ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2022 р.м. ХарківСправа № 922/278/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдінг енд Делівері" (04053, м. Київ, вул. Вознесенський узвіз, 23А, офіс 20, )
до Фермерського господарства "Покрова" (63202, Харківська область, смт. Нова Водолага, вул. Погрібняка Якима, 107, )
про про стягнення 330 000,00грн
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача 330 000,00грн безпідставно набутих коштів. Судові витрати зі сплати судового збору та на професійну правничу допомогу позивач просить суд покласти на відповідача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує помилковим перерахуванням на розрахунковий рахунок відповідача грошових коштів, які відповідач набув не в порядку виконання договірного зобов`язання, а поза підставами, передбаченими договором № 3 від 02.06.2021, внаслідок їх перерахування позивачем понад визначену у договорі вартість товару. В якості правових підстав, позивач посилається на ст.1212 Цивільного кодексу України.

Ухвалою суду від 31.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, справу № 922/278/22 визнано малозначною, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання.

Відповідач надав до суду заяву по суті спору, в якій просить суд закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору. В обґрунтування поданої заяви, відповідач посилається на те, що між сторонами укладено договір поставки № 3 від 02.06.2021, на виконання умов якого відповідачем здійснювалась поставка дров твердої породи дерев, а позивач отримував даний товар та здійснював його оплату, що підтверджується копіями видаткових накладних та банківських виписок. Як зазначає відповідач жодних помилкових нарахувань з боку позивача на користь відповідача здійснено не було, всі грошові розрахунки здійснювались між сторонами на підставі договору поставки № 3 від 02.06.2021.

Позивач проти заяви відповідача заперечує, посилаючись на те, що не всі надані відповідачем накладні реально підтверджують здійснені поставки та вважає прийнятим лиже товар, отриманий представником Максименко М.О., на загальну суму у розмірі 375 000,00грн, на підставі накладних: № 208 від 05.07.2021 на суму 37 500,00грн; № 209 від 08.07.2021 на суму 37 500,00грн; № 210 від 12.07.2021 на суму 37 500,00грн; № 210/2 від 14.07.2021 на суму 37 500,00грн; № 210 від 16.07.2021 на суму 37 500,00грн; № 211 від 17.07.2021 на суму 37 500,00грн; № 210 від 29.07.2021 на суму 37 500,00грн; № 210 від 30.07.2021 на суму 37 500,00грн; № 216 від 03.08.2021 на суму 37 500,00грн; № 218 від 06.08.2021 на суму 37 500,00грн.

Як зазначає позивач, інші накладні підписані невідомими особами та не можуть підтверджувати належне виконання поставок поза межами об`єму товару, визначеного договором. Тому, із загальної суми 730 000,00грн, перерахованої позивачем відповідачу, сума у розмірі 375 000,00грн призначалась як оплата по Договору № 3 в рахунок оплати за товар. Інші платежі, в розмірі 355 000,00грн перераховані відповідачу помилково.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан.

Згідно з рекомендаціями Верховного Суду від 04.03.2022 щодо особливостей здійснення правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, процесуальні строки, зокрема, проведення підготовчого провадження, розгляду справи по суті в умовах воєнного чи надзвичайного стану, визначено як розумні.

Суд зазначає, що поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Оскільки з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, судом всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також надано сторонам більш тривалий час для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Проте, будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від учасників справи не надходило.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами відповідно до ч.9 ст.165 та ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

02.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Трєйдінг енд Делівері" (позивач) та Фермерським господарством "Покрова" (відповідач) укладено Договір поставки № 3 (далі - договір), відповідно до умов якого відповідач зобов`язався поставити та передати у власність позивача дрова твердої породи дерев (товар) у кількості 500 скл.м, а позивач прийняти цей товар та оплатити його на умовах визначених цим Договором.

За умовами п.4.1 договору ціна товару з доставкою становить 750,00грн за один скл. метр товару.

У п.4.4 договору сторони погодили порядок здійснення розрахунків, а саме: позивач зобов`язався здійснити попередню оплату у розмірі 50% вартості товару/партії товару грошовими коштами або будь-яким іншим способам, що не суперечить чинному законодавству України. Другу частину вартості товару позивач повинен оплатити після отримання товару протягом 3-х банківських днів.

02.06.2021 між сторонами підписано специфікацію № 1 до договору, в якій погодили загальну вартість товару у кількості 500 скл.м, яка склала 375 000,00грн.

Позивачем в період з 10.06.2021 по 28.08.2021 здійснено перерахування грошових коштів на рахунок відповідача в розмірі 730 000,00грн, що підтверджується копіями платіжних доручень № 1487 від 10.06.2021 на суму 18 750,00грн, № 1540 від 23.06.2021 на суму 37 500,00грн, № 1532 від 23.06.2021 на суму 37 500,00грн, № 1577 від 29.06.2021 на суму 37 500,00грн, № 1604 від 15.07.2021 на суму 37 500,00грн, № 1640 від 09.07.2021 на суму 37 500,00грн, № 1307 від 14.07.2021 на суму 130 000,00грн, № 1332 від 19.07.2021 на суму 130 000,00грн, № 1429 від 02.08.2021 на суму 130 000,00грн, № 1460 від 25.08.2021 на суму 133 750,00грн з призначенням платежу "оплата за лісоматеріали згідно договору".

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що з перерахованої позивачем загальної суми в розмірі 730000,00грн, він отримав товар лише на суму 375 000,00грн, решта коштів була перерахована ним помилково.

Після повідомлення позивачем відповідача про помилкове перерахування грошових коштів, відповідач 08.10.2021 повернув частину переплати, перерахувавши на рахунок позивача суму у розмірі 25 000,00грн на підставі платіжного доручення № 240 з призначенням платежу: "Повернення коштів проплачених за лісоматеріали. ПДВ 20.00% - 4166,67".

21.12.2021 позивач звернувся на адресу відповідача з вимогою № 3 про повернення коштів у розмірі 330 000,00грн протягом 3-х днів з дня отримання даної вимоги, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Правовою підставою позову позивач визначив ст.1212 Цивільного кодексу України, посилаючись на факт помилкового перерахування відповідачу грошових коштів, поза підставами, передбаченими договором № 3 від 02.06.2021, внаслідок їх перерахування позивачем понад визначену у договорі кількість товару.

Відповідно до ч. 1 ст.1212 Цивільного України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз ст.1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Крім того, положення ст.1212 Цивільного кодексу України застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави.

Тобто ст.1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки у тому випадку, коли правова підстава набуття майна в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі.

Таким чином, вирішення питання про стягнення безпідставно набутих коштів залежить від висновків про наявність/відсутність між сторонами певних правовідносин, зокрема, договірних правовідносин, на підставі яких здійснено відповідне перерахування заявлених до стягнення коштів.

Відповідно до платіжних документів, наявних в матеріалах справи, вбачається, що перерахування коштів відповідачу здійснено за платіжними дорученнями з конкретним призначенням платежів - оплата за лісоматеріали згідно із договором.

Із матеріалів справи судом вбачається також наявність між сторонами договірних відносин в межах договору поставки № 3 від 02.06.2021. Також суд звертає увагу на факт тотожності товару, що є предметом договору поставки та товару, визначеному в призначенні платежу за платіжними дорученнями, які позивач зазначає як помилкові.

В матеріалах справи містяться видаткові накладні, відповідно до яких відповідач поставив позивачу товар на підставі договору № 3 від 02.06.2021 та в межах здійснених позивачем оплат.

Суд звертає увагу на не погодження позивача із фактом отримання ним товару за видатковими накладними (далі спірні накладні): № 205 від 11.06.2021 на суму 37 500,00грн, № 205/2 від 15.06.2021 на суму 37 500,00грн, № 206 від 24.06.2021 на суму 37 500,00грн, № 207 від 25.06.2021 на суму 37 500,00грн, № 213 від 27.07.2021 на суму 37 500,00грн, № 217 від 04.08.2021 на суму 37 500,00грн, № 219 від 06.09.2021 на суму 37 500,00грн та № 222 від 28.09.2021 на суму 37 500,00грн, оскільки вони, як зазначає позивач, підписані неповноважною особою та поза межами об`єму товару, визначеному договором. В той час як відповідач стверджує про те, що відповідний товар був поставлений та отриманий позивачем.

Зазначені обставини дають суду підстави зробити висновок про те, що між сторонами існує спір щодо факту поставки або не поставки товару відповідачем на користь позивача за спірними накладними, однак, відповідні відносини існують в межах укладеного між сторонами договору.

Суд не приймає заперечення позивача з посиланням на те, що договором сторони передбачили меншу кількість товару, оскільки факт оплати позивачем товару на більшу суму з призначенням платежу за товар згідно із договором, суд визнає як пропозицію збільшення кількості товару за цим договором.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для пред`явлення позивачем відповідного позову до суду із посиланням на ст. 1212 Цивільного кодексу України, оскільки судом встановлений факт існування між сторонами саме договірних відносин та факт здійснення позивачем оплат саме в межах укладеного між сторонами договору.

Суд зазначає, що правовідносини сторін у цьому спорі регулюються нормами зобов`язального права, а договірний характер відносин виключає можливість застосування до них положень ст.1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами ст.74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст.86 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи викладене, а також те, що позивачем не доведено у встановленому законом порядку належними, достатніми і допустимими доказами тих обставин, на які він посилається як на підставу та обґрунтування заявлених вимог про повернення коштів в порядку ст.1212 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Судові витрати з урахуванням положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 236-240, 251 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дане рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено "17" листопада 2022 р.

Суддя Т.А. Лавренюк