом постановою від 24.12.2014, а також обставини вчинених ліквідатором боржника дій з передачі об`єктів житлового фонду боржника на баланс балансоутримувача, ПАТ "НВП "Каскад" з 24.12.2014 (в силу імперативної норми ч. 2 ст. 38 Закону про банкрутство, ч. 1 ст. 59 чинного Кодексу України з процедур банкрутства) не є суб`єктом відповідальності за вимогами щодо заборгованості перед Київтеплоенерго, що складає спірні кредиторські вимоги до боржника.

При цьому, як встановлено судом першої інстанції, Верховний Суд зазначив, що відповідні зобов`язання боржника щодо власних об`єктів житлового фонду припиняються з дати ухвалення постанови про визнання його банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури незалежно від моменту передачі ліквідатором вказаних об`єктів територіальній громаді відповідно до вимог ч.13 ст.41, абзацу першого ч.1 ст.42 Закону про банкрутство та ч.7 ст.61 Кодексу України з процедур банкрутства, та незалежно від причин та суб`єкта дій/бездіяльності, що перешкоджали передачі належних банкруту об`єктів житлового фонду територіальній громаді.

З огляд на зазначене, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, що судом першої інстанції не враховані висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 02.02.2021 року у справі №910/12640/14.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін (ст. 714 Цивільного кодексу України.

Згідно ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з частиною 7 вказаної статті, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до п.п. 5, 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Згідно з положеннями ст.1 Закону України "Про теплопостачання" балансоутримувач (будинку, групи будинків, житлового комплексу) - це власник відповідного майна або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно і уклала договір купівлі-продажу теплової енергії з теплогенеруючою або теплопостачальною організацією, а також договори на надання житлово-комунальних послуг з кінцевими споживачами; постачання теплової енергії (теплопостачання) - це господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; споживач теплової енергії - це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору; суб`єкти відносин у сфері теплопостачання - це фізичні та юридичні особи незалежно від організаційно-правових форм та форми власності, які здійснюють виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, теплосервісні організації, споживачі, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина 1 статті 9 Закону України "Про теплопостачання").

Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (абзац 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання").

Так, за твердження скаржника, відповідач є балансоутримувачем нежитлових приміщень за адресою: місто Київ, вулиця Серпова, будинок 18, та вул. Ясноплянська, 19 та 19а , в яких надавалися послуги з теплопостачання.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, рішення Київської міської ради "Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва" від 09.10.2014 року № 270/270 Комунальне підприємство "Керуюча дирекція Шевченківського району" перейменовано в Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" та віднесено його до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації. Комунальним підприємствам зобов`язно передати Підприємству житловий фонд, який був переданий до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації та знаходиться у них на балансі, а також інше нерухоме та рухоме майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та перебуває на їх балансі станом на 01.08.2014 року.

Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації від 31.01.2011 року №121 «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень» (зі змінами) районним в місті Києві державним адміністраціям доручено реалізовувати окремі повноваження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), надані виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації), зокрема, у сфері управління комунальною власністю та житлово-комунальним господарством. Серед вказаних повноважень, згідно додатку 4 до розпорядження, зокрема, і здійснення управління об`єктами житлово-комунального господарства та укладення найму житла.

Розпорядженням КМДА від 29.08.2001 року №1804 «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва відомчого житлового фонду, службового житла та зовнішніх інженерних мереж ВАТ Науково- виробничого підприємства «Каскад» на Головне управління з питань майна Київської міської державної адміністрації покладено обов`язок забезпечити прийняття до комунальної власності та передачу до комунальної власності територіальних громад Залізничного та Ленінградського районів у місті Києві відомчого житлового фонду згідно додатку 1 до розпорядження. У вказаному додатку № 1 визначено перелік відомчого житлового фонду, який приймається до комунальної власності територіальних громад Залізничного та Ленінградського районів у місті Києві. У пунктах 2, 3 вказаного переліку визначено житловий будинок №18 на вул. Серповій та житловий будинок № 19 на вул. Яснополянській.

Згодом, вказані будинки були прийняті до комунальної власності територіальної громади міста Києва та передані до комунальної власності територіальної громади Святошинського району на підставі акту-прийому передачі.

Водночас, як правильно встановлено судом першої інстанції, одночасно зі створенням КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» будинки за вказаними адресами на баланс підприємства не приймалися, що підтверджується наступним.

Так, 16.06.2017 року на адресу відповідача надійшов лист від Управління житлово-комунального господарства Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (вх. Відповідача №107/56/550 від 16.06.2017 року) в якому зазначалося, що відповідно до розпорядженням КМДА від 29.08.2001 року № 1804 «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва відомчого житлового фонду, службового житла та зовнішніх інженерних мереж ВАТ Науково-виробничого підприємства «Каскад» та розпорядження Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.10.2003 №1818 зазначені будинки були передані до комунальної власності територіальної громади м. Києва та одночасно передані до комунальної власності територіальної громади Святошинського району.

Відповідно до розпорядження Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.10.2003 року № 1818 було доручено на той час балансоутримувачу житлового фонду комунальної форми власності - Комунальному підприємству по утриманню житлового господарства Святошинського району м. Києва прийняти у господарське відання вказані житлові будинки з балансу ВАТ Науково-виробничого підприємства «Каскад». Водночас, за наданою підприємству Святошинською районною у місті Києві державною адміністрацією інформацією фактична передача житлових будинків не відбулася (комісійні акти 03-1, Авізо не підписувалися) та будинки залишилися на балансі ВАТ «НВП «Каскад». Крім того, вказаним листом Відповідачу було запропоновано опрацювати питання прийняття вказаних будинків на баланс підприємства.

У листі від 19.06.2017 року № 107/56-1079 (а.с. 146) на адресу Управління житлово-комунального господарства Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» висловило свою згоду прийняти вказані будинки на баланс підприємства за умови прийняття відповідного рішення уповноваженим органом.

Водночас, як правильно зазначено судом першої інстанції, 11.04.2016 року співвласниками будинків за вказаними адресами зареєстровано в установленому порядку об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Серпова поляна» та рішенням загальних зборів співвласників вирішено прийняти вказані будинки в управління об`єднання.

Відповідно до розпорядження Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 25.07.2017 року №365 «Про прийняття з балансу публічного акціонерного товариства «Наукове-виробниче підприємство «Каскад» та передачу на баланс об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Серпова поляна» житлових будинків» будинки по вул. Серповій, 18, будинки по вул. Яснополянська, 19 були передані на баланс відповідача та вказаним розпорядженням відразу передані з балансу підприємства на баланс об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Серпова поляна» (а.с. 156).

При цьому, колегія суддів відзначає, що будинок по вул. Яснополянській 19-А на баланс відповідача не передавався.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах КГС ВС від 19.09.2019 року у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 року у справі № 910/8357/18).

17.10.2019 року набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України змінено назву ст. 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови КГС ВС від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 року у справі № 917/2101/17).

Аналогічна правова позиція міститься у постанові ВП ВС від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Зазначена правова позиція щодо стандарту доказування викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18

Враховуючи вищевикладене у сукупності, на переконання колегії суддів докази, подані позивачем в обґрунтування заявлених ним позовних вимог не є більш вірогідними ніж докази, подані відповідачем на їх спростування. Факти які б свідчили про те, що спірні житлові будинки, знаходиться на балансі або в користуванні відповідача, матеріали справи не містять та не були надані скаржником ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції. Доводи позивача про те, що відповідач є споживачем за фактично надані послуги з постачання теплової енергії у спірних житлових будинках є необґрунтованими.

Щодо твердження скаржника, що відповідач не виконав належним чином вимоги ухвали суду від 25.05.2022 року, з витребуваних документів, а саме розпорядження КМДА від 29.08.2001 року №1804, розпорядження Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.10.2003 року №1818 та розпорядження Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 25.07.2017 року №365 надано тільки останній, колегія суддів відзначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.06.2022 року від відповідача до суду першої інстанції надійшли пояснення щодо витребуваних у нього документів, в яких відповідач зазначив, що підприємство не є розробником та не має у своєму розпорядженні оригіналів або засвідчених відповідно до чинного законодавства копій розпоряджень КМДА. При цьому, до заяви долучено копію розпорядження Святошинської в місті Києві ДА №365 від 25.07.2017 року.

Водночас, колегія суддів відзначає, що позивач не був позбавлений права звернутися до КМДА та отримати відповідну інформацію під час підготовки до подачі апеляційної скарги або ж заявити таке клопотання суду апеляційної інстанції одночасно з подачею апеляційної скарги. Водночас апелянт з незрозумілих обставин таким процесуальним правом не скористався.

Крім того, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що з огляду на категорію та складність справи, обсяг та характер доказів дану справу не можна було розглядати у порядку спрощеного позовного провадження, з огляду на наступне.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є:

- справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Виходячи із зазначених вище правових норм, враховуючи, що ціна позову є меншою, ніж 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі, а також те, що справа не відноситься до справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України), суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

Водночас, колегія суддів відзначає, що скаржник не звертався до суду першої інстанції з клопотанням про розгляд справи з повідомленням (викликом) учасників справи. При цьому скаржником були надані до суду першої інстанції письмові заперечення на відповідь на відзив, відповідно позивач не був позбавлений можливості/права надати суду свої зауваження та заперечення на доводи відповідача.

Разом з цим, посилання скаржника на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України є недоречними та такими що не підтверджені жодними належними та допустимими в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України доказами.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині 84 945,68 грн основного боргу.

Позовні вимоги про стягнення суми інфляційних втрат в розмірі 19 962,23 грн та суми 3% річних в розмірі 8 084,97 грн також задоволенню не підлягають, як похідні.

Так, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що мотиви апеляційної скарги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" фактично зводяться до мотивів викладених у позовній заяві, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

При цьому, колегія суддів відзначає, що позивач не позбавлений права звернутися до суду з відповідним позовом до належного на думку позивача відповідача/відповідачів.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 року

у справі № 910/2317/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 року у справі №910/2317/22 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 року у справі №910/2317/22.

4. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

5. Матеріали справи №910/2317/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Коротун

А.Г. Майданевич