ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2022 року Справа № 915/79/22

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу

за позовом Обласного комунального підприємства "Миколаївоблтеплоенерго", вул. Миколаївська, 5-а, м. Миколаїв, 54034 ()

електронна пошта:

до відповідача Миколаївської міської ради, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001 ()

про стягнення грошових коштів в розмірі 43 955, 48 грн.

без повідомлення (виклику) учасників

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Миколаївської області звернулось Обласне комунальне підприємство "Миколаївоблтеплоенерго" з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Миколаївської міської ради 38 079, 65 грн. - основного боргу за теплову енергію; 4 114, 43 грн. - суми, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції; 1 761, 40 грн. - три відсотки річних.

І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 31.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами. Встановлено сторонам строки для подання заяв по суті спору.

Заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами від сторін до суду не надходило.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до Указів Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України продовжувався строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Розпорядженням Голови Верховного Суду "Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (господарські суди Миколаївської, Сумської та Чернігівської областей) від 22.03.2022 № 12/0/9-22 відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Миколаївської області.

Справи Господарського суду Миколаївської області на розгляд Господарського суду Одеської області не передавались.

Розпорядженням Голови Верховного Суду "Про відновлення територіальної підсудності судових справ Господарського суду Миколаївської області" від 25.07.2022 № 41 відновлено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Миколаївської області, змінену розпорядженням Голови Верховного Суду від 22 березня 2022 року № 12/0/9-22, із 26 липня 2022 року.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.

Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 15.08.2022 клопотання позивача (вх. 2790/22 від 23.02.2022) про продовження строку на подання відповіді на відзив задоволено. Продовжено позивачу процесуальний строк для подання відповіді на відзив на 5 днів з моменту отримання даної ухвали суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

1. Правова позиція позивача.

Позивач зазначає, що предметом спору є вимога про стягнення грошової заборгованості (боргу за теплову енергію).

Підставою позову позивачем зазначено що в опалювальний період 2018-2019 рр., 2019-2020 рр., 2020-2021 рр. позивач здійснював постачання теплової енергії до нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: м. Миколаїв, пров. Київський, 2.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежитлове приміщення загальною площею 87,0 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, пров. Київський, 2, належить Миколаївській міській раді на праві комунальної власності та знаходиться на утриманні Миколаївської міської ради, яка фактично є споживачем теплової енергії в опалювальні періоди 2018-2019 рр., 2019-2020 рр., 2020-2021 рр.

Позивач щомісячно інформував відповідача щодо нарахувань за послуги теплопостачання у вільному нежитловому приміщенні шляхом надсилання рахунків - фактур із зазначенням суми та періоду нарахувань.

Позивач зазначає, що відсутність письмово укладеного договору не звільняє споживачів від сплати наданих їм послуг.

Внаслідок невиконання боржником зобов`язання по сплаті послуг за постачання теплової енергії виникла заборгованість у спірній сумі, за прострочення оплати якої позивачем нараховано відповідачу 3 % річних та інфляційні втрати відповідно до ст. 625 ЦК України.

Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 11, 322, 509, 525, 526, 625 ЦК України, ст. 24 Закону України "Про теплопостачання", Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 та судовою практикою.

2. Правова позиція (заперечення) відповідача.

Відповідачем подано суду відзив на позовну заяву (вх. № 2098/22 від 10.02.2022), в якому відповідач просив суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування заперечень відповідач зазначив, що відсутні будь-які договірні відносини між ОКП "Миколаївоблтеплоенерго" та Миколаївської міською радою за період опалювальних сезонів 2018-2019 рр., 2019-2020 рр., 2020-2021 рр.

Посилаючись на ст. 257 ЦК України, відповідач зазначає, що сума стягнення не може бути вищою, ніж та, що нарахована за три попередні роки. При цьому позовна заява датується 19.01.2022, а в позові зазначається період стягнення з 05.11.2018 (початок опалювального сезону 2018 року) по 2021 рік.

Відповідач також зазначає, що в матеріалах, доданих до позовної заяви, не надано підтвердження факту відпуску теплової енергії до вказаних нежитлових приміщень. Позивачем не доведено факт отримання відповідачем послуги постачання теплової енергії в нежитловому приміщенні, яке розташоване за адресою: м. Миколаїв, пров. Київський, 2 і не підтверджено наявність системи опалення.

Заперечення обґрунтовані приписами ст. 13, 19-21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та судовою практикою.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН З ПОСИЛАННЯМ НА ДОКАЗИ, НА ПІДСТАВІ ЯКИХ ВСТАНОВЛЕНІ ВІДПОВІДНІ ОБСТАВИНИ.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

Відповідно до Статуту, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради № 32/22 від 21.12.2017, метою та предметом діяльності Обласного комунального підприємства "Миколаївоблтеплоенерго" є постачання теплової енергії споживачам міста Миколаєва.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником нежитлових приміщень за літерою А-3 (частина підвалу) за адресою: пров. Київський, 2, м. Миколаїв загальною площею 87,0 кв. м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) є Миколаївська міська рада. Дата реєстрації права власності 27.10.2018.

Вищевказані нежитлові приміщення за адресою м. Миколаїв, пров. Київський, 2 з 01.01.2019 по 12.04.2021 були вільними, в орендне користування не передані, а отже в опалювальні періоди 2018-2019 рр., 2019-2020 рр., 2020-2021 рр. знаходились на утриманні Миколаївської міської ради.

Доказів зворотного суду не подано.

В опалювальний період 2018-2019 рр., 2019-2020 рр., 2020-2021 рр. позивач здійснював постачання теплової енергії до нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: м. Миколаїв, пров. Київський, 2.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 05.11.2018 № 1053 "Про початок опалювального періоду 2018-2019 років у житловому фонді та інших об`єктах м. Миколаєва" вирішено розпочати опалювальний період на всіх об`єктах житлового фонду, інших об`єктах, крім населення, яке користується природним газом або електричною енергією для потреб опалення, згідно з нормами та нормативами споживання з 05.11.2018. Підключення систем теплопостачання проводити на підставі нарядів, що видаються виконавцями послуг.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 05.04.2019 № 271 "Про закінчення опалювального сезону 2018-2019" вирішено закінчити опалювальний сезон з 06.04.2019 на всіх об`єктах, крім закладів дошкільної освіти, лікарень, пологових будинків, амбулаторій.

В опалювальний період 2018-2019 рр. позивач здійснював постачання теплової енергії до нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: м. Миколаїв, пров. Київський, 2, що підтверджується наказом ОКП "Миколаївоблтеплоенерго" № 741 від 07.11.2018 про початок опалювального сезону з 05.11.2018, а також нарядом № 59А за 2019 про здійснення відключення опалення.

Факт постачання теплової енергії в період підтверджується наявними в матеріалах справи відомостями споживання теплової енергії абонента по пров. Київському, 2, а також відомостями обліку за період з грудня 2018 по квітень 2019.

Для проведення оплати за теплову енергію позивачем виставлено відповідачу рахунки-фактури, а саме:

- рахунок № 6321.00 від 31.01.2019 на загальну суму 3 269, 66 грн.;

- рахунок № 6321.00 від 28.02.2019 на загальну суму 2 814, 26 грн.;

- рахунок № 6321.00 від 31.03.2019 на загальну суму 1 529, 05 грн.

- рахунок № 6321.00 від 06.04.2019 на загальну суму 452, 14 грн.

Всього 8 065, 11 грн.

Рахунки за січень-квітень 2019 направлялись відповідачу супровідним листом № 1688/25 від 23.05.2019.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 30.10.2019 № 1161 "Про початок опалювального періоду 2019-2020 років у житловому фонді та інших об`єктах м. Миколаєва" вирішено розпочати опалювальний період на всіх об`єктах житлового фонду, інших об`єктах, крім населення, яке користується природним газом або електричною енергією для потреб опалення, згідно з нормами та нормативами споживання з 31.10.2019. Підключення систем теплопостачання проводити на підставі нарядів, що видаються виконавцями послуг.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 08.04.2020 № 314 "Про закінчення опалювального сезону 2019-2020" вирішено закінчити опалювальний сезон з 08.04.2020 на всіх об`єктах, крім закладів дошкільної освіти, лікарень, пологових будинків, амбулаторій.

В опалювальний період 2019-2020 рр. позивач здійснював постачання теплової енергії до нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: м. Миколаїв, пров. Київський, 2, що підтверджується нарядом ОКП "Миколаївоблтеплоенерго" № 71-е про проведення підключення опалення житлових будинків, а також наказом ОКП "Миколаївоблтеплоенерго" № 192 від 08.04.2020 про закінчення опалювального періоду з 10.04.2020.

Факт постачання теплової енергії в період підтверджується наявними в матеріалах справи відомостями споживання теплової енергії абонента по пров. Київському, 2, а також звітами за спожиту теплову енергію та відомостями обліку за період з листопада 2019 по квітень 2020.

Для проведення оплати за теплову енергію позивачем виставлено відповідачу рахунки-фактури, а саме:

- рахунок № 6321.00 від 30.11.2019 на загальну суму 1 796, 14 грн.;

- рахунок № 6321.00 від 23.12.2019 на загальну суму 3 096, 56 грн.;

- рахунок № 6322.00 від 31.01.2020 на загальну суму 3 186, 05 грн.;

- рахунок № 6322.00 від 29.02.2020 на загальну суму 2 695, 37 грн.;

- рахунок № 6322.00 від 31.03.2020 на загальну суму 1 916, 71 грн.

- рахунок № 6322.00 від 22.04.2020 на загальну суму 446, 38 грн.

Всього 13 137, 21 грн.

Рахунки за листопад - грудень 2019 року направлялись відповідачу супровідним листом № 209/25 від 23.01.2020.

Рахунок за січень 2020 року направлявся відповідачу супровідним листом № 423/36-25 від 18.02.2020.

Рахунок за лютий 2020 року направлявся відповідачу супровідним листом № 731/25 від 13.03.2020.

Рахунок за березень 2020 року направлявся відповідачу супровідним листом № 1080/25 від 15.04.2020.

Рахунок за квітень 2020 року направлявся відповідачу супровідним листом № 1194/25 від 28.04.2020.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 04.11.2020 № 1087 "Про початок опалювального періоду 2020-2021 років у житловому фонді та інших об`єктах м. Миколаєва" вирішено розпочати опалювальний період на всіх об`єктах житлового фонду, інших об`єктах, крім населення, яке користується природним газом або електричною енергією для потреб опалення, згідно з нормами та нормативами споживання з 06.11.2020. Підключення систем теплопостачання проводити на підставі нарядів, що видаються виконавцями послуг.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 09.04.2021 № 249 "Про закінчення опалювального сезону 2020-2021" вирішено закінчити опалювальний сезон з 12.04.2021 на всіх об`єктах, крім закладів дошкільної освіти, лікарень, пологових будинків, амбулаторій.

В опалювальний період 2020-2021 рр. позивач здійснював постачання теплової енергії до нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: м. Миколаїв, пров. Київський, 2, що підтверджується наказом ОКП "Миколаївоблтеплоенерго" № 236 від 12.04.2021 про закінчення опалювального періоду з 12.04.2021.

Факт постачання теплової енергії в період підтверджується наявними в матеріалах справи відомостями споживання теплової енергії абонента по пров. Київському, 2, а також звітами за спожиту теплову енергію за період з листопада 2020 по квітень 2021.

Для проведення оплати за теплову енергію позивачем виставлено відповідачу рахунки-фактури, а саме:

- рахунок № 6322.00 від 30.11.2020 на загальну суму 1 708, 91 грн.

- рахунок № 6322.00 від 24.12.2020 на загальну суму 4 134, 26 грн.

- рахунок № 6322.00 від 31.01.2021 на загальну суму 3 700, 28 грн.

- рахунок № 6322.00 від 28.02.2021 на загальну суму 3 610, 39 грн.

- рахунок № 6322.00 від 31.03.2021 на загальну суму 2 838, 02 грн.

- рахунок № 6322.00 від 14.04.2021 на загальну суму 885, 47 грн.

Всього 16 877, 33 грн.

Рахунок за листопад 2020 року направлявся відповідачу супровідним листом № 3726/25 від 28.12.2020.

Рахунок за січень 2021 року направлявся відповідачу супровідним листом № 116/25 від 18.01.2021.

Рахунки за лютий 2021 року направлявся відповідачу супровідними листами № 433/25 від 15.02.2021, № 935/25 від 25.03.2021

Рахунки за березень-квітень 2021 року направлялись відповідачу супровідним листом № 1375/25 від 26.04.2021.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з пропозицією укласти договір купівлі-продажу теплової енергії, що постачається до вільного нежитлового приміщення за адресою: м. Миколаїв. пров. Київський, 2, направляючи по 2 примірники проекту договору до кожного листа (листи № 1688/25 від 23.05.2019, № 209/25 від 23.01.2020, № 423/36-25 від 12.02.2020, № 731/25 від 13.03.2020, № 1375/25 від 26.04.2021).

Доказів укладення між сторонами договору суду не подано.

Позивач зазначає, що вказане приміщення підключене до внутрішньо будинкової системи теплопостачання, де система опалення є єдиною, а теплова енергія подавалась в опалювані періоди 2018-2019 рр., 2019-2020 рр., 2020-2021 рр. В умовах єдиної системи опалення подача теплоносія до системи теплоспоживання будівлі забезпечує опалення всіх її приміщень, теплове обладнання яких підключено до системи централізованого опалення. Враховуючи, що теплове обладнання вищезазначених нежитлових приміщень, власником яких є відповідач, підключено до системи централізованого опалення будинку, він фактично є споживачем теплової енергії в опалювальні періоди 2018-2019 рр., 2019-2020 рр., 2020-2021 рр. Підтвердженням чого є відомість споживання теплової енергії абонентом по вузлу № 701798.01.

Нарахування відповідачу сум оплати за спожиту теплову енергію здійснювалось за тарифами, зазначеними у наказах ОКП "Миколаївоблтеплоенерго" відповідно до постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Станом на дату розгляду справи суду не подано доказів оплати відповідачем грошових коштів за спожиту теплову енергію.

Ухилення відповідача від проведення оплати за фактично отриману теплову енергію і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

ІV. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД.

1. Щодо вимоги про стягнення суми основного боргу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Відповідно до ч. 1, 3 с. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч. 2 ст. 275 ГК України відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" у цьому Законі основні терміни вживаються в такому значенні:

- балансоутримувач (будинку, групи будинків, житлового комплексу) - власник відповідного майна або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно і уклала договір купівлі-продажу теплової енергії з теплогенеруючою або теплопостачальною організацією, а також договори на надання житлово-комунальних послуг з кінцевими споживачами;

- споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про теплопостачання" основними обов`язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Відповідно до п.п. 9 п. 3 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Відповідно до п. 4 Правил користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Відповідно до п. 14 Правил споживач зобов`язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання.

Відповідно до п. 30 постанови КМУ № 630 від 21.07.2005 (в редакції станом на 30.08.2017) "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" споживач зобов`язаний 1) оплачувати послуги в установлені договором строки; 2) забезпечувати доступ до мережі, арматури, квартирних засобів обліку, розподільчих систем представника виконавця за наявності в нього відповідного посвідчення: для ліквідації аварій - цілодобово; для встановлення і заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічного і профілактичного огляду, зняття контрольних показників квартирних засобів обліку - згідно з умовами договору; 3) дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; 4) забезпечувати цілісність квартирних засобів обліку та не втручатися в їх роботу; 5) у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановлених законом та договором розмірі; 6) виконувати інші обов`язки відповідно до законодавства.

Таким чином, законодавством України передбачено, що постачання теплової енергії здійснюється за договором купівлі-продажу, обов`язок із своєчасного укладення якого покладено саме на споживача теплової енергії.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Тобто відсутність між сторонами договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг.

Відповідна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, у постановах Верховного Суду від 10.05.2018 у справі № 922/2790/17, від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц (провадження № 61-11107св18) та від 13 листопада 2019 року у справі № 686/14833/15-ц (провадження № 61-26205св18).

Відсутність договору про постачання теплової енергії при підтвердженні факту її постачання обставинами справи не звільняє осіб, які використовують теплову енергію без укладення договору на теплопостачання від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію.

Так, позов про стягнення вартості теплової енергії підлягає задоволенню, якщо підтверджено, що між сторонами склалися фактичні договірні відносини. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.05.2018 у справі № 922/2790/17 та постанові від 21.05.2019 року у справі № 922/4239/16.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем склалися фактичні договірні відносини щодо постачання та споживання теплової енергії у нежитловому приміщенні, розташованому за адресою:, м. Миколаїв, пров. Київський, 2, яке належить відповідачу.

В опалювальні сезони 2018-2019 рр., 2019-2020 рр., 2020-2021 рр. позивач поставив відповідачу теплову енергію на загальну суму 38 079, 65 грн.., що підтверджується нарядами на підключення/відключення, відомостями щодо споживання теплової енергії та виставленими постачальником рахунками-фактури.

Відповідачем оплату не проведено.

Станом на день розгляду справи суду не подано доказів оплати заборгованості в розмірі 38 079, 65 грн., строк оплати якої настав.

Враховуючи вищевикладене, позовна вимога в частині стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 38 079, 65 грн. є обґрунтованою та підставною.

2. Щодо вимоги про стягнення трьох процентів річних та індексу інфляції.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене ст. 625 ЦК України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду України від 23.01.2012 року по справі № 37/64).

Позивачем нараховано відповідачу 1 761, 40 грн. - 3 % річних від суми заборгованості за зобов`язаннями січень-квітень 2019, листопад-грудень 2019, січень-квітень 2020, листопад-грудень 2020 та січень-квітень 2021.

Перевіривши розрахунок суми 3 % річних у сумі 1 761, 40 грн., судом встановлено, що нарахування в цій частині є арифметично правильним, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи. Розгорнутий розрахунок трьох відсотків річних наявний в матеріалах справи .

Отже, вимога в частині стягнення 3% річних в сумі 1 761, 40 грн. є обґрунтованою та підставною.

Позивачем також нараховано відповідачу 4 114, 43 грн. - індексу інфляції за прострочення виконання грошових зобов`язань за зобов`язаннями січень-квітень 2019, листопад-грудень 2019, січень-квітень 2020, листопад-грудень 2020 та січень-лютий 2021.

Перевіривши нарахування індексу інфляції в сумі 4 114, 43 грн., судом встановлено, що позивачем правильно застосовано індекси інфляції (з урахуванням дефляції), період визначено правильно, нарахування здійснено відповідно до вимог чинного законодавства, детальний розрахунок наявний в матеріалах справи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та підставність вимоги про стягнення індексу інфляції в розмірі 4 114, 43 грн.

3. Щодо застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії).

Відповідно до ч. 3-5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц; постанову ВП ВС від 28.11.2018 по справі № 504/2864/13-ц (14-452цс18).

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування строку позовної давності у даній справі, оскільки строк позовної давності позивачем не пропущено. Так, позивачем заявлено до стягнення грошові кошти за зобов`язаннями січень-квітень 2019, листопад-грудень 2019, січень-квітень 2020, листопад-грудень 2020 та січень-квітень 2021.

Позивач звернувся до суду із даним позовом 20.01.2022 (дата поштового штемпеля про відправлення позову до суду), тобто в межах трирічного строку, встановленого законом.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є обгрунтованими, підставними та підлягають задоволенню.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Судовий збір в розмірі 2 481, 00 грн. згідно ст. 129 ГПК України слід відшкодувати позивачу з відповідача.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Складення проекту місцевого бюджету, його попереднє схвалення належить до повноважень виконавчих органів місцевої ради та місцевих фінансових органів (ст. 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" ст. 75, 76 Бюджетного кодексу України). Розгляд та затвердження місцевого бюджету відноситься законодавством до виключної компетенції місцевих рад (ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 76, 77 Бюджетного кодексу України). Виконання місцевих бюджетів покладено на виконавчі органи місцевих рад та місцеві фінансові органи (ст. 63, 64 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 43, 46-51, 78 Бюджетного кодексу України).

За таких обставин, фінансові ресурси на виконання статей видатків закріплюються за виконавчими органами відповідних органів місцевого самоврядування (розпорядники, головні розпорядники). Отже, у місцевих рад не має фінансових ресурсів. Таким чином, стягнення за наказом повинно здійснюватись з відповідного виконавчого органу - в спірному випадку виконавчого комітету Миколаївської міської ради.

Керуючись ст. 129, 233, 236-238, 240, 241, 254-259 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з відповідача Миколаївської міської ради, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001 () через виконавчий комітет Миколаївської міської ради, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001 () на користь позивача Обласного комунального підприємства "Миколаївоблтеплоенерго", вул. Миколаївська, 5-а, м. Миколаїв, 54034 () на р/р НОМЕР_1 в ПАТ "БАНК ВОСТОК", МФО 307123:

- 38 079, 65 грн. (тридцять вісім тисяч сімдесят дев`ять грн. 65 коп.) - основного боргу за теплову енергію;

- 4 114, 43 грн. (чотири тисячі сто чотирнадцять грн. 43 коп.) - сума, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції;

- 1 761, 40 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят одна грн. 40 коп.) - три відсотки річних;

- 2 481, 00 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят одна грн. 00 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повний текст рішення складено 11.11.2022.

Суддя Е.М. Олейняш