ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2022 р. Справа №907/398/22

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Скрипчук О.С.

Плотніцький Б.Д.

секретар судового засідання Гавриляк І.В.

розглянувши апеляційну скаргу керівника Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області за вих.№ 07.53-104-5138ВИХ-22 від 17.08.2022 (вх. № ЗАГС 01-05/2066/22 від 22.08.2022)

на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 10.08.2022 (суддя Ремецькі О.Ф.) про відмову в забезпеченні позову

у справі № 907/398/22

за позовом: керівника Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області в інтересах держави

до відповідача-1: Ужгородської міської ради, м. Ужгород

відповідача-2: Товариства Ужгородської міської ради з обмеженою відповідальністю Інвестгруп К (надалі ТзОВ Інвестгруп К), м. Ужгород

про визнання незаконним та скасування рішення ради, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування державної реєстрації

за участю учасників справи:

від позивача: Винницька Л.М. - прокурор

від відповідача-1: не з`явився

від відповідача-2: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Керівник Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Ужгородської міської прокуратури та ТзОВ Інвестгруп К про визнання незаконним та скасування п. 1.5 рішення Ужгородської міської ради за № 406 від 07.09.2021 про затвердження проекту із землеустрою ТзОВ Інвестгруп К щодо відведення земельної ділянки за кадастровим номером :23:001:0083 площею 2,2651 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості по вул. Миколи Бобяка, 15д з подальшою передачею в оренду; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 15.09.2021 за кадастровим номером :23:001:0083 площею 2,2651 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості з подальшою передачею, укладений між Ужгородською міською радою та ТзОВ Інвестгруп К; скасування державної реєстрації права користування (оренди) ТзОВ Інвесггруп К на земельну ділянку :23:001:0083 площею 2,2651 га, з одночасним припиненням права користування (оренди).

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 29.06.2022 прийнято позовну заяву керівник Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи № 907/398/22 ухвалено здійснювати у порядку загального позовного провадження.

В подальшому, прокурор подав до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на земельну ділянку за кадастровим номером :23:001:0083, площею 2,2651 га, в місті Ужгород по вул. Миколи Бобяка, 15д та заборонити ТзОВ Інвестгруп К та іншим особам здійснювати будь-які будівельні роботи на такій.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 10.08.2022 у справі №907/398/22 у задоволенні заяви Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області про забезпечення позову відмовлено.

Дана ухвала мотивована тим, що прокурором належним чином не обґрунтовано того, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Окрім того, прокурором не подано суду належних доказів стосовно здійснення відповідачем-2 дій щодо забудови спірної земельної ділянки, а подане суду протокольне рішення комісії міської ради щодо зміни цільового призначення земельної ділянки такими доказами слугувати не може.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, Керівник Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та прийняти нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задоволити. Зокрема, скаржник зазначає, що умовами договору від 15.09.2021 чітко визначено право забудови (розміщення) орендарем спірної земельної ділянки. Обґрунтованість доводів про наміри забудувати земельну ділянку багатоквартирними житловими будинками підтверджується витягом з протоколу профільної комісії Ужгородської міської ради №38 від 13.09.2021 щодо погодження питання про зміну цільового призначення земельної ділянки. Відтак, на думку прокурора, у разі будівництва об`єкту нерухомого майна на спірній ділянці, припинення права користування земельною ділянкою стане неможливим. Наявність новозбудованих об`єктів нерухомого майна унеможливить подальше виконання органом місцевого самоврядування вимог Земельного кодексу України щодо обов`язковості проведення земельних торгів, чим, зокрема, мотивований даний позов прокурора. Відтак, забудова земельної ділянки може зробити неможливим відновлення порушених інтересів держави та виконання ймовірного рішення суду по заявлених позовних вимогах. Також прокурор зазначає, що арешт земельної ділянки та заборона здійснювати будівництво на ній, ніяким чином не зможе призвести до спричинення збитків, оскільки користування землею за договором оренди не припиняється.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2022 справу №907/398/22 розподілено до розгляду судді-доповідачу Кравчук Н.М., склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, судді: Скрипчук О.С. та Плотніцький Б.Д.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 26.09.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою керівника Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 10.08.2022 у справі № 907/398/22, призначено розгляд справи на 08.11.2022.

В судовому засіданні прокурор доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі.

Ужгородська міська рада участі уповноваженого представника в судовому засіданні не забезпечила, причин неявки не повідомила, хоча про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

ТзОВ Інвестгруп К також участі уповноваженого представника в судовому засіданні не забезпечило, на електронну адресу суду надіслало клопотання, у якому просить розгляд справи здійснювати без участі його уповноваженого представника.

ТзОВ Інвестгруп К надало суду відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів прокурора заперечило, зазначило, зокрема, що ухвалу суду першої інстанції вважає законною та обґрунтованою, просить суд залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції у відповідності до ст. 269 ГПК України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Здійснивши розгляд апеляційної скарги, дослідивши наведені у ній доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги належить відмовити з таких підстав.

За змістом статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується забороною іншим особам, зокрема, вчиняти дії, щодо предмета спору.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто, забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Близькі за змістом висновки, щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд оцінює обґрунтованість доводів заявника, щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника, щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Під час вирішення питання про вжиття заходів, щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору. Отже, заходи, щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом, лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 також висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Таким чином, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Близьких за змістом висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 21.01.2019 у справі № 902/483/18, від 28.08.2019 у справі № 910/4491/19, від 12.05.2020 у справі № 910/14149/19, від 13.01.2020 у справі №922/2163/17.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову не може ґрунтуватись на самих лише припущеннях позивача. Позивач повинен довести наявність обставин для забезпечення позову та необхідності забезпечення судом збалансованості інтересів усіх учасників процесу.

З метою мінімізації можливих зловживань із забезпеченням позову, процесуальним законодавством визначено наступне: по-перше, суду має бути надане підтвердження існування реальної загрози невиконання чи ускладення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; по-друге, забезпечення позову має бути обґрунтованим, тобто заявник повинен обґрунтувати, чому невжиття заходів забезпечення може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду, та як саме; по-третє, вид забезпечення позову повинен відповідати позовним вимогам та їхньому обсягу.

При цьому, вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Як зазначалося вище, предметом позову у цій справі є вимоги немайнового характеру: про визнання незаконним та скасування п. 1.5 рішення Ужгородської міської ради за № 406 від 07.09.2021 про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості з подальшою передачею в оренду; визнання недійсним договору оренди земельної ділянки; скасування державної реєстрації права користування (оренди) ТзОВ Інвесггруп К з одночасним припиненням права користування (оренди).

Отже, судом повинно досліджуватися не така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У таких немайнових спорах має досліджуватися чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, позаяк позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

У цьому висновку суд керується правовою позицією, сформульованою Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника, щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Як убачається із заяви про забезпечення позову, заявник вважає, що відповідно до рішення Ужгородської міської ради від 07.09.2021 за №406 ТзОВ Інвестгруп К передано в користування земельну ділянку за кадастровим номером :23:001:0083, площею 2,2651 га. В подальшому на підставі вказаного рішення між Ужгородською міською радою та ТзОВ Інвестгруп К укладено договір оренди від 15.09.2021 земельної ділянки площею 22651 кв.м. для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості в місті Ужгород по вул. Миколи Бобяка, 15 д. При цьому, прокурор зазначає, що при прийнятті оспорюваного рішення органом місцевого самоврядування порушено вимоги ст. ст. 66, 120, 134, 135 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України, що свідчить про наявність спірних правовідносин між сторонами та, відповідно, обґрунтованих підстав для вжиття заходів щодо забезпечення позову.

Прокурор також звертає увагу, на те, що, враховуючи предмет даного позову, у разі будівництва об`єкту нерухомого майна на спірній земельній ділянці, реальне припинення права користування земельною ділянкою стане неможливим. Поряд із цим, наявність новозбудованих об`єктів нерухомого майна унеможливить подальше виконання органом місцевого самоврядування вимог Земельного кодексу України щодо обов`язковості проведення земельних торгів, у зв`язку з чим прокурор вказує на наявність підстав для вжиття судом заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку та заборони будь-яким особам здійснювати на ній будівельні роботи. В обґрунтування вищенаведеного, прокурором приєднано до матеріалів справи протокол профільної комісії Ужгородської міської ради №38 від 13.09.2021, якою погоджено відповідачу-2 питання щодо зміни цільового призначення спірної земельної ділянки.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що наявність у заявника припущень щодо наведених ним обставин не є належним та обгрунтованим доказом існування ризиків, які свідчать про утруднення чи неможливість виконання рішення суду. Прокурором не подано належних та допустимих доказів того, що існує реальна загроза здійснення будівництва на спірній земельній ділянці до закінчення розгляду даної справи (наприклад дозволу виданого відповідачу-2 на здійснення відповідного будівництва), а також відсутні докази того, що на даний час на спірній земельній ділянці вчиняються підготовчі, будівельні, демонтажні або земельні роботи, а подане суду протокольне рішення комісії міської ради щодо зміни цільового призначення земельної ділянки такими доказами слугувати не може.

Таким чином, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що в поданій заяві про забезпечення позову позивачем не доведено належними доказами, що невжиття заходу забезпечення позову, зазначеного у заяві, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заява прокурора про забезпечення позову є безпідставною, не підтверджена доказами, а отже, задоволенню не підлягає.

Також суд наголошує, що наразі жодним чином суд не робить висновок обґрунтованості/необґрунтованості позовних вимог, рівно як і судом не надається оцінка і безпосередньо спірним правовідносинам, оскільки це буде здійснюватися саме в ході офіційного з`ясування обставин у справі. Натомість, судом оцінюються виключно ймовірні наслідки та ризики забезпечувальних заходів за встановлених обставин.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі, суд вважає, що сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили доводи викладені в апеляційній скарзі та спростували правомірність висновків, викладених в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають приписам законодавства та фактичним обставинам справи, а ухвала прийнята з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення ухвали Господарського суду Закарпатської області від 10.08.2022 у справі №907/398/22 без змін.

Оскільки апеляційна скарга до задоволення не підлягає, тому понесені судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги залишаються за скаржником.

Керуючись, ст.ст. 255, 269, 271, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу керівника Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 10.08.2022 у справі № 907/398/22 залишити без змін

3. Судовий збір за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбаченні ст.ст.287-288 ГПК України.

5. Справу № 907/398/22 повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Веб-адреса сторінки суду https://wag.court.gov.ua/sud4870/ на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається.

Повний текст складено 10.11.2022.

Головуючий-суддя Н.М. Кравчук

Судді О.С. Скрипчук

Б.Д. Плотніцький