ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

14 листопада 2022 року Справа № 924/462/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Маціщук А.В. , суддя Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Приступлюк Т.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Дніпро"

на рішення Господарського суду Хмельницької області від 08.09.2022

(ухвалене у м. Хмельницькому)

у справі № 924/462/22 (суддя Субботіна Л.О.)

за позовом фізичної особи - підприємця Рачковського Миколи Івановича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Дніпро"

про стягнення 28 903 грн 02 коп.

Відповідно до ч.13 ст.8, ч. 10 ст.270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Рачковський Микола Іванович звернувся до Господарського суду Хмельницької області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Дніпро" про стягнення 28 903 грн 02 коп., з яких 20 420 грн основна заборгованість, 6 709 грн інфляційні втрати та 1 774 грн 02 коп. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на належне виконання відповідачем умов Договору від 03.04.2019 № 03/04 в частині оплати за надані позивачем відповідачу послуги у розмірі 20 420 грн. Також, позивач нарахував та заявив до стягнення суми інфляційних та 3 % річних.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 08.09.2022 у справі № 924/462/22 частково задоволено позов фізичної особи - підприємця Рачковського Миколи Івановича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Дніпро" про стягнення 28 903 грн 02 коп. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Дніпро" на користь фізичної особи - підприємця Рачковського Миколи Івановича 20 420 грн основної заборгованості, 6 709 грн інфляційних втрат, 1 768 грн 99 коп. 3% річних та 2 481 грн витрат на оплату судового збору.

При ухвалені вказаного рішення суд першої інстанції виходив з того, що між фізичною особою-підприємцем Рачковським Миколою Івановичем (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Дніпро" (замовник) 03.04.2019 укладено договір на надання інформаційних (консультаційних) послуг №03/04, згідно з п. 1.1 якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується надавати йому у відповідності до умов даного договору послуги, пов`язані з наданням кваліфікованих консультацій (спеціальної інформації) з питань, вказаних в п. 2.1 договору, а замовник зобов`язується прийняти належно надані послуги та оплатити їх.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що виконавець інформує (консультує) замовника з питань ведення сільськогосподарської діяльності в галузі рослинництва, а саме проведення передпосівної підготовки земельних ділянок під сільськогосподарські культури, проведення технологічних операцій таких як внесення засобів захисту рослин, внесення добрив глибокорозрихлювання, дискування, каткування, культивація, мальчування, оранка, посів, підживлення сільськогосподарських культур, збирання урожаю, крім того виконавець зобов`язується здійснювати контроль за виконанням вказаних робіт на земельних ділянках замовника, а також за такими допоміжними роботами (заправка техніки, перевезення вантажів, тощо), а також надавати інші послуги, вказані в актах наданих послуг (виконаних робіт).

Суд установив, що на виконання умов договору позивач надав відповідачу інформаційно - консультаційні послуги на суму 20 420 грн з ПДВ, про що сторонами підписаний акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000027 від 05.08.2019. У акті вказано, що сторони одна до одної претензій не мають.

Проаналізувавши обставини справи та застосувавши норми ст. ст. 11, 251, 252, 253, 254, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 629, 901, 903 ЦК України, ст. ст. 173, 175 Господарського кодексу України суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 20 420 грн основної заборгованості.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних та пені, то суд з врахуванням ст. 625 ЦК України вказав про задоволення позову в частині стягнення 6 709 грн інфляційних втрат та часткове задоволення позову в частині стягнення 3 % річних, а саме в розмірі 1 768 грн 99 коп., оскільки позивачем невірно визначено строк обчислення 3 % річних.

Враховуючи викладене, суд задовольнив позовні вимоги частково та стягнув на користь позивача 20 420 грн основної заборгованості, 6 709 грн інфляційних втрат та 1 768 грн 99 коп. 3% річних, а в стягненні 5 грн 03 коп. 3% річних суд відмовив.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Дніпро" звернулося з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить рішення Господарського суду Хмельницької області від 08.09.2022 у справі № 924/462/22 скасувати в частині стягнення 6 709 грн інфляційних втрат, 1 768 грн 99 коп. 3% річних та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні цих позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована не застосуванням судом першої інстанції до спірних правовідносин п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України.

Скаржник вказує, що вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат з відповідача не можуть бути задоволенні, оскільки з 17.03.2022 діє норма, яка до 23.02.2022 включно звільняє позичальників від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а з 24.02.2022 вказана норма чітко вказує, що нарахування, у тому числі 3% річних, взагалі підлягає списанню.

Тому, скаржник вважає, що оскаржене рішення ухвалене з неповним дослідженням обставин справи та не взяттям судом до уваги вимог чинного законодавства України, з порушенням норм матеріального права.

Позивач, у відзиві на апеляційну скаргу, заперечує обставини, що зазначені в апеляційній скарзі, та обґрунтовує свої заперечення таким.

Положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не можуть бути застосовані до правовідносин між позивачем та відповідачем, оскільки дія такого пункту розповсюджується виключно на суб`єктів, що мають статус позичальників в правовідносинах, що випливають з договорів позики чи кредитних договорів.

Натомість заборгованість відповідача виникла внаслідок невиконання ним своїх обов`язків по оплаті наданих позивачем послуг по договору на надання інформаційних (консультаційних) послуг, що жодним чином не може прирівнюватися до відносин позики чи кредиту.

Крім того, прострочення виконання відповідачем обов`язків по оплаті наданих позивачем послуг виникло до початку введення в Україні воєнного стану, що також - свідчить про неможливість застосування до даних правовідносин п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, дія якого розповсюджується на прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, яке виникло у період дії воєнного стану в Україні.

З огляду на викладене, позивач просить рішення Господарського суду Хмельницької області від 08.09.2022 у справі № 924/462/22 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Також, позивач вказує, що розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які він очікує понести в зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції становить 5 000 грн та зазначає, що докази на підтвердження їх понесення будуть подані протягом п`яти днів з дня ухвалення судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при ухвалені рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що між фізичною особою - підприємцем Рачковським Миколою Івановичем (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Дніпро" (замовник) 03.04.2019 укладено Договір на надання інформаційних (консультаційних) послуг №03/04 (далі Договір; а. с. 9-10), згідно з п. 1.1 якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується надавати йому у відповідності до умов даного договору послуги, пов`язані з наданням кваліфікованих консультацій (спеціальної інформації) з питань, вказаних в п. 2.1 договору, а замовник зобов`язується прийняти належно надані послуги та оплатити їх.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що виконавець інформує (консультує) замовника з питань ведення сільськогосподарської діяльності в галузі рослинництва, а саме проведення передпосівної підготовки земельних ділянок під сільськогосподарські культури, проведення технологічних операцій таких як внесення засобів захисту рослин, внесення добрив глибокорозрихлювання, дискування, каткування, культивація, мальчування, оранка, посів, підживлення сільськогосподарських культур, збирання урожаю, крім того виконавець зобов`язується здійснювати контроль за виконанням вказаних робіт на земельних ділянках замовника, а також за такими допоміжними роботами (заправка техніки, перевезення вантажів, тощо), а також надавати інші послуги, вказані в актах наданих послуг (виконаних робіт).

У пункті 3.2.3 Договору передбачений обов`язок замовника оплачувати послуги, на умовах та в порядку зазначеному в розділі 4 даного договору.

Замовник виплачує виконавцю винагороду в розмірі 21 125 грн в місяць без ПДВ (п. 4.1 Договору).

За умовами п. 4.2 Договору загальна сума договору складається з вартості наданих послуг, вказаних в актах приймання - передачі наданих послуг, підписаних сторонами.

Згідно з п. 5.1 Договору замовник здійснює оплату за надані послуги протягом 5 (п`яти) календарних днів після підписання акту приймання-передачі наданих послуг за звітний місяць. За погодженням сторін замовник може здійснювати попередню оплату за послуги.

Пунктом 5.2 Договору сторони визначили, що оплата здійснюється замовником в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця, вказаний в реквізитах до цього договору.

Відповідно до п. 7.1 Договору приймання - передача наданих послуг здійснюється сторонами за актом приймання - передачі.

Згідно з п. 7.2 Договору виконавець зобов`язаний протягом 5 (п`яти) календарних днів після закінчення календарного місяця скласти та передати на затвердження замовнику акт приймання - передачі наданих послуг за попередній місяць. Замовник протягом 5 (п`яти) календарних днів після отримання вказаного акту від виконавця зобов`язаний підписати його або надати свої зауваження. Після погодження обсягу наданих послуг за місяць шляхом підписання акту приймання-передачі наданих послуг замовник зобов`язаний оплатити надані послуги.

За умовами п. 8.1 Договору за невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків по цьому договору сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством.

На виконання умов договору позивач надав відповідачу інформаційно - консультаційні послуги на суму 20 420 грн з ПДВ, про що сторонами підписаний акт здачі - прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000027 від 05.08.2019. У акті вказано, що сторони одна до одної претензій не мають (а. с. 11).

Позивач звертався до відповідача з листом від 30.05.2022, згідно з яким повідомляв про непогашену заборгованість за надані послуги за період 2019-2020 року на суму 1 023 207 грн, яку просив погасити у строк до 15.06.2022 (а. с. 16).

Вказаний лист надсилався відповідачу, що підтверджується поштовим описом, фіскальним чеком відділення поштового зв`язку та поштовою накладною №783 від 31.05.2022 (а. с. 17).

Враховуючи, що відповідач не розрахувався за надані послуги, позивач звернувся до суду із цим позовом.

На підтвердження відсутності оплати відповідачем отриманих послуг позивач надав в матеріали справи банківську виписку за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 (а. с. 12-13).

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що скаржник оскаржує рішення Господарського суду Хмельницької області від 08.09.2022 у справі № 924/462/22 в частині стягнення 6 709 грн інфляційних втрат, 1 768 грн 99 коп. 3% річних, апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах цих вимог.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, Господарським судом Хмельницької області встановлено, що на виконання умов Договору від 03.04.2019 № 03/04 позивач надав відповідачу інформаційно-консультаційні послуги на загальну суму 20 420 грн, і вказані кошти мали бути сплачені до 12.08.2019, проти чого не заперечує ні позивач ФОП Рачковський Микола Іванович, ні відповідач ТОВ "СП "Дніпро".

Як зазначено судом апеляційної інстанції, позивач просить стягнути з відповідача 6 709 грн інфляційних втрат та 1 774 грн 02 коп. 3% річних, які нарахована у зв`язку із неналежним виконанням умов Договору від 03.04.2019 № 03/04.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з положеннями статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку інфляційний та 3 % річних (а. с. 14-15), позивач здійснив нарахування 3 % річних за період з 10.08.2019 по 02.07.2022, в той час, коли заборгованість за Договором мала бути сплачена до 12.08.2019, і відповідно лише з 13.08.2019 відбулося прострочення виконання зобов`язання. При цьому, розрахунок, в частині, інфляційних втрат не містить помилок.

Тому, суд апеляційної інстанції погоджується із місцевим господарським судом про правильність нарахування 6 709 грн інфляційних втрат, а також про безпідставність нарахування 3 % річних за період з 10.08.2019 по 12.08.2019.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про правомірність нарахування 6 709 грн інфляційних втрат та 1 768 грн 99 коп. 3% річних.

Щодо посилання скаржника на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд апеляційної інстанції вказує таке.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України стосуються правовідносин, що виникли з договору позики або кредитного договору, за умовами яких позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем).

Натомість, предметом Договору є надання послуг, а тому на спірні правовідносини не розповсюджуються приписи п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Окрім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідач в суді першої інстанції взагалі не скористувався право на подання своїх заперечень проти позову, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином повідомлений, що підтверджується судовою повісткою про вручення відповідачу ухвали Господарського суду Хмельницької області від 15.07.2022 про відкриття провадження у справі (а. с. 23).

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову в цій справі, стягнення з відповідача на користь позивача 20 420 грн основної заборгованості, 6 709 грн інфляційних втрат та 1 768 грн 99 коп. 3% річних, та відмовив в стягненні 5 грн 03 коп. 3% річних.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, рішення Господарського суду Хмельницької області від 08.09.2022 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Дніпро" - без задоволення.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Дніпро" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 08.09.2022 у справі № 924/462/22 - без змін.

2. Справу № 924/462/22 надіслати Господарському суду Хмельницької області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.